Справа № 826/17353/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 грудня 2014 року № 826/17353/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Державної пенітенціарної служби України
про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10 листопада 2014 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом про визнання неправомірною бездіяльності Державної пенітенціарної служби України (далі ДПтС України, відповідач) щодо відмови в зарахуванні періоду навчання в Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років та зобов`язання відповідача зарахувати період навчання в Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він проходить службу в ДПтС України на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічного департаменту апарату ДПтС України.

Як вказує позивач, він у періоди з 15.08.1992 р. по 18.06.1994 р. проходив навчання курсантом у Київському суворівському військовому училищі (з 21.09.1993 р. - Київський військовий ліцей), з 31.08.1994 р. по 26.06.1999 р. проходив навчання курсантом військової кафедри при Національному аграрному університеті, з 26.06.1999 р. по 12.09.2012 р. проходив службу на посадах офіцерського складу Міністерства оборони України, з 13.09.2012 р. по теперішній час проходить службу в апараті ДПтС України.

Так, наказом Голови ДПтС України від 14.12.2012 р. № 123/ОС-12 йому було встановлено стаж служби для виплати надбавки за вислугу років станом на 01.11.2012 р. 20 (двадцять) років 00 (нуль) місяців 02 (два) дні, тобто зараховані всі періоди служби, що зазначені вище.

Разом з тим, під час ознайомлення з особовою справою ОСОБА_1 стало відомо, що в послужний список не включено проходження навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї), а саме - період з 15.08.1992 р. по 18.06.1994 р., а зазначено, що початок військової служби розпочинається з 31.08.1994 р., тобто з моменту вступу до військової кафедри при Національному аграрному університеті.

Після звернення ОСОБА_1 до Голови ДПтС України з проханням зарахувати період його навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до загального стажу вислуги на військовій службі, останньому було відмовлено в зарахуванні періоду з 15.08.1992 р. по 18.06.1994 р. у загальний строк служби для призначення пенсії.

Непогодившись з вказаним, вбачаючи в діях відповідача протиправну бездіяльність позивач за захистом порушених прав, свобод та інтересів звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Державна пенітенціарна служба України подала заперечення проти адміністративного позову, в яких вказує на те, що виходячи з приписів чинного законодавства, навчання в Київському військовому ліцеї не визначено як проходження військової служби, а тому підстав для зарахування періоду навчання позивача в Київському суворівському військовому училищі до вислуги років для призначення пенсії у суб`єкта владних повноважень немає.

В своїх запереченнях відповідач просить в задоволенні позову відмовити, в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову представник відповідача заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів в судовому засіданні від 12.12.2014 р. дійшла висновку про доцільність подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в період з 15 серпня 1992 року по 18 червня 1994 року (далі спірний період) проходив навчання в Київському суворівському військовому училищі (з 21 вересня 1993 року - Київський військовий ліцей) на посаді курсанта.

В період з 31 серпня 1994 року по 26 червня 1999 року позивач проходив навчання на військовій кафедрі при Національному аграрному університеті на посаді курсанта.

В період з 26 червня 1999 року по 12 вересня 2012 року ОСОБА_1 проходив службу в Міністерстві оборони України.

За період проходження служби в МО України позивачу були присвоєні наступні військові звання: «лейтенант» (наказ МО України № 341 від 26.06.1999 р.), «старший лейтенант» (НГШ ЗС України № 063 від 26.06.2000 р.), «капітан» (НГШ ЗС України № 132 від 26.06.2003 р.), «майор» (НГШ ГЗС України № 260 від 18.08.2006 р.), «підполковник» (наказ МО України № 819 від 18.08.2010 р.).

З 13 вересня 2012 року по час звернення до суду та розгляду справи судом ОСОБА_1 проходив службу в апараті ДПтС України.

