Справа № 819/2776/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2776/14-a

17 січня 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Калиняк О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів Молиня Р.П., Семчишина Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу ОСОБА_4 до першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про визнання дій незаконними, визнання протиправними рішення та відмови, скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в особі представника звернувся до суду з позовною заявою до першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі - Перший ВДВС Тернопільського МУЮ, відповідач 1), другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі - Другий ВДВС Тернопільського МУЮ, відповідач 2), в якій просив:

- визнати незаконними дії Другого ВДВС Тернопільського МУЮ щодо винесення постанови ВП № 9211627 від 13.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору у розмірі 4112 грн. 24 коп.;

- скасувати постанову Другого ВДВС Тернопільського МУЮ ВП № 9211627 від 25.09.2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- визнати незаконними дії Першого ВДВС Тернопільського МУЮ в частині несвоєчасного перерахування коштів стягувачу, що надійшли на депозитний рахунок державної виконавчої служби від боржника;

- визнати протиправним рішення Першого ВДВС Тернопільського МУЮ в частині виведення виконавчого збору і витрат в окреме провадження за постановою від 05.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 26710662;

- визнати протиправною відмову Першого ВДВС Тернопільського МУЮ зняти арешт з майна, що належало померлій ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Рішенням Тернопільського міськрайонним судом Тернопільської області від 14.08.2008 року було задоволено позов про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суми заборгованості за кредитним договором. На виконання рішення суду видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби. Частина боргу погашена за рахунок продажу майна (автомобіля) ОСОБА_4, частина стягувалась за рахунок пенсії ОСОБА_5 На даний час ОСОБА_5 померла, виконавче провадження по даному боржнику закінчене, проте протиправно, на думку позивача, виокремлено виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_5 виконавчого збору та витрат, як і саме винесення постанови про стягнення з такого боржника виконавчого збору, а також не знято арешт з майна померлої ОСОБА_5 Крім того, позивач вказує, на протиправність винесення постанови про арешт майна, що належить ОСОБА_5, за відсутності підстав, визначених законом. При стягненні заборгованості за виконавчим документом з ОСОБА_5 за рахунок її пенсії мало місце несвоєчасне перерахування коштів стягувачу, що надійшли на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби від боржника.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у адміністративному позові, додатково зазначив, що 15.01.2015 року сплачено повністю виконавчий збір та витрати, проте на час розгляду справи у суді арешт з майна померлої ОСОБА_5 не знято.

У судовому засіданні представник Другого ВДВС Тернопільського МУЮ позовні вимоги не визнав та зазначив, що на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.08.2008 року було видано три виконавчі листи щодо кожного з солідарних боржників ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за якими відкрито три виконавчі провадження. По боржнику ОСОБА_5 одночасно з відкриттям виконавчого провадження винесено 25.09.2008 року постанову про арешт майна, що належить боржнику. Разом з тим, у судових засіданнях представник відповідача 2 не зміг достеменно пояснити суду підстави для винесення такої постанови та надати будь-які докази, припускаючи, що стягувачем одночасно з заявою про відкриття виконавчого провадження подавалась заява про арешт майна боржника. Також зазначив, що оскільки ОСОБА_5 не виконано рішення суду добровільно, у строк, наданий державним виконавцем, то останнім правомірно прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, на підставі законодавства, чинного на час прийняття такої постанови. Представник відповідача 2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представника Першого ВДВС Тернопільського МУЮ у судовому засіданні позовні вимоги в частині несвоєчасного перерахування коштів стягувачу, що надійшли на депозитний рахунок від боржника, визнав, в решті - позовні вимоги заперечував. Вважає, що правомірно виведено виконавчий збір і витрати в окреме провадження при закінченні виконавчого провадження у зв'язку зі смертю боржника, у відповідності до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка також не передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку несплати виконавчого збору. Просив у цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, зазначив, що 15.01.2015 року до Першого ВДВС Тернопільського МУЮ надійшла заява ОСОБА_4 про сплату виконавчого збору та витрат, проте така заява перебуває на розгляді, виконавче провадження по стягненню виконавчого збору та витрат по ОСОБА_5 не закінчене, арешт з майна боржника не знято.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали виконавчого провадження Другого ВДВС Тернопільського МУЮ по боржниках ОСОБА_6 (ВП № 24326315), ОСОБА_4 (ВП № 9212235), Першого ВДВС по боржнику ОСОБА_5 (ВП № 26710662), суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.09.2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано три виконавчі листи № 2-4587/08 щодо боржників ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення солідарно на користь Акціонерного інноваційного банку «УкрСиббанк» 40685 грн. 56 коп. неповернутого кредиту, відсотків та пені по ньому, 406 грн. 86 коп. державного мита та 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (а. с. 77, 80). Державним виконавцем Другого ВДВС Тернопільського МУЮ були відкриті три виконавчі провадження по боржниках ОСОБА_6 (ВП № 24326315), ОСОБА_4 (ВП № 9212235), ОСОБА_5 (ВП № 9211627). Як вбачається з матеріалів справи одночасно з відкриттям провадження було накладено арешт на майно боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (постанови від 25.09.2008 року) в межах суми звернення стягнення 41122 грн. 42 коп. (а. с. 7-8) та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (а. с. 43).

