Справа № 824/3037/14-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Чернівці Справа № 824/3037/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Юзька Я.В.

за участю:

представників позивача - Бобика Й.Б., Аврама Ю.М.;

представників відповідача - Іліки Р.І., Харабари Н.І., Лаврук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Бестком» до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Бестком» (далі-Позивач) звернулося з адміністративним позовом (з урахуванням адміністративного позову в новій редакції від 17.11.2014 року) до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі-Відповідач або ДПІ) про визнання протиправними дій , щодо призначення та проведення документальної позапланової перевірки та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14 жовтня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що працівниками Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області з 22 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року проведено документальну позапланову перевірку приватного підприємства «Бестком» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у TOB «Єлізія» за період з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року, та їх подальшого руху. За результатами перевірки складено акт № 1868/24-12-22-02-12/32027222 від 03 жовтня 2014 року.

На підставі акту перевірки 14 жовтня 2014 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1343316,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 895544,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 447772,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, просить визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки, у зв'язку з чим просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14 жовтня 2014 року.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити та надали пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

В період з 22.09.2014 року по 26.09.2014 року Державною податковою інспекцією у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області проведена документальна позапланова перевірка приватного підприємства «Бестком» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні операцій з придбання товарів (робіт, послуг) у TOB «Єлізія» за період з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року, з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року та їх подальшого руху.

За підсумками проведеної перевірки складено Акт № 1868/24-12-22-02-12/32027222 від 03 жовтня 2014 року.

На підставі Акту № 1868/24-12-22-02-12/32027222 від 03 жовтня 2014 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 14.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1343316,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 895544,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 447772,00 грн. за порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755 - VI.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми свідчать, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження розрахунковими, платіжними та первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення ( стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" від 16 липня 1999 року № 996-XIV).

Крім цього, згідно пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 9 Закону України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно ст. 198.2 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень указаного законодавства вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (стаття 3 Господарського кодексу України).

Отже, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Суд вважає, що в даному випадку перевіркою не було достовірно встановлений факт порушення норм законодавства в результаті чого Державною податковою інспекцією у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.10.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1343316,00 грн., в т.ч. за основним платежем - 895544,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 447772,00 грн. за порушення п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями).

Так, працівниками ДПІ у м. Чернівцях в акті перевірки з посиланням на акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 15 квітня 2014 року № 1139/26-55-22-01/38545560 про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Єлізія», , з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з постачальниками та покупцями за період грудень 2013 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, зазначено, що відносно TOB «Єлізія» встановлено відсутність підприємства за місцезнаходженням, у зв'язку з чим немає змоги встановити наявність майна та трудових ресурсів. Відповідно до баз даних міністерства доходів і зборів, податкової звітності, отриманого акту звірки та інших джерел інформації, одержаних у ході проведення перевірки, встановлено укладання угод та проведення безтоварних операцій, спрямованих на надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування витрат та податкового кредиту.

Крім цього, для перевірки не надано акти прийому-передачі, журнал довіреностей на отримання ТМЦ, документи складського обліку щодо переміщення товару та внаслідок цього, зроблено висновок щодо відсутності реалізації товару між даними контрагентами.

Враховуючи наведене, податковими інспекторами зроблено висновок про неможливість підтвердити реальність здійснення операцій між ПП «Бестком» та ТОВ «Єлізія», внаслідок чого встановлено завищення суми податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 895544,00 грн., в тому числі за грудень 2013 року на суму 589146,00 грн., за лютий 2014 року на суму 306398,00 грн.

Відповідно до п. 73.5 ст. 73 ПК України - з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначає Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 27 грудня 2010 року.

Відповідно до п. п. 2-4 Порядку - зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.

З метою проведення зустрічної звірки орган державної податкової служби (ініціатор) надсилає органу державної податкової служби (виконавцю), на обліку в якому перебуває суб'єкт господарювання, запит про проведення зустрічної звірки для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних.

Орган державної податкової служби (виконавець), який проводить зустрічну звірку, складає довідку за наявності інформації, для отримання якої надіслано запит органом державної податкової служби (ініціатором), та її документального підтвердження. У разі відсутності запитуваної органом державної податкової служби (ініціатором) інформації орган державної податкової служби (виконавець) надсилає завірений печаткою запит про подання інформації та її документального підтвердження суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи особисто вручає суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку.

