Справа № 813/1571/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 р. Справа № 876/6489/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року по справі № 813/1571/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Львівській області, третя особа Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправними дій і рішення та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2014 року ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом, яким просила визнати протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі №01-16/4-5552 від 04.09.2013 року та зобов'язати відповідача видати наказ про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на зазначеній території.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії, рішення та скасувати рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене в листі №01-16/4-5552 від 04.09.2013 року; зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. В решті позовних вимог відмовлено.

Головне управління Держземагентства у Львівській області постанову суду першої інстанції оскаржило, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки розпорядженню Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту», яким було вирішено питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо ділянки, яку бажає отримати позивач. Дане розпорядження також поширюється на спірну земельну ділянку. Дана обставина і була підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держземагентства у Львівській області з клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Дане клопотання подане позивачем у зв'язку з наміром реалізувати своє право на одержання земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації. До клопотання додавалися: графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки; копія документа, що посвідчує особу; копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. Як випливає з матеріалів справи, таке клопотання було отримане відповідачем 09.08.2013 року (№ 5285).

У подальшому, за результатом розгляду клопотання позивача, ГУ Держземагентства у Львівській області дозволу на розроблення проекту землеустрою не надало, а в його наданні відмовило, - про що позивача було повідомлено листом №01-16/4-5552 від 04.09.2013 року.

У листі №01-16/4-5552 від 04.09.2013 року відповідач вказує на те, що розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» уже було вирішено питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо ділянки, яку бажає отримати позивач. Зазначена обставина була наведена відповідачем як єдина підстава для відмови в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з п.«б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. У відповідності до п.«в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно з ч.4 ст.116 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

За свідченнями відповідача, позивач не використала свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі, що не перевищує 2 га. Отже, за висновком суду, позивач має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,15 га.

У відповідності до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України або за результатами аукціону.

Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У відповідності до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (крім випадків згідно з ч.8 ст.122). Зазначене відповідає нормі п.«є-1» ч.1 ст.15-1 Земельного кодексу України, яка визначає, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України №445 від 08.04.2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

В силу пп.6-1 п.4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України №445 від 08.04.2011 року, Держземагентство України передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. Зазначеному кореспондує пп.4.32 п.4 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №258 від 10.05.2012 року, яке надає Головному управлінню Держземагентства в області повноваження щодо передачі в межах області у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Таким чином, в межах Львівської області повноваженнями щодо надання у власність земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення володіє Головне управління Держземагентства у Львівській області.

Частиною 1 ст.84 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Виходячи ж із положень ст.83 Земельного кодексу України, вільні й не надані у приватну власність земельні ділянки за межами населених пунктів є землями державної власності. Виходячи з норми п.«а» ч.3 ст.22 Земельного кодексу України землі, які надаються громадянам для ведення особистого селянського господарства є землями сільськогосподарського призначення.

Отже, вирішення питання надання громадянам України у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в порядку безкоштовної приватизації на території Годовицько-Басівської сільської ради Львівської області за межами населеного пункту (про що клопотала позивач) відноситься до компетенції ГУ Держземагентства у Львівській області - відповідача в даній справі.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає у місячний строк клопотання, подане громадянами у відповідності до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У зв'язку з чим суд відзначає, що питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що вирішується ГУ Держземагентства у Львівській області, є одним з початкових етапів процесу набуття громадянами земель у порядку безкоштовної приватизації.

Як визначено ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Ураховуючи наведене суд констатує, що законом визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який закріплений у ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

У той же час, оспорюване рішення відповідача про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийняте з підстав надання за розпорядженням голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010 року іншим громадянам дозволів на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Однак, на переконання суду, таке розпорядження №124 від 02.03.2010 року само по собі не є тією обставиною, яка, у відповідності до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, може слугувати законною підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. А також розпорядження №124 від 02.03.2010 року не вказує на наявність таких законних підстав, вичерпний перелік яких, як уже зазначено вище, встановлений у ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

У зв'язку з чим, можна зробити висновок, що оспорюване рішення було прийняте без дотримання вимог щодо підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідно, воно не ґрунтується на нормах закону та суперечить їм.

Вирішуючи дану справу суд бере до уваги й те, що розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації №124 від 02.03.2010 року, яке було єдиною підставою для прийняття відповідачем оспорюваного рішення про відмову, на час прийняття відмови не було чинним. Так, на розпорядження №124 від 02.03.2010 року було внесено протест Прокурора Пустомитівського району Львівської області та за результатом його розгляду, на підставі ч.3 ст.21 Закону України «Про прокуратуру», голова Пустомитівської районної державної адміністрації задовольнив вимоги прокурора та 16.03.2010 року своїм розпорядженням №172 скасував розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року. І хоча в подальшому розпорядження №172 від 16.03.2010 року було оскаржено до суду, однак, за результатами розгляду справи у апеляційній інстанції рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року, яким визнано недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №172 від 16.03.2010 року, скасовано, а провадження у справі закрито. А тому, на час прийняття відповідачем оспорюваного рішення розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №172 від 16.03.2010 року було чинним, а розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року, відповідно, нечинним.

Суд бере також до уваги й посилання позивача на правову оцінку яка була надана в судовому порядку розпорядженню №124 від 02.03.2010 року, а також розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №455 від 06.05.2011 року та №918 від 21.09.2011 року та свідчить про їх невідповідність вимогам закону. А саме, про це свідчить постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2011 року в справі №2а-7817/11/1370, відповідно до якої було визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №455 від 06.05.2011 року «Про внесення змін в додаток до розпорядження Голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02.03.2010 року №124», залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.10.2013 року, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2011 року в справі №2а-11238/11/1370, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №918 від 21.09.2011 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту», залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.03.2013 року.

Щодо доводів позивача про нечинність розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року, у зв'язку із тим, що воно не було зареєстроване у відповідності до вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 від 03.10.1992 року та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 року. Суд відзначає, що у відповідності до їх приписів, реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, та містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування. Однак, виходячи зі змісту розпорядження №124 від 02.03.2010 року, слід прийти до висновку, що воно є актом ненормативного характеру, оскільки передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта (суб'єктів), які застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується, зокрема, з правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішенні від 16.04.2009 року в справі №7-рп/2009. У зв'язку з чим, розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації №124 від 02.03.2010 року не підлягало реєстрації, у відповідності до вимог Указу Президента України №493/92 від 03.10.1992 року та постанови Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992 року, а посилання позивача та таку обставину є безпідставним, що, однак, не є істотним при вирішені даної справи.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, суд відзначає, що Головному управлінню Держземагентства у Львівській області законом надано право відмовити в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. А отже, такі дії (щодо прийняття рішення про відмову) формально є правомірними, оскільки самі по собі узгоджуються з вимогами закону. Однак, на переконання суду, дію щодо відмови в наданні дозволу слід вважати правомірною лише у разі її реалізації та здійсненні у відповідності до всіх приписів закону, а отже, хоч і володіючи певним розсудом та правом відмовити в наданні дозволу, такі дії відповідач повинен вчинити з дотриманням інших законодавчих норм, а зокрема, мотивувати таку дію підставами, які визначені законом. Ураховуючи ж, що у даному випадку відповідач не дотримався таких вимог, суд вважає його дії з приводу відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також протиправними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб'єкт владних повноважень - ГУ Держземагентства у Львівській області - відмовивши позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за листом №01-16/4-5552 від 04.09.2013 року не дотримався принципу верховенства права з урахуванням вимог чинного законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів, у зв'язку з чим такі дії та рішення суд першої інстанції правильно визнав протиправними та скасував їх, і позов у цій частині задоволив.

Постанова в частині відмови в задоволенні позову не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції підставно та обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог, зобов'язавши відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту, оскільки відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2014 року по справі № 813/1571/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

І.О. Яворський