Справа № 817/3560/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3560/14

15 січня 2015 р. 10год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Сало А.Б. (головуючий), суддів Гломба Ю.О. Нор У.М. , за участю секретаря судового засідання Школяр О.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача1: представник Лепеха М.О.,

відповідача2: представник не з'явився

третьої особи відповідача: представник Дудка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна виконавча служба України
про визнання наказу незаконним та скасування його, поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання наказу «Про припинення державної служби» незаконним та його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування заявленого позову позивач вказала на те, що наказом Міністерства юстиції України №2243/к від 13.10.2014, припинено державну службу, та звільнено її з посади начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області за порушення присяги державного службовця на підставі п.6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу». Наказ винесено за результатом проведеної позапланової перевірки в роботі органів державної виконавчої служби Рівненської області, на підставі подання голови Державної виконавчої служби України №7-16/6.1/1075 від 08.09.2014 та довідки про результати позапланової перевірки від 26.08.2014.

Вказаний наказ, на переконання позивача, є безпідставним, необґрунтованим та таким, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.

Зокрема, позивач звертає увагу на те, що сама перевірка роботи органів державної виконавчої служби Рівненської області була проведена Державною виконавчою службою з порушенням вимог Порядку проведення Державною виконавчою службою України перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2013 №1494/5.

По сьогоднішній день, її, як керівника відповідного структурного підрозділу, не ознайомлено із результатом проведеної перевірки, у зв'язку із чим позбавлено можливості у відповідності до п.4 розділу ІУ Порядку викласти пропозиції та обґрунтуванні пояснення і спростування стосовно наведених у довідці фактів і висновків та направити їх на розгляд голові Державної виконавчої служби України.

Крім того, оскаржуваний наказ, винесено відповідачем в період її тимчасової непрацездатності без відібрання від неї пояснень щодо підстав для звільнення, викладених у поданні голови Державної виконавчої служби України, що на переконання позивача є не просто порушенням встановленого порядку застосування покарань, а й свідчить про упередженість дій щодо неї з боку відповідача та голови Державної виконавчої служби України.

Ухвалами Рівненського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 відкрито провадження у справі та залучено до розгляду справи в якості третіх осіб які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну виконавчу службу України та Головне управління юстиції у Рівненській області.

В подальшому враховуючи зміст заявлених позовних вимог, ухвалою суду від 17.12.2014, ухваленою без виходу колегії суддів до нарадчої кімнати, Головне управління юстиції у Рівненській області виключено з числа третіх осіб та залучено до розгляду справи в якості відповідача в частинці вимог, що стосується скасування наказу Головного управління юстиції у Рівненській області №5-9/041к від 13.10.2014 та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні, під час розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у адміністративному позові та подала додаткові обґрунтування від 15.12.2014 та від 16.12.2014.

Представник відповідача 1, Міністерства юстиції України проти позову заперечив, про що надав суду відповідні письмові заперечення.

У поданих запереченнях вказав на те, що наказ Міністерства юстиції України від 13.10.2014 №2243/к «Про припинення державної служби ОСОБА_1.» прийнятий на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зокрема, відповідно до підпункту 16 пункту 12 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 №228, Міністр юстиції України, зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Голови Державної виконавчої служби та Голови Укрдержреєстру керівників структурних підрозділів головних управлінь юстиції, що забезпечують здійснення повноважень Державною виконавчою службою та Укрдержреєстру.

Підпунктом 13 пункту 10 Положення про Державну виконавчу службу України, затвердженого постановою Уряду від 02.07.2014 №229, передбачено, що голова Державної виконавчої служби вносить Міністру юстиції подання щодо призначення на посаду та звільнення з посади керівників структурних підрозділів головних управлінь юстиції Мін'юсту в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що забезпечують здійснення повноважень Державною виконавчою службою.

Голова Державної виконавчої служби України звернувся до Міністра юстиції України з поданням від 08.09.2014 № 7-16/6.1/1075 щодо звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням нею Присяги державного службовця в частині суворого дотримання Конституції та законів України, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, сумлінного виконання обов'язків, що було виявлено у результаті проведення перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області.

Зокрема, як встановлено з довідки за результатами позапланової перевірки від 26.08.2014, проведеною перевіркою роботу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області в частині додержання вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Закону України «Про звернення громадян» визнано такою, що не відповідає їх вимогам.

Враховуючи те, що відповідно до пункту 9 Положення про Управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 № 549/5, начальник Управління здійснює контроль за виконанням покладених на Управління завдань і здійснення ними своїх повноважень відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 10.1 Положення начальник Управління очолює Управління, здійснює керівництво його діяльністю, діяльністю відділу примусового виконання рішень, відділу державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних міськрайонних управлінь юстиції та підзвітний Міністру юстиції та Голові ДВС за організацію та результати діяльності Управління.

За таких обставин, враховуючи висновки довідки складеної за результатом проведеної позапланової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області, у Міністра юстиції України були наявні всі підстави для винесення оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1

При цьому, представник відповідача 1 звертає увагу на те, що оскільки звільнення Згідно наказу Міністерства юстиції України від 13.10.2014 № 2243/к «Про припинення державної служби ОСОБА_1 відбулось на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» - положення Кодексу законів про працю України, щодо строків притягнення та обов'язковості надання письмових пояснень, у даному випадку не застосовуються. Закон України «Про державну службу», також не містить обмежень передбачених статтею 40 Кодексу законів про працю України щодо звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Що стосується доводів позивача, з приводу порушення Державною виконавчою службою України Порядку проведення Державною виконавчою службою перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2013 № 1494/5, під час проведення вищевказаної перевірки, повідомив, що недотримання певних норм даного порядку є формальними порушеннями, які не спростовують фактів виявлених порушень та не є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України від 13.10.2014 № 2243/к «Про припинення державної служби ОСОБА_1.».

Представник відповідача 2, Головного управління юстиції України у Рівненській області в судове засідання на розгляд справи по суті не прибув, проте надав суду відповідні письмові пояснення щодо заявленого позову. Зокрема, вказав на те, що оскаржуваний позивачем наказ Головного управління юстиції у Рівненській області №595,041к від 13.10.2014 винесено на підставі наказу Міністерства юстиції України №2243/к від 13.10.2014 у відповідності до вимог Положення Про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 та порядку, встановленого наказом Міністерства юстиції України від 12.09.2011 №863/7к «Про роботу з керівним складом структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України».

Представник третьої особи на стороні відповідача, Державної виконавчої служби України, проти позову заперечив. На обґрунтування своїх заперечень навів обставини аналогічні викладеним у наданих суду письмових запереченнях. Зокрема, одночасно вказала на те, що проведеною перевіркою діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області виявлено численні порушення допущені начальником управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1, а саме: порушення частини 4 статті 7, частини 4 статті 15 та частини 4 статті 22 Закону України «Про звернення громадян», що проявилось у розгляді скарг посадовими особами, дії чи рішення яких оскаржується, не роз'ясненні заявникам порядку оскарження прийнятих рішень, а також неналежному розгляді звернень прийнятих на особистому прийомі громадян, фальсифікації даних результатів особистого прийому громадян; порушення пункту 1 статті 83 Закону України «Про виконавче провадження», що проявилось в не здійсненні контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державними виконавцями Рівненської області, що призвело до вчинення підлеглими посадовими особами порушень законодавства України під час виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), а саме: фальсифікації постанови про стягнення виконавчого збору, незабезпечення стягнення з боржника виконавчого збору, безпідставне винесення постанови про закінчення Виконавчого провадження та звільнення з-під арешту майна боржника, безпідставного скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, внесення недостовірних відомостей до процесуальних документів, викладання та реєстрації процесуальних документів в ЄДРВП задніми датами. За 7 місяців поточного року, в порядку статей 83-86 Закону України «Про виконавче провадження», перевірено 7 виконавчих проваджень, з яких лише по 4 Виконавчим провадженням винесено постанови, якими дії державних виконавців визнано неправомірними. При цьому, за вказаний період судами України задоволено 20 скарг на дії та бездіяльність працівників органів державної виконавчої служби Рівненської області; порушення пункту 10 Положення про управління державної виконавчої служби Головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 № 549/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України і 10.04.2012 за № 547/20860, що проявилось в не виконанні службових обов'язків по здійсненню контролю за діяльність органів державної виконавчої служби Рівненської області, забезпеченню виконання підлеглими посадовими особами Конституції та законів України та самоусуненні від розгляду звернень, що відповідно до пункту 4.10 вказаного Положення, є виключно компетенцією начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції області; порушення підпунктів 3.1, 3.2, 3.8 пункту 3 Інструкції про порядок розгляду звернень громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 № 26/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.03.2004 за № 342/8941, що проявилось у формальному розгляді звернень, не вникаючи до їх суті; прийнятті обґрунтованих рішень за результатами розгляду звернень; не перевірки всіх поставлених у зверненні питань, та як результат, не отримання заявниками відповідей на питання, з якими вони звернулись.

Вищевказані порушення призвели до грубого порушення прав та законних інтересів громадян закріплених Конституцією та чинним законодавством України.

За таких обставин, оскільки, ОСОБА_1, як начальник управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області своїми діями та бездіяльністю вчинила проступок, який підриває довіру до неї, як носія влади та підриває авторитет органів державної виконавчої служби, що є порушенням присяги державного службовця в частині суворого дотримання Конституції та Законів України, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, сумлінного виконання своїх обов'язків, 08.09.2014 Головою Державної виконавчої служби України Сторожуком Д.А., на підставі вищевказаної перевірки, керуючись підпунктом 13 пункту 10 Положення про Державну виконавчу службу України, внесено подання про припинення державної служби ОСОБА_1, начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України «Про державну службу».

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача 1 та третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державної виконавчої служби України, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

Наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2011 №1651/к ОСОБА_1 призначена на посаду начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

Присягу державного службовця ОСОБА_1 прийняла 02.02.1999 та являється державним службовцем 7 рангу. (а.с. 181 т.1).

У період з 06 по 07 серпня 2014 року на підставі наказу голови Державної виконавчої служби України від 05.08.2014 №49/5 «Про проведення позапланової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області» в межах повноважень визначених Положенням про Державну виконавчу службу України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.07. 2014 № 229, Державною виконавчою службою України було проведено позапланову перевірку діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області в частині стану додержання вимог антикорупційного законодавства.

Механізм здійснення Державною виконавчою службою України перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України визначено Порядком проведення Державною виконавчою службою України перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25.07.2013 №1494/5 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до п. 3 вказаного наказу (Т.1: а.с.94), довідка за наслідком проведеної перевірки мала б бути подана Голові Державної виконавчої служби до 08.08.2014.

На підставі службової записки члена робочої групи по проведенню перевірки, затвердженої наказом від 05.08.2014 №49/5 - начальника управління організаційного та кадрового забезпечення ДВС України Драдюка С.Є.(Т.1; а.с.97), наказом Державної виконавчої служби України від 08.08.2014 (Т.1; а.с.98) внесено зміни до наказу від 05.08.2014 №49/5. Зокрема п. 3 наказу викладено у новій редакції чим фактично продовжено строк на складання довідки за наслідком перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області до 27.08.2014.

Довідка за результатом позапланової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області складена 26.08.2014 та відповідно направлена голові Державної виконавчої служби України. (Т.1: а.с.99-113).

Слід зазначити, що підставою для проведення перевірки стала поява в телевізійному ефірі та мережі Інтернет програми «Дістало» з викладеними в ній доводами боржників по виконавчих провадженнях, а саме громадянки ОСОБА_7 (боржника по виконавчих провадженнях відкритих на виконання виконавчих листів №2-2369 від 26.09.2011 та №2-2371 від 26.10.2011) та громадянина ОСОБА_8 (боржника по виконавчому провадженню відкритого на виконання постанови ВДАІ з обслуговування адміністративної території Костопільського району від 08.12.2009).

Однак, як вбачається з дослідженої в судовому засіданні довідки про результати позапланової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області від 26.08.2014, обставин, викладених у доводах вказаних громадян, в ході проведеної позапланової перевірки не виявлено. Інформація викладена у ЗМІ - не знайшла свого фактичного підтвердження.

Проте, згідно висновку вказаної довідки, складеної за результатом проведеної перевірки - роботу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області в частині додержання вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Закону України «Про звернення громадян» визнано такою що не відповідає їх вимогам ( Т.1; а.с.99-113).

З змісту довідки судом встановлено, що в порушення вимог Порядку проведення Державною виконавчою службою України перевірок діяльності структурних підрозділів територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції № 1494/5 від 25.07.2013 - в висновку довідки за результатом проведеної перевірки не наведено жодного посилання на відповідні підпункти, пункти, статей нормативно-правових актів, порушення яких було виявлено підчас проведення перевірки. Не встановлено осіб з вини яких було допущено вказані порушення.

Доручено начальнику Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1: затвердити план заходів щодо усунення протягом 1 місяця порушень виявлених в ході перевірки; надати письмові пояснення на ім'я Міністра юстиції України щодо виявлених порушень; попередити начальників відділів державної виконавчої служби Рівненської області про необхідність усунення виявлених порушень.

Листом від 27.08.2014 №7.1-08/7/1000, довідка за результатом проведеної перевірки була направлена на адресу Головного управління юстиції у Рівненській області для ознайомлення та усунення виявлених порушень. (Т.1; а.с.114)

Крім того зобов'язано позивача в термін вже до 29.08.2014 надати до Державної виконавчої служби України, на ім'я Міністра юстиції України, пояснення щодо виявлених порушень.

Разом з тим, згідно досліджених в судовому засіданні Листків непрацездатності (Т. 1; а.с. 18 - 23) ОСОБА_1 у період з 22.08.2014 по 08.11.2014 перебувала на лікарняному. Про що листом від 01.09.2014 №02-5/1461 було інформовано Державну виконавчу службу України. (Т.1; а.с. 115)

У зв'язку із чим, як встановлено судом, позивач не була ознайомлена із змістом вказаної довідки та відповідно не надала жодних пояснень щодо суті виявлених порушень.

Однак, на підставі п. 4 Розділу ІУ Порядку, листом від 04.09.2014 №9650/02-02/5/02 на адресу голови Державної виконавчої служби України, в.о. начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області Дмитрієнком С.В. було направлено обґрунтовані спростування стосовно наведених у довідці фактів та висновків (Т. 1; а.с. 75-86).

Водночас, на підставі підпункту 13 пункту 10 Положення про Державну виконавчу службу України, 08.09.2014 головою Державної виконавчої служби України на адресу Міністра юстиції України було направлено подання щодо звільнення ОСОБА_1, відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України «Про державну службу».(Т.1; а.с.116-117)

Виходячи із змісту вказаного подання, за результатом проведеної перевірки виявлено грубі порушення допущені начальником державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1, а саме:

- частини 4 статі 7, частини 4 статті 15 та частини 4 статті 22 Закону України «Про звернення громадян», що виявилось у розгляді скарг посадовими особами, дії чи рішення яких оскаржуються, а також неналежному розгляді звернень прийнятих на особистому прийомі громадян, фальсифікації даних результатів особистого прийому громадян.

- пункту 1 статті 83 Закону України «Про виконавче провадження», що виявилось у не здійсненні контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державними виконавцями Рівненської області.

- пункту 10 Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що проявилось в невиконанні службових обов'язків по здійсненню контролю за діяльністю органів державної виконавчої служби Рівненської області, забезпечення виконання підлеглими посадовими особами Конституції та законів України та самоусунення від розгляду звернень, що відповідно до п. 4.10 вказаного Положення, є виключною компетенцією начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції області.

- підпунктів 3.1, 3.2, 3.8 пункту 3 Інструкції про порядок розгляду звернень громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 №26/5, що виявилось у формальному розгляді звернень, не вникаючи до їх суті; прийнятті необґрунтованих рішень за результатом розгляду звернень; не перевірки всіх поставлених у зверненні питань, та як результат не отримання заявниками відповідей на питання з якими вони звернулись.

Суд звертає увагу на те, що подання про звільнення ОСОБА_1 було направлено Міністру юстиції 08.09.2014 без урахування доводів наведених у спростуванні від 04.09.2014.

На підставі подання голови Державної виконавчої служби України від 08.09.2014 №7-16/6.1/1075 та довідки про результати позапланової перевірки органів державної виконавчої служби Рівненської області від 26.08.2014 Міністерством юстиції України винесено наказ №2243/к від 13.10.2014 Про припинення державної служби ОСОБА_1, відповідно до якого припинено державну службу ОСОБА_1 начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та звільнено її із займаної посади за порушення присяги державного службовця на підставі п. 6 статті 30 Закону України «Про державну службу». (Т.1; а.с.140-141)

Як вбачається із змісту вказаного наказу, при його прийнятті Міністр юстиції України прийшов до висновку, про порушення позивачем виконавських обов'язків, неналежного контролю за роботою підлеглих, дотримання ними Конституції та Законів України, допущення порушень при розгляді скарг на дії чи бездіяльність посадових осіб, допущення фальсифікації даних особистого прийому громадян, що призвело до грубого порушення їхніх прав.

В свою чергу, як встановлено судом з змісту оскаржуваного наказу, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій (бездіяльності) що підривали довіру до неї, як до носія влади, дискредитували систему органів державної виконавчої служби та Міністерства юстиції Міністром, окрім подання голови Державної виконавчої служби та довідки за результатом проведеної перевірки, при винесенні оскаржуваного наказу не встановлено.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, жодних пояснень від позивача при прийнятті оскаржуваного наказу не відбиралось, хоча лист про необхідність їх надання було направлено на адресу Головного управління юстиції у Рівненській області. (Т.1; а.с.24)

Будучи незгідною із вказаним наказом Міністерства юстиції України позивач звернулась до суду із даним позовом та відповідно просить суд:

- визнати наказ Міністерства юстиції України №2243/к від 13.10.2014 незаконним та скасувати його;

- визнати наказ Головного управління юстиції у Рівненській області №595/041к від 13.10.2014 Про припинення державної служби ОСОБА_1 безпідставним та скасувати його;

- поновити її на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області;

- стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.2014 по час поновлення на посаді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначені та врегульовані Законом України «Про державну службу».

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про державну службу» громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

При цьому, відповідно до статі 5 вказаного Закону, державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну службу» основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Згідно статті 14 Закону «Про державну службу», до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює застосовуються дисциплінарні стягнення.

До основних видів дисциплінарних стягнень які можуть бути застосовані відповідно до Кодексу законів про працю є догана та звільнення.

До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу як попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду .

Одночасно, статтею 30 зазначеного Закону, передбачено, що підставами припинення державної служби є ті, що визначені Кодексом законів про працю. Окрім цих підстав, державна служба також припиняється у разі: порушення умов реалізації права на державну службу; не дотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог передбаченими статтями 16 і 16-1 цього Закону; досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону; притягнення державного службовця до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"

Таким чином, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» - крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

В свою чергу, припинення державної служби також відбувається у формі звільнення.

З огляду на вказане, суд зазначає, що порушення Присяги державного службовця, і дисциплінарне стягнення може бути наслідком недотримання(порушення) державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців у формі звільнення, можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Разом з тим, законодавець визначивши Законом України «Про державну службу» вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державного службовця, а також підстави припинення державної служби, не визначив порядку застосування таких заходів впливу.

Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовані Кодексом законів про працю.

Зокрема, відповідно до статті 149 Кодексу законів про працю, до застосування дисциплінарного стягнення власник, або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставин за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника.

Таким чином, звільнення державного службовця за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Разом з тим, припинення державної служби за порушення Присяги державного службовця, так як і звільнення за вчинення дисциплінарного правопорушення - є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з займаною посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах №21-403а12 від 21.05.2013 р. та №21-167а13 від 04.06.2013.

Суд акцентує увагу на тому, що виходячи із змісту оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №2243/к від 13.10.2014 Про звільнення ОСОБА_1, відповідач при його прийнятті прийшов до висновку, що виявлені в ході проведення позапланової перевірки порушення у роботі органів державної виконавчої служби Рівненської області, стали можливими внаслідок неналежного виконання службових обов'язків з боку позивача. А саме, порушення нею виконавських обов'язків, неналежного контролю за роботою підлеглих, дотримання ними Конституції та Законів України, допущення порушень при розгляді скарг на дії чи бездіяльність посадових осіб, допущення фальсифікації даних особистого прийому громадян, призвели до грубого порушення прав громадян.