В подальшому 13.05.2011 року державним виконавцем Другого ВДВС Мелих А.І. винесено постанову (ВП № 9211627) про стягнення з боржника ОСОБА_5 виконавчого збору в розмірі 4112 грн. 24 коп. (а. с. 6) та 20.05.2011 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з направленням виконавчого провадження за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (а. с. 36).

26.05.2011 року головним державним виконавцем Першого ВДВС Тернопільського МУЮ Фіялка О.В. відкрито виконавче провадження (ВП № 26710662) по виконанню виконавчого листа, виданого 11.09.2008 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення солідарно з ОСОБА_5 на користь Акціонерного інноваційного банку «УкрСиббанк» 40685 грн. 56 коп. неповернутого кредиту, відсотків та пені по ньому, 406 грн. 86 коп. державного мита та 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, боржник ОСОБА_5 (а. с. 38), а 14.07.2011 року винесено постанову про стягнення боргу із заробітної плати (пенсії) боржника (а. с. 45). За рахунок стягнення боргу з пенсії ОСОБА_5 на депозитний рахунок державної виконавчої служби від Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі надійшли кошти в сумі 627 грн. 93 коп. 25.12.2013 року, 23.01.2014 року та 25.02.2014 року., які 05.05.2014 року перераховані стягувачу в сумі 570 грн. 84 коп., решта 57 грн. 08 коп. - перераховані на сплату виконавчого збору (а. с. 53-54).

Також судом встановлено, що 05.05.2014 року державним виконавцем Першого ВДВС Тернопільського МУЮ Молинь Р.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 26710662) на підставі пункту 3 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі смертю боржника та виведено в окреме провадження виконавчий збір і витрати (а. с. 13). Арешт з майна боржника не знято. На заяву позивача про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_5 надана відповідь листом від 25.11.2014 року про відмову у знятті арешту з майна боржника з посиланням на положення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 14).

15.01.2015 року ОСОБА_4 сплачено у повному обсязі суму виконавчого збору та витрат у розмірі 2609 грн. 18 коп. (а. с. 74), про що того ж дня подано відповідну заяву до Першого ВДВС Тернопільського МУЮ. Станом на 17.01.2015 року заява перебуває на розгляді, виведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору та витрат не закінчене, арешт з майна померлої ОСОБА_5 не знято.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV з змінами і доповненнями (далі - Закон № 606-ХІV).

Згідно зі статтями 18, 24 Закону № 606-ХІV (в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 25.09.2008 року) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення; за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Як встановлено судом, одночасно з відкриттям виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_5 постановою головного державного виконавця Другого ВДВС Тернопільського МУЮ Процюк І.П. ВП № 9211627 від 25.09.2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все рухоме/нерухоме майно, що належить ОСОБА_5, в межах суми стягнення 41122 грн. 42 коп. (а. с. 8). Обгрунтовуючи правомірність винесення такої постанови представник відповідача 2 вказував на заяву стягувача про накладення арешту на майно боржника, разом з тим не надав суду будь-яких доказів на підтвердження таких обставин. Дана постанова також не містить жодного посилання на підстави її прийняття, як-от, заява стягувача Акціонерного інноваційного банку «УкрСиббанк» про арешт майна ОСОБА_5 Відтак, суд критично оцінює такі пояснення відповідача 2, зважаючи ще й на те, що з матеріалів виконавчих проваджень по стягненню боргу з інших солідарних боржників ОСОБА_6 (ВП № 24326315), ОСОБА_4 (ВП № 9212235), вбачається, що така заява стягувача про накладення арешту на майно боржника подавалась не по всіх боржників, а лише щодо ОСОБА_4 (а. с. 79). Крім того, на вимогу суду матеріали виконавчого провадження ВП № 9211627, розпочатого Другим ВДВС Тернопільського МУЮ по ОСОБА_5, суду не надані. Пояснюючи неможливість представлення суду матеріалів виконавчого провадження ВП № 9211627 представник відповідача 2 спочатку посилався на їх передачу в архів, пізніше - на знищення за закінченням терміну зберігання, проте знову ж не надав суду будь-яких доказів на підтвердження таких обставин.

