Справа № 825/4028/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2015 року Чернігів Справа № 825/4028/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Нінько Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, військового збору та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

31.12.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі - ТУ ДСА України у Чернігівській області) в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України у Чернігівській області щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік та утримання податку (військового збору) за відпрацьований день 01.08.2014;

- стягнути з ТУ ДСА України у Чернігівській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2014 по 24.12.2014 в сумі 5871,06 грн.;

- стягнути з ТУ ДСА України у Чернігівській області на користь позивача неправомірно утриманий податок (військовий збір) за 01.08.2014 в сумі 1,21 грн.;

- стягнути з ТУ ДСА України у Чернігівській області на користь позивача матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань в сумі 1618,31 грн. відповідно до здійсненого розрахунку;

- стягнути з ТУ ДСА України у Чернігівській області на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу протиправно не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік, при наявності у відповідача на це фінансової можливості. Також ОСОБА_1 посилається на те, що згідно табеля обліку робочого часу в серпні 2014 року він мав один день виходу на роботу - 01.08.2014, проте, з нього неправомірно був утриманий військовий збір в розмірі 1,21 грн., згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» який набув чинності лише 03.08.2014. Наказом заступника керівника апарату Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.09.2014 ОСОБА_1 був звільнений з посади старшого судового розпорядника за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Проте, позивач зазначає, що ТУ ДСА України у Чернігівській області не провело з ним остаточного розрахунку по заробітній платі, оскільки не здійснило повернення безпідставно стягнутого податку в розмірі 1,21 грн. та не виплатило матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1618,31 грн., а матеріальна допомога до відпустки перерахована за його зверненням лише 25.12.2014. Тому, позивач, на підставі ст. 117 КЗпП України, також просить суд стягнути з ТУ ДСА України у Чернігівській області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, позивач вказує на те, що неправомірними діями та тривалою затримкою по виплаті заробітної плати відповідач завдав йому моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та порушенням нормальної життєдіяльності. Тому, позивач оцінює свою моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Також представник відповідача надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких виклав свою позицію проти доводів позивача та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах та в порядку, визначеному чинним законодавством України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 05.04.2012 був прийнятий та працював в Чернігівському районному суді Чернігівської області, в тому числі з 22.08.2012 на посаді старшого судового розпорядника, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.13-14).

05.09.2014 наказом заступника керівника апарату Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 був звільнений з посади старшого судового розпорядника за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.45).

Вважаючи, що ТУ ДСА України в Чернігівській області не провело з позивачем остаточного розрахунку по заробітній платі, а саме, не здійснило повернення стягнутого податку в розмірі 1,21 грн., не виплатило матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 1618,31 грн., а матеріальну допомогу до відпустки перерахувало лише 25.12.2014, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 05.04.2011 №82, у своїй діяльності управління керується Конституцією і законами України та іншими нормативно-правовими актами та цим положенням.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен повинен неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно з частин першої - другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Наказом територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 10.01.2012 № 12, затверджено Положення про порядок преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам районних та міськрайонних судів області (а.с.29).

Згідно вказаного положення, матеріальна допомога проводиться за рахунок коштів державного бюджету в межах затверджених видатків на оплату праці на відповідний бюджетний рік (а.с.30-32).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» додатком № 8 на оплату праці для Чернігівського районного суду Чернігівської області з бюджету виділено кошти в розмірі 1864,9 тис. грн., що становить 65% від потреби в розмірі 2847,3 тис. грн., що підтверджується розрахунком фонду оплати праці на 2014 рік (а.с.34-42).

Також в подальшому, видатки по Чернігівському районному суду були зменшені ще на 16,3 тис. грн. шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» .

В судовому засіданні встановлено, що розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, має бути погоджено з керівником бухгалтерської служби ТУ ДСА України у Чернігівській області.

Листом від 26.05.2014 за №01-14/563/14-вих. ТУ ДСА України у Чернігівській області повідомило голову Чернігівського районного суду, що кошторисні призначення для виплати працівникам суду матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відсутні у зв'язку з чим, наказ №02-07/33 від 23.05.2014 повернувся без виконання (а.с.5).

Відповідно до листа ТУ ДСА України у Чернігівській області від 26.09.2014 №03-32/1074/14-вих., довідкою від 27.08.2014 за №1111 про внесення змін до кошторису збільшено фонд оплати праці по спеціальному фонду державного бюджету на 1 450 900,0 грн., що надало можливість у вересні місяці 2014 року виплатити працівникам Чернігівського районного суду Чернігівської області матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань (а.с.8).

Вказана виплата була здійснена на підставі наказу голови Чернігівського районного суду Чернігівської області Криворученка Д.П. від 17.09.2014 №02-07/93 (а.с.46-47).

Проте, на момент винесення вказаного наказу ОСОБА_1 вже був звільнений з займаної посади, а тому він не був до нього включений.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з ТУ ДСА України у Чернігівській області матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є необґрунтованою.

Щодо стягнення з позивача військового збору в розмірі 1,21 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до Податкового кодексу України - платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 ПК. Згідно з п. 162.1 ПК платниками є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

З 03 серпня 2014 року набрав чинності Закон України від 31.07.2014 № 1621- VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», яким, зокрема, встановлено військовий збір.

Відповідно до підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Оподаткуванню військовим збором підлягають доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри) без вирахування сум ПДФО, ЄСВ, страхових внесків до Накопичувального фонду, у випадках, передбачених законом, тощо.

Відповідно до підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України - ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, що в даному випадку згідно розрахункового листа за серпень 2014 року становила 1, 21 грн.

Згідно табелю обліку робочого часу працівників Чернігівського районного суду за період з 01.08.2014 по 15.08.2014 позивачем відпрацьовано один робочий день - 01.08.2014. Разом з тим, судом встановлено, що вказаний табель обліку робочого часу був переданий до ТУ ДСА України у Чернігівській області 15.08.2014, що підтверджується копією розносної книги, для відповідного нарахування та виплати забортної плати (а.с.65, 66).

Таким чином, оскільки нарахування заробітної плати позивачу було здійснено після набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» (після 03.08.2014), суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо утримання з ОСОБА_1 військового збору в сумі 1, 21 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2014 по 24.12.2014 в сумі 5871,06 грн., суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що наказ від 05.09.2014 №02-07/86 «Про звільнення ОСОБА_1.» надійшов на адресу ТУ ДСА України у Чернігівській області 09.09.2014 (а.с.45). Платіжним дорученням від 11.09.2014 №2027, позивачу були виплачені всі складові остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні з займаної посади. 12.09.2014 органами ГУ ДКС України у Чернігівській області відповідний платіж був оплачений (а.с.48).

Позивач також посилається на те, що матеріальна допомога на оздоровлення, що надавалась йому при виході у відпустку, була перерахована лише 25.12.2014, після його звернення до ТУ ДСА України у Чернігівській області 17.12.2014.

Згідно статті 116 Кодексом законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, вказаною нормою закону чітко зазначено, що виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є мірою відповідальності, яка застосовується у разі затримки виплати коштів, які підлягають виплаті при звільненні.

Отже, в день звільнення працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати, а саме, сама заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи та компенсація за невикористані дні відпустки.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу заробітної плати, а тому стаття 117 Кодексу законів про працю України не поширюється на її несвоєчасний перерахунок.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ТУ ДСА України у Чернігівській області у вказаних правовідносинах діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки суд прийшов до висновку про правомірність дій відповідача, то в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення ТУ ДСА України у Чернігівській області на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., необхідно відмовити.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 9, 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя В.І. Д'яков