В свою чергу, відповідно до статті 22 Закону України «Про державну службу» невиконання службових обов'язків, що призвело до людських жертв або заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Тривалість відсторонення від виконання повноважень за посадою не повинна перевищувати часу службового розслідування. Службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

А тому, суд приходить до висновку, що службове розслідування, проведено у відповідності до встановленого законом порядку є однією із юридичних гарантій захисту права особи при вирішенні питання щодо її звільнення.

Порядок та підстави проведення такого службового розслідування затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (далі по тексту - Порядок).

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, у судовому засіданні, службове розслідування відносно ОСОБА_1 не проводилося, Комісія з проведення службового розслідування не створювалася, а спірний наказ про звільнення її з посади від 13.10.2014 №2243/к було прийнято виключно на підставі подання, внесеного головою Державної виконавчої служби України від 08.09.2014 та довідки за результатом проведеної позапланової перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області від 26.08.2014.

Під час проведення перевірки діяльності органів державної виконавчої служби Рівненської області пояснення від позивача щодо виявлених порушень не відбирались. Обставини, за яких були вчинені виявлені порушення та особи винні у їх вчиненні не встановлені. Попередня робота позивача не оцінювалась.

При чому, як вбачається із особової справи ОСОБА_1, остання неодноразово заохочувався та нагороджувався за досягнуті результати в службовій діяльності. Стаж державної служби становить понад 15 років. Крім того, позивач нагорожувалась відзнакою за сумлінну службу в органах державної виконавчої служби та є заслуженим юристом України.

При винесенні оскаржуваного наказу, відповідачем також порушене право позивача особисто надавати пояснення по суті звинувачень, щодо допущення нею присяги державного службовця.

Оскаржуваний наказ прийнято необґрунтовано, без врахування особи позивача, обставин, за яких вчинено проступок, розміру заподіяної шкоди, ступеня тяжкості проступку.

Крім того, в порушення вимог підпункту 1 пункту 9 Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 № 549/5, звільнення позивача із займаної посади було проведено без погодження з начальником відповідного головного управління юстиції.

Суду не надано жодного доказу у підтвердження висновку відповідача про скоєння ОСОБА_1 проступку, несумісного з подальшим перебуванням на державній службі. Тобто, фактично відсутні підстави для звільнення її з посади за порушення Присяги державного службовця.

Крім того, наказ про звільнення позивача прийнято із порушенням порядку проведення процедури звільнення державного службовця. Тобто відповідач діяв у межах компетенції, але не у спосіб, що передбачений діючим законодавством.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що наказ Міністерства юстиції України від 2243/к від 13.10.2014 Про звільнення ОСОБА_1, підлягає скасуванню як протиправний.

З урахуванням наведеного суд також приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність наказу Головного управління юстиції у Рівненській області №595/041к від 13.10.2014 Про припинення державної служби ОСОБА_1.

Разом з тим суд зазначає, що відповідності до ч.3 ст.40 Кодексу законів України про працю не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, що затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України №455 від 13.11.2001 визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Таким чином, підготовка наказу про звільнення була проведена з суттєвими порушеннями прав позивача, оскільки в період його складання вона перебувала на лікарняному.

Про недопустимість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу в період його тимчасової непрацездатності зазначив також Верховний Суд України у постанові від 01.10.2013 р. у справі №21-259а13.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно абз.2 п.1 Постанови №9 діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт «з» пункту 1). У відповідності до частини 3 пункту 2 Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З дослідженої в судовому засіданні Довідки Головного управління юстиції у Рівненській області щодо середньої заробітної плати ОСОБА_1 судом встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 4365,87грн.

В свою чергу, враховуючи те, що у вересні позивачем не було відпрацьовано жодного робочого дня, розрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу проведено судом за два останніх фактично відпрацьовані місяці та становить:

3254,73 + 3118,48 / (15+15) * 63 =13383,741грн.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді головного голови Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст.158,-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2243/к від 13.10.2014 Про припинення державної служби ОСОБА_1 та звільнення із займаної посади за порушення присяги державного службовця на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України "Про державну службу".

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Рівненській області №595/041к від 13.10.2014 Про припинення державної служби ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області.

Стягнути з Головного управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13383,74 грн.

Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення з Головного управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу з один місяць в сумі 4365 грн. 87 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий cуддя Сало А.Б.

Судді Гломб Ю.О.

Нор У.М.