За таких обставин, та враховуючи, що відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) саме на суб'єкта владних повноважень у разі заперечення проти адміністративного позову покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд приходить до висновку, що Другий ВДВС Тернопільського МУЮ не довів правомірність винесення постанови головним державним виконавцем Другого ВДВС Тернопільського МУЮ Процюк І.П. ВП № 9211627 від 25.09.2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Разом з тим, на думку суду, слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо неправомірного винесення державним виконавцем Другого ВДВС Тернопільського МУЮ постанови від 13.05.2011 року про стягнення з боржника ОСОБА_5 виконавчого збору у розмірі 4112 грн. 24 коп. з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-ХІV (в редакції Закону, чинного на час вчинення таких виконавчих дій) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону (частина друга статті 28 Закону № 606-ХІV).

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні частини першої статті 28 Закону № 606-ХІV (частина третя статті 28 Закону № 606-ХІV).

Як встановлено судом у спірному випадку постанова про стягнення з боржника ОСОБА_5 виконавчого збору винесена у зв'язку з невиконанням судового рішення у строк, наданий для його добровільного виконання, ні даним боржником, ні жодним з солідарних боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Сума виконавчого збору визначена у розмірі 10 відсотків суми, яка підлягала стягненню, що відповідає положенням статті 28 Закону № 606-ХІV. Відтак, постанова від 13.05.2011 року про стягнення з боржника ОСОБА_5 виконавчого збору винесена підставно та обґрунтовано, в межах повноважень державного виконавця, відповідно до положень Закону № 606-ХІV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови.

При цьому, суд не бере до уваги обґрунтування представника позивача, що така постанова мала бути винесена 25.09.2008 року, оскільки основною вимогою статті 28 Закону № 606-ХІV (яка регулює питання стягнення виконавчого збору) та статті 46 цього ж Закону (яка регулювала питання стягнення виконавчого збору до внесення змін Законом від 04.11.2010 року, яким Закон № 606-ХІV викладено в новій редакції) було винесення постанови про стягнення виконавчого збору після завершення строку, наданого для добровільного виконання, та встановлення, що рішення боржником у добровільному порядку не виконано. При цьому, така постанова винесена при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. Також не є підставою для скасування постанови її не направлення боржнику, що нібито позбавило можливості боржника права на оскарження, на що вказує позивач, оскільки сам по собі факт не направлення того чи іншого рішення не може слугувати підставою для його скасування. Крім того, відповідно до вимог статті 31 Закону № 606-ХІV така кореспонденція надсилається адресату із супровідним листом простою кореспонденцією, позивач не є боржником у виконавчому провадженні ВП № 9211627, а тому не може стверджувати такі факти.

Щодо позовних вимог до Першого ВДВС Тернопільського МУЮ, якому в подальшому був переданий для виконання виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2008 року щодо боржника ОСОБА_5, то суд вважає, що вимоги підставні та підлягають до задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до статті 45 Закону № 606-ХІV грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Порядок обліку депозитних сум визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802 (далі - Інструкція). Так, відповідно до пункту 12.11, 12.12 при надходженні коштів на депозитний рахунок органу ДВС особа, відповідальна за ведення книги, повинна не пізніше наступного робочого дня повідомити начальника органу ДВС, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Після цього не пізніше наступного робочого дня особа, відповідальна за ведення книги, повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. У разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, державний виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів.

Після цього не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (пункт 12.13. Інструкції).

У спірному випадку Першим ВДВС Тернопільського МУЮ кошти стягувачу ПАТ АКІБ «Укрсиббанк», що надійшли на депозитний рахунок державної виконавчої служби 25.12.2013 року, 23.01.2014 року та 25.02.14 року від боржника ОСОБА_5 (за рахунок стягнення боргу з пенсії) перераховані лише 05.05.2014 року (а. с. 12, 53), тобто несвоєчасно, з порушенням строку визначеного Інструкцією. Такі позовні вимоги представником Другого ВДВС Тернопільського МУЮ визнані в повному обсязі, та підлягають до задоволення.

Стаття 49 Закону № 606-ХІV передбачає підстави закінчення виконавчого провадження, зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої даної статті виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Саме така підстава закінчення виконавчого провадження зазначена державним виконавцем Першого ВДВС Тернопільського МУЮ Молинь Р.П. у постанові про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2014 року (ВП № 26710662) щодо боржника ОСОБА_5 (а. с. 13). Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2008 року про стягнення на користь АКІБ «УкрСиббанк» 41122 грн. 42 коп. боргу закінчено. Разом з тим, державним виконавцем виконавчий збір і витрати виведено в окреме провадження. Такі дії державного виконавця не узгоджуються з вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає окремі питання організації виконання рішень судів.

Так, згідно з вимогами підпункту 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу (підпункт 3.13.2 пункту 3.13 Інструкції).

Як зазначено вище, державним виконавцем Першого ВДВС Тернопільського МУЮ закінчено виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 49 Закону № 606-ХІV, яка відсутня в переліку, підстав, за якими у разі не стягнення виконавчого збору та витрат, приймається рішення про виділення постанови про стягнення виконавчого збору і витрат в окреме провадження (наведених у підпункті 3.7.4 пункту 3.7 Інструкції). Таким чином, державний виконавець безпідставно та необґрунтовано зазначив у постанові про закінчення виконавчого провадження від 05.05.2014 року (ВП № 26710662) щодо боржника ОСОБА_5 про виділення постанови про стягнення виконавчого збору і витрат в окреме провадження, в цій частині така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначає стаття 50 Закону № 606-ХІV, відповідно до якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У спірному випадку, як встановлено судом, державним виконавцем безпідставно виділено постанову про стягнення виконавчого збору і витрат в окреме провадження щодо боржника ОСОБА_5, оскільки виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого документа закрито за такою підставою як смерть боржника - сторони виконавчого провадження, виконання обов'язків якого не допускає правонаступництва. Відтак, з огляду на це підстав у державного виконавця для не зняття арешту з майна померлого боржника ОСОБА_5 не було. Крім того, при розгляді даної справи суд дійшов висновку про не підтвердження правомірності його накладення. Отже, позовні вимоги про визнання протиправною відмови Першого ВДВС Тернопільського МУЮ зняти арешт з майна, що належало померлій ОСОБА_5, підлягають до задоволення.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що відповідачі у спірних правовідносинах діяли не у межах, не у спосіб та не в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», крім як у випадку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а тому з викладених вище підстав позовні вимоги про скасування постанови Другого ВДВС Тернопільського МУЮ від 25.09.2008 року ВП № 9211627 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, визнання протиправними дій Першого ВДВС Тернопільського МУЮ щодо несвоєчасного перерахування коштів стягувачу, що надійшли на депозитний рахунок державної виконавчої служби від боржника ОСОБА_5, скасування постанови Першого ВДВС Тернопільського МУЮ від 05.05.2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 26710662 в частині виведення виконавчого збору і витрат в окреме провадження, визнання протиправною відмову Першого ВДВС Тернопільського МУЮ зняти арешт з майна, що належало померлій ОСОБА_5, підлягають до задоволення. У позовній вимозі про визнання незаконними дії Другого ВДВС Тернопільського МУЮ щодо винесення постанови ВП № 9211627 від 13.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 виконавчого збору слід відмовити.

При прийняті постанови суд виходить з повноважень, наданих суду статтею 162 КАС України, які передбачають у разі задоволення адміністративного позову прийняття постанови про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, визнання оскаржуваних дій протиправними.

Згідно із частиною третьою статті 94 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням адміністративного позову, на користь позивача слід присудити з Державного бюджету України судовий збір відповідно до задоволених вимог у розмірі 36 грн. 54 грн., сплачений згідно з квитанцією № 0.0.322362805.1 від 02.12.2014 року (а. с. 2).

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Процюк І.П. від 25 вересня 2008 року ВП № 9211627 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Визнати протиправними дії першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції щодо несвоєчасного перерахування коштів стягувачу ПАТ АКІБ «Укрсиббанк», що надійшли на депозитний рахунок державної виконавчої служби 25 грудня 2013 року, 23 січня 2014 року та 25 лютого 2014 року від боржника ОСОБА_5.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Молинь Р.П. від 05 травня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 26710662 в частині виведення виконавчого збору і витрат в окреме провадження.

Визнати протиправною відмову першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції зняти арешт з майна, що належало померлій ОСОБА_5.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) гривень 54 (п'ятдесят чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанову складено 22 січня 2015 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.