Наказом Голови ДПтС України від 14 грудня 2012 року № 123/ОС-12 підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 (А-094025 особистий номер жетона), начальнику відділу оплати праці та соціально-трудових відносин департаменту бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення апарату Державної пенітенціарної служби України, станом на 01 листопада 2012 року стаж служби для виплати надбавки за вислугу років установлено 20 (двадцять) років 00 (нуль) місяців 02 (два) дні.

Дізнавшись, що в послужний список не включено періоду проходження навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) (з 15.08.1992 р. по 18.06.1994 р.), а початок військової служби розпочинається з 31 серпня 1994 року, тобто з моменту вступу до військової кафедри при Національному аграрному університеті, ОСОБА_1 30.09.2014 р. з рапортом звернувся до Голови ДПтС України з проханням доручити відповідним посадовим особам розглянути питання зарахування до стажу своєї військової служби періоду навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї), а саме з 15 серпня 1992 року по 18 червня 1994 року у відповідності до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 р.

У відповідь на вказане звернення позивача щодо зарахування періоду навчання в Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до вислуги років для призначення пенсії, ДПтС України своїм листом від 23.10.2014 р. № 5/3-589-Пл/34-14 відмовила заявнику в зарахуванні періоду навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до вислуги років для призначення пенсії, мотивуючи це тим, що навчання в військово-навчальному закладі (військовому ліцеї) не визначено як проходження військової служби.

Незгода з вказаною вище позицією відповідача та необхідністю вчинення ним певних дій обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII), іншими нормативно-правовими актами та правовими актами індивідуальної дії.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Тобто, необхідною умовою прийняття на строкову військову службу в мирний час є, зокрема, досягнення громадянином України чоловічої статті призовного віку, передбаченого ч. 1 ст. 15 Закону № 2232-XII.

Видами такої служби згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Так, як встановлено колегією суддів, відповідно до абз. четвертого частини першої ст. 24 Закону № 2232-XII (в редакції Закону, яка діяла в період з 25.03.1992 р. по 30.07.1999 р.) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31.07.1999 р. і, з відповідними змінами та доповненнями, діє на даний момент, стаття 24 Закону № 2232-XII не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).

Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про реформу системи військової освіти» від 19 серпня 1992 року № 490 Київський військовий ліцей на базі Київського суворовського військового училища, в якому з 15 серпня 1992 року по 18 червня 1994 року навчався позивач, створений, зокрема, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї), який створений з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 27.03.2012 р. (справа № 21-7а12), від 16.04.2013 р. (справа № 21-107а13), від 01.10.2013 р. (справа № 21-330а13) та Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 06.03.2014 р. (справа № К/9991/15855/11), від 16.05.2014 р. (справа № К-19881/10).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком ДПтС України, викладеним в листі від 23.10.2014 р. № 5/3-589-Пл/34-14, адресованого ОСОБА_1 , яким останньому правомірно відмовлено в зарахуванні періоду навчання у Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до вислуги років для призначення пенсії.

Колегія суддів враховує листи Міністерства юстиції України від 04.04.2006 р. № 22-34-278 та від 05.05.2011 р. № 5373-0-26-11-11, якими відповідно Адміністрації Державної прикордонної служби України та Генеральній прокуратурі України рекомендовано при нарахуванні вислуги років військовослужбовцям, які в період з 25 березня 1992 року по 31 липня 1999 року навчались у військовий ліцеях, керуватись нормами Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в відповідності до ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

А тому, беручи до уваги те, що вказані вище листи Мінюсту України носять рекомендаційний характер, колегія суддів вважає за необхідне врахувати вищевикладену правову позицію Верховного Суду України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що підстав для визнання неправомірною бездіяльності ДПтС України щодо відмови позивачу в зарахуванні періоду його навчання в Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років не має.

Як наслідок, відсутні й підстави для зобов`язання відповідача зарахувати період навчання в Київському суворівському військовому училищі (Київському військовому ліцеї) ОСОБА_1 (з 15.08.1992 р. по 18.06.1994 р.) до вислуги років для призначення пенсії за вислугою років.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об`єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко