Справа № 826/16826/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 січня 2015 року 15:00 справа №826/16826/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 квітня 2014 року №190/17-01.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16826/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 08 грудня 2014 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 30 квітня 2014 року №190/17-01 згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198, пункту 187.1 статті 187, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень-травень, листопад, грудень 2012 року, травень-грудень 2013 року у розмірі 1 289 935,00 грн. та зобов'язано сплатити штрафні санкції у сумі 644 967,50 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 07 квітня 2014 року №144/17-01/НОМЕР_1 "Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) за період 01.01.2012 по 31.12.2013" (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за червень, липень та жовтень 2012 року на суму 4 800,00 грн., за березень, квітень, липень, вересень та грудень 2013 року; за порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 1 438 013,00 грн., у тому числі за січень-грудень 2012 року, за січень-грудень 2013 року.

Зазначені в акті перевірки порушення обґрунтовано наступним: до складу податкового кредиту неправомірно віднесено суму податку, нараховану (сплачену) у зв'язку з проведенням технічного обслуговування автотранспортних засобів, придбанням паливно-мастильних матеріалів та податку на додану вартість, сплаченого митним органам внаслідок імпорту вантажних автомобілів, які зареєстровані на приватну особу ОСОБА_1 та не взяті на облік в якості основних фондів та не використовуються в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Позивач не погоджується висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, мотивуючи позовні вимоги наступним: чинним законодавством не передбачено реєстрацію транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями, а оформлення імпортованих автомобілів на фізичну особу ОСОБА_1, не є підставою вважати, що вказані автомобілі не використовуються у господарській діяльності фізичної особи-підприємця; здійснення витрат на придбання транспортних засобів, придбання паливно-мастильних матеріалів, запасних частин, здійснення технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів пов'язане із господарською діяльністю фізичної особи-підприємця, а позивачем дотримано встановлений порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками Акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що за перевірений період ФОП ОСОБА_1 імпортував вантажні автомобілі та напівпричепи, в результаті чого митним органам сплачено податку на додану вартість у сумі 207 269,00 грн.

Вказані транспортні засоби зареєстровано в МРЕО на фізичну особу ОСОБА_1, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, за перевірений період позивач придбавав паливно-мастильні матеріали, запасні частини, здійснював технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, послуг, необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України, з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як вбачається з обставин справи, позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період, відображав, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних постачальниками товарів та послуг, та на підставі митних декларацій щодо ввезення на митну територію України транспортних засобів.

Відповідно до підпункту 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 березня 2013 року №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

Разом з тим, суд звертає увагу, що за епізодом порушення щодо неправомірного віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, нарахованих (сплачених) у зв'язку з проведенням технічного обслуговування автотранспортних засобів та придбанням паливно-мастильних матеріалів, висновки акта перевірки викладені не чітко, не в повній мірі, та без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених порушень, що унеможливлює встановити які саме суми податку на додану вартість, на підставі яких первинних документів та податкових накладених, і по відносинам із якими контрагентами ФОП ОСОБА_1 безпідставно включив до складу податкового кредиту.

В акті перевірки також не встановлено, а судом не виявлено, що податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, виписані особами, які не зареєстровані платниками податку на додану вартість, або не відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту за перевірений період відповідач надав до матеріалів справи копії первинних документів та податкових накладних по операціях з придбання технічного обслуговування автотранспортних засобів, паливно-мастильних матеріалів та інших подібних товарів і послуг.

Вирішуючи питання придбання вантажних автомобілів, послуг з технічного обслуговування автотранспортних засобів та паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В акті перевірки встановлено та визнається сторонами, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року здійснював діяльність автомобільного вантажного транспорту (автомобільні вантажні перевезення); аналогічні інформація про види діяльності позивача міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Для здійснення господарської діяльності позивач орендує територію для стоянки автомобілів по АДРЕСА_1 на підставі договору оренди, укладеного з ПО "Авторемонтний комбінат", та офісне приміщення по АДРЕСА_2 за договором оренди, укладеним із ПАТ "Рем Побут Техніка". Позивач має у власності транспортні засоби такі як сідельні тягачі, вантажні автомобілі та причепи до них, та використовує працю найманих осіб (за даними перевірки 15 осіб).

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, ФОП ОСОБА_1 імпортував (ввозив на митну територію України) транспортні засоби та придбавав послуги технічного обслуговування автотранспортних засобів та паливно-мастильні матеріали з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності, а саме діяльності з вантажних перевезень, зокрема придбані транспортні засоби використовуються безпосередньо у вантажних перевезеннях, а технічне обслуговування та паливно-мастильні матеріали дозволяють утримувати належні позивачу транспортні засоби у справному стані та здійснювати їх експлуатацію.

Наведене вказує, що позивач придбав транспортні засоби та пов'язані з ними товари і послуги з метою провадження своєї господарської діяльності; доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

В частині висновків акта перевірки про неправомірне віднесення до складу податкового кредиту суму податку внаслідок імпорту вантажних автомобілів, у зв'язку із їх реєстрацією на приватну особу ОСОБА_1, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами, тобто реєстрація транспортних засобів на фізичну особу-підприємця не передбачена; крім того, реєстрація транспортних засобів на фізичну особу не спростовує факту використання таких транспортних засобів у господарській діяльності фізичної особи-підприємця.

Аналогічна позиція підтримана Вищим адміністративним судом України, зокрема в ухвалах від 07 липня 2011 року №К-21259/10 та від 08 вересня 2011 року №К-37569/09.

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що підтвердженням використання придбаних транспортних засобів у межах господарської діяльності є обов'язкове взяття їх на облік у якості основних засобів в бухгалтерському обліку, оскільки Податковий кодекс України не ставить право фізичної особи-підприємця на податковий кредит в залежність від ведення балансового обліку.

З урахуванням викладеного суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту 1 438 013,00 грн. є помилковими, а зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 289 935,00 грн. - протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 30 квітня 2014 року №190/17-01 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві від 30 квітня 2014 року №190/17-01.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко