Справа № 822/5510/14
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/5510/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПольового О.Л.
при секретаріЖуковському Д.Є.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник-ВВ" до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 09.12.2014 року та № від 09.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Гірник-ВВ" встановлено порушення позивачем з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ТД НК "Енергія" за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року. За результатами перевірки складено Акт від 24.11.2014 року №1566/22/34749921, на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 09.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму - 11552, 50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 9242,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2310,50 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 12160,00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 9728,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2432,00 грн.

З прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується та вказує, що взаємовідносини з контрагентом, який на момент здійснення господарських операцій був належним чином зареєстрований як платник податку на додану вартість, оформлені договором, який не визнаний в судовому порядку недійсним, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, отже виконанні передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на отримання податкового кредиту.

Просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.12.2014 року № , № .

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги, підтвердили зазначені в позовній заяві обставини, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду заперечення. Вказує, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "Гірник-ВВ" вимог пп14.1.181 п. 14.1 ст. 14 , п. 44.1 п. 44.6 ст 44, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за січень 2013 року на 9728 грн. а також п. 44.1 п. 44.6 ст. 44, пп 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п.138.6 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на 9242 грн. Зазначає, що вказані порушення стали наслідком віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість та до складу витрат по податку на прибуток по операціях, що фактично не могли здійснюватись в межах господарської діяльності з придбання дизпалива в ТОВ "ТД НК "Енергія". В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Судом встановлено, що працівниками Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник-ВВ" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ТД НК "Енергія". За результатами перевірки складено акт №1566/22/34749921 від 24.11.2014 року на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 09.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму - 11552, 50 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 9242,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2310,50 грн., №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 12160,00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 9728,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2432,00 грн.

В результаті проведеної перевірки виявлено порушення позивачем вимог пп14.1.181 п. 14.1 ст. 14 , п. 44.1 п. 44.6 ст 44, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за січень 2013 року на 9728 грн. а також п. 44.1 п. 44.6 ст. 44, пп 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п.138.6 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на 9242 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Гірник-ВВ" та контрагентом - ТОВ "ТД НК "Енергія" укладався договір поставки № 250613-ХМ від 25.06.2013 року , який наявний в матеріалах справи.

Згідно умов укладеного договору, підприємство (постачальник) зобов'язуються передати у власність товар, а позивач (покупець) зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Відповідно до умов вищезазначеного договору 05.11.2013 року було здійснено поставку дизельного палива підвищеної якості Євро марки F вид II у кількості 6500 л на загальну суму 58370 грн., в тому числі ПДВ 9728,33 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вказане паливо було використане позивачем в своїй діяльності, про що свідчать рахунки за листопад 2013 року, матеріальні звіти за листопад, грудень 2013 року, заправочні відомості за листопад, грудень 2013 року.

Таким чином, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Факти поставки, оплати та оприбуткування товарів за вказаним договором підтверджуються відповідною накладною, видатковою, податковою та товаро-транспортною накладною, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, згідно положень яких первинні документи - письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); код форми; дата і місце складання; зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі); посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Досліджуючи надані позивачем первинні документи встановлено, що останні містять всі необхідні реквізити, наявність яких є необхідною умовою при їх складанні. Крім того, копія платіжного доручення, згідно якого відбувались розрахунки за отриманий товар (послуги), містить відмітки про проведення даного платежу через банківську установу.

Отже, посилання відповідача на відсутність фактичного здійснення позивачем господарської операції з придбання нафтопродуктів є безпідставними.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Форма та порядок заповнення податкової накладної передбачені ст. 201 ПК України, відповідно до п. 201.1 якої платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у даному пункті.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено п.п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, Податковим кодексом України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є достатньою підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства.

Державним податковим органом не надано жодних доказів того, що відомості в первинних документах бухгалтерського та податкового обліку позивача, оформлених при виконанні зазначеного договору підряду не відповідають дійсності.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що при проведенні перевірки ТОВ "ТД НК "Енергія", встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні останнім товарів у постачальника ТОВ "Торговий Дім "Ветек" та про відсутність реальності вчинення господарських операцій між ТОВ "ТД НК "Енергія" та ТОВ "Торговий Дім "Ветек".

Крім того, суд звертає увагу, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що законодавець не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності своїх висновків про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, вони є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи, податкові повідомлення-рішення №, № від 09.12.2014 року не відповідають дійсним обставинам справи та прийняті з порушенням норм чинного податкового законодавства, в зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 71, 158 - 163 КАС України, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 193, 198, 200, 201 ПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області № від 09.12.2014 року та № від 09.12.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник-ВВ" судовий збір в сумі 182, 70 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 січня 2015 року

Суддя/підпис/О.Л. Польовий
"Згідно з оригіналом" Суддя О.Л. Польовий