Відповідно до пунктів 6, 7 Порядку - у разі отримання від суб'єкта господарювання інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження (протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження суб'єкту господарювання запиту) орган державної податкової служби проводить зустрічну звірку.

Отже, проведення звірки - це дії по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, за результатами здійснення яких складається довідка.

При цьому заходи, спрямовані на проведення зустрічної звірки, тобто, спрямовані на вчинення дій щодо співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, однак без фактичного здійснення таких дій, не можуть вважатись діями по проведенню зустрічної звірки.

Таким чином, ДПІ у Печерському районі м. Києва зустрічної звірки TOB «Єлізія» не проводило, дії по співставленню даних первинних бухгалтерських та інших документів позивача не здійснювало, відповідні довідки не складалися, про що свідчить акт від 15 квітня 2014 року № 1139/26-55-22-01/38545560 про неможливість проведення зустрічної звірки.

Наказом Державної податкової адміністрації України № 236 від 22 квітня 2011 року затверджено Методичні рекомендації щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (надалі - Методичні рекомендації).

Відповідно до п. 4.4. Методичних рекомендацій - у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України. При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу ДПС забезпечує проведення такої звірки. Акт про неможливість проведення зустрічної звірки складається за формою визначеною у додатку 3 до Методичних рекомендацій.

Проте, зміст акту № 1139/26-55-22-01/38545560 від 15 квітня 2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки не відповідає встановленій Методичними рекомендаціями формі. В порушення форми податковий орган замість констатації відсутності суб'єкта господарювання за юридичною адресою робить висновки про відсутність реальності здійснення господарських операцій.

Крім того, за приписами п. 1.10 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків, затверджених наказом ДПА України № 355 від 27 травня 2008 року, п. 74.1 ст. 71, ст. 74 ПК України вбачається, що недостовірна інформація, викладена у висновках акту, може бути внесена відповідачем до існуючих баз даних податкової служби, використана податковим органом при перевірці контрагентів, що може призвести до погіршення його ділової репутації, відмови контрагентів від подальших господарських відносин з позивачем.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 ПК України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), де Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В судовому засіданні представниками позивача наголошувалось, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Єлізія» (продавець) та приватним підприємством «Бестком» (покупець) укладений договір поставки товарів № БК-0000022 від 18 квітня 2013 року.

Фактичне виконання зазначеного договору підтверджується первинними документами, а саме: видатковими накладними, податковими накладними, платіжними документами тощо.

Крім того, на виконання умов договору поставки № 2300/1/БК-0000032 від 01 квітня 2013 року позивач реалізував придбаний у TOB «Єлізія» товар товариству з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», тобто, має місце зв'язок витрат на придбання товарів з господарською діяльністю Позивача. Документи, що підтверджують факт здійснення даної господарської операції (податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні) досліджувались перевіряючими, зауважень до їх змісту та форми не було.

Зазначені вище документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 201 Податкового кодексу України і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу здійснених господарських операцій, які узгоджуються між собою.

Працівниками ДПІ у м. Чернівцях в акті перевірки (с. 15) зазначено, що «факти вказують на те, що фактично товар не постачався на TOB «Єлізія», а відразу від підприємства-імпортера реалізовувався на ПП «Бестком».

Проте, даний висновок є таким, що не відповідає дійсності та суперечить, серед іншого, і акту перевірки. Так на сторінках 10 та 12 акту перевірки зазначається, що товар був імпортований з Ісландії (ВМД № 408040001/122, № 408040001/1085) та Норвегії (ВМД № 408040001/334, № 408040001/335) саме TOB «Єлізія».

Крім описаних в акті перевірки вантажно-митних декларацій, факт поставки експортерами товарів саме товариству з обмеженою відповідальністю «Єлізія» підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) та рахунками-фактури (INVOICE). У всіх цих документах покупцем/одержувачем імпортованого на митну територію України товару зазначено TOB «Єлізія».

В акті перевірки зазначається, що акти прийому-передачі, журнал довіреностей на отримання ТМЦ, документи складського обліку для перевірки не надано. Тобто, реалізація товару між вищевказаними контрагентами не відбувалася, а здійснювалося лише її документальне оформлення.

