Справа № 826/11495/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Романчук О.М. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в м. Києві до Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач - Державна фінансова інспекція у м. Києві, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» про, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, зобов'язання вчинити певні дії, зокрема виконати пункт 1 письмової вимоги Держфінінспекції в м. Києві від 14.02.2014 року №26-09-14-14/2134, а саме: відобразити в бухгалтерському обліку підприємства дебіторську заборгованість по розрахункам з ТОВ «Техенергокомплект» та ТОВ «Бар'єр», а також провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення штрафних санкцій з вказаних суб'єктів господарювання. В інших випадках відшкодувати нанесену матеріальну шкоду за рахунок винних осіб у порядку встановленому законодавством України у сумі 105,17тис.грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та постановити нову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої виходив з того, що на час розгляду даної справи відповідачем не виконано в повному обсязі вимоги Державної фінансової інспекції в м. Києві щодо усунення встановлених ревізією порушень, та жодних дій щодо оскарження такої вимоги не вчинено. Жодних обставин, які б свідчили про незаконність вимог позивача не встановлено, тому пункт 1 вимоги Державної фінансової інспекції в м. Києві від 14.02.2014 року № 26-09-14-14/2134, в силу ч. 2 ст. 15 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю» є обов'язковим для виконання відповідачем.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Державною фінансовою інспекцією України проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» за період з 01.10.2011 року по 01.102013 року Перевіркою виявлено ряд порушень та недоліків, які зафіксовано в акті планової ревізії від 27 грудня 2013 року №09-30/2801.

У зв'язку з виявленням ревізією порушень чинного законодавства Державною фінансовою інспекцією в м. Києві листом від 14.02.2014 року № 26-09-14-14/2134 направлено на адресу відповідача вимогу «Щодо усунення порушень виявлених ревізією», зокрема, відповідно до пункту 1 якої відповідача зобов'язано відобразити в бухгалтерському обліку підприємства дебіторську заборгованість по розрахункам з ТОВ «Техенергокомплект» та ТОВ «Бар'єр», а також провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення штрафних санкцій з вказаних суб'єктів господарювання. В інших випадках відшкодувати нанесену матеріальну шкоду за рахунок винних осіб у порядку встановленому законодавством України у сумі 105,17тис.

Разом з тим, ДП «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» пункт 1 вимоги позивача не виконано, у зв'язку із чим Державною фінансовою інспекцією в м. Києві подано позов щодо зобов'язання відповідача виконати вимогу у повному обсязі.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виконано в повному обсязі вимоги Державної фінансової інспекції в м. Києві щодо усунення встановлених ревізією порушень, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що орган державного фінансового контролю, у разі виявлення порушень законодавства, має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, оскільки здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведеного вище дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже наявний висновок про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Викладені вище висновки повністю узгоджуються із позицією Верховного суду України викладеною у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14), 28 жовтня 2014 року (справа №21-462а14).

Відтак, враховуючи, що пункт 1 спірної вимоги Держфінінспекції в м. Києві містить в собі вимогу щодо відшкодування нанесеної матеріальної шкоди, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів оцінюючи доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки правомірності винесення спірної вимоги, звертає увагу на те, що предметом даного спору є зобов'язання відповідача виконати пункт вимоги Держфінінспекції в м. Києві від 14.02.2014 року № 26-09-14-14/2134, а не правомірність її змісту.

Як вірно зауважено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем вимогу Державної фінансової інспекції в м. Києві від 14.02.2014 року № 26-09-14-14/2134 оскаржено не було, також не наведено жодних доводів з приводу неправомірності такої вимоги.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині зобов'язання виконати пункт 1 письмової вимоги Держфінінспекції в м. Києві від 14.02.2014 року №26-09-14-14/2134, а саме: відобразити в бухгалтерському обліку підприємства дебіторську заборгованість по розрахункам з ТОВ «Техенергокомплект» та ТОВ «Бар'єр», а також провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення штрафних санкцій з вказаних суб'єктів господарювання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини, що мають значення для справи, проте помилково застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» - задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року - скасувати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Державної фінансової інспекції в м. Києві - задовольнити частково.

Зобов'язати Державне підприємство «Державний науково-інженерний центр систем контролю та аварійного реагування» виконати пункт 1 вимоги Державної фінансової інспекції в м. Києві від 14.02.2014 року №26-09-14-14/2134, в частині зобов'язання відобразити в бухгалтерському обліку підприємства дебіторську заборгованість по розрахункам з ТОВ «Техенергокомплект» та ТОВ «Бар'єр», а також провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення штрафних санкцій з вказаних суб'єктів господарювання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Пилипенко О.Є.

Суддя: Романчук О.М.

Шелест С.Б.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 20.01.2015 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Романчук О.М

Шелест С.Б.