Справа № 2а/2218/12552/11
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Салоїд Н. М.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Ватаманюк Р.В.

судді: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобов`язати нарахувати та виплатити недоплачену суму.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2011 року позов задоволено частково; визнано неправомірними дії відповідача та зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу недоплаченої щомісячної компенсації в розмірі 2371,5 грн. та одноразову компенсацію в розмірі 8336,0 грн. на дитину шкільного віку, починаючи з 01.01.2011 року по 31.05.2011 року у розмірі мінімальної заробітної плати встановленої ЗУ "Про Державний бюджет України на 2011 рік " з врахуванням проведених виплат. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись, з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду I інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - категорія 1, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1, також втановлено, що дочка позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства, медичний висновок № 122.

Позивач звернувся до відповідача з заявою з проханням надати довідку про розмір призначеної і виплачено щомісячної виплати передбаченої п.6 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , та про одноразову компенсацію при встановлені інвалідності та допомогу на оздоровлення.

У листі відповідача повідомлено, що при первинному встановлені групи інвалідності проведено виплату у розмірі 1264,00 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року № 649 та буде проведено виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 90,00 грн., з чим позивач не згоден.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.6 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.

Всупереч п.6 ст. 30 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач здійснював зазначену щомісячну виплату в порядку та розмірах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №649 від 20 квітня 2007 року «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи нараховується одноразова компенсація дітям-інвалідам - 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.2 ст.19. Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розмір щомісячної виплати на дитину шкільного віку, яка є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначений вказаною вище постановою Kабінету Міністрів України, суперечить вимогам п.6 ст.30 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, ст.62 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на яку також посилається відповідач, заперечуючи проти позову, надає Kабінету Міністрів України право визначати порядок застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру щомісячної виплати сім'ям на кожну дитину шкільного віку, яка є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст.71 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Однак відсутні жодні обмеження щодо застосування п.6 ст.30 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає право позивача на щомісячну виплату дітям шкільного віку, які є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що дію положень п.6 ст. 30 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було призупинено Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 грудня 2007 року.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення п.28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними.

Таким чином, з 22 травня 2008 року була відновлена дія норм статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якою передбачена щомісячна виплата мінімальної заробітної плати сім'ям на кожну дитину шкільного віку, яка є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу ніж вказані вище Постанови Кабінету Міністрів України №649, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Також, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", якими встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2011 рік.

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника. Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам І групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат; дітям-інвалідам - 10 мінімальних заробітних плат; сім'ям, які втратили годувальника, - 60 мінімальних заробітних плат; батькам померлого - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при виплаті позивачу передбачених Законом виплат, діяв в порушення вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та здійснив виплати в сумі меншій, ніж встановлено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" та щомісячної виплати в розмірі 50% мінімальної заробітної плати на дитину шкільного віку відповідно п.6 ст. 30 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» що призвело до порушення прав позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність державного фінансування не є поважною причиною для невиконання пенсійним органом рішення суду, що набрало законної сили. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

В свою чергу суд колегія суддів не може погодитись із судом I інстанції що до стягнення в частині недоплаченої щомісячної компенсаційних виплат в розмірі 2371,5 грн. та одноразової компенсації у розмірі 8336,0грн., оскільки суд не є органом, який нараховує кошти, відповідні нарахування проводяться Пенсійними органами. Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затверджене Указом Президента України від 01.03.2000 року № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для часткового скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними, - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_3 щомісячної компенсації на дитину шкільного віку в розмірі 50% мінімальної заробітної плати та одноразової компенсації при встановлені інвалідності.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 щомісячну грошову допомогу на дітей починаючи з 01.01.2011 року по 31.05.2011 року в розмірі 50% мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення і охорони здоров`я Хмельницької міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу на дітей-інвалідів, при встановлені інвалідності у розмірі 10 мінімальних заробітних плат ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням проведених виплат.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.