Разом з тим, в акті перевірки (с.с. 10 - 11) зазначено, що «товар, який ПП «Бестком» придбав у TOB «Єлізія» реалізовувався TOB «Фоззі-Фуд» (, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе). ... На виконання умов вищевказаного договору ПП «Бестком» було здійснено поставку товару та виписано податкові накладні. ... Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними віднесені до складу податкових зобов'язань ПП «Бестком» у грудні 2013 року, лютому 2014 року та відображені в реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають ... даним декларації з ПДВ за грудень 2013 року та лютий 2014 року. ... Транспортування товару на TOB «Фоззі-Фуд» здійснювалось за рахунок ПП «Бестком» автоперевізниками TOB «Рабен Україна» ... та ФОП ОСОБА_1 ...».

В ході проведення перевірки було здійснено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та складено акт контрольної перевірки інвентаризації від 26 вересня 2014 року. Проведеною інвентаризацією надлишків та нестач не встановлено.

Таким чином, твердження працівників ДПІ, що проводили позапланову перевірку, про відсутність реального характеру господарських операцій між TOB «Єлізія» та ПП «Бестком» є помилковим. Всі необхідні підтверджуючі документи були надані перевіряючим.

TOB «Єлізія», на момент здійснення позивачем господарських операцій з ним, було зареєстроване в якості юридичної особи, являлось платником податку на додану вартість. Інформація про те, що TOB «Єлізія» мало статус платника податку на додану вартість отримана на офіційному сайті центрального податкового органу.

Крім цього, у відповідача немає будь-яких доказів відсутності TOB «Єлізія» за місцезнаходженням під час здійснення діяльності із позивачем.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з TOB «Єлізія».

Крім того, статтею 18 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними. TOB «Єлізія» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб (номер запису 1 048758 від 22.01.2013 року).

Під час огляду та дослідження первинних документів, поданих позивачем на підтвердження його взаємовідносин з контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю «Єлізія» - судом не встановлено їх невідповідності вимогам чинного законодавства, отже, такі первинні документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій позивача.

Крім того, відповідачем, а ні під час перевірки позивача, а ні в ході судового розгляду, не ставився під сумнів та не спростовувався належними доказами факт правомірності складання вищезазначених первинних документів, які подані позивачем в якості підтвердження реальності здійснення господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Єлізія».

За таких обставин суд вважає, що висновки викладені в акті № 1868/24-12-22-02-12/32027222 від 03 жовтня 2014 року є неправомірними та не обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення № від 14 жовтня 2014 року таке, що підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправним дії відповідача, щодо призначення та проведення документальної позапланової перевірки позивача в своїй позовній заяві він вказує, що листом №94 від 18.07.2014 року який надійшов від Прокуратури Чернівецької області встановлено, що запит №2286/10/24-12-15-02 від 17.02.2014 року ДПІ у м. Чернівці, який надісланий до ПП «Бестком», не містив підстав (фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства) для його надсилання.

Аналогічного змісту без зазначення підстав ДПІ у м. Чернівці направлено запит ПП «Бестком» №3760/10/24012-15-02 від 20.03.2014 року. Ураховуючи викладене, ДПІ у м. Чернівцях було неправомірно направлено запити у ПП «Бестком», а у подальшому безпідставно видано накази на проведення позапланових документальних перевірок з посиланням на невиконання запиті.

Суд зазначає, що підставою для винесення оскаржуваний повідомлень рішень слугував Акт перевірки від 03 жовтня 2014 року. Дана перевірка проводилась на підставі Наказу №1364 ДПІ у м. Чернівцях та на підставі направлень від 22.09.2014 року за №№ 003248, 003249, тобто після отримання позивачем листа з прокуратури Чернівецької області. У зв'язку з цим позовна вимога про визнання протиправним дії відповідача, щодо призначення та проведення документальної позапланової перевірки позивача яка виразилася в Акті від 03 жовтня 2014 року слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З досліджених в ході судового розгляду справи письмових доказів, пояснень представників сторін, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № від 14 жовтня 2014 року, а тому суд вважає, що дії та рішення відповідача суперечать вимогам ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.2,3,6-12,17,18,71,94,157,160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14 жовтня 2014 року винесене Державною податковою інспекцією у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області.

3. Стягнути з Державного бюджету України понесені Приватним підприємством «Бестком» судові витрати у сумі 487,20 грн., сплачені згідно квитанції №9223588-1 від 27 жовтня 2014 року.

4. В іншій частині відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

У судовому засіданні 15 січня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову виготовлено в повному обсязі 20 січня 2015 року.

Суддя І.В.Маренич