Справа № 804/1739/14
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 804/1739/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О.

суддів: Панченко О.М. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької північної об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2014р. у справі №804/1739/14
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Медпром»
до: про:Криворізької північної об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:

24.01.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Медпром» (далі - ТОВ «Медпром») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької північної об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Криворізька північна ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення /а.с. 3-15 т. 1/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2014р. відкрито провадження в адміністративній справі №804/1739/14 за вищезазначеним адміністративним позовом та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1 т. 1/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що в результаті проведеної відповідачем позапланової виїзної перевірки ТОВ «Медпром» з питань визначених у постанові слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за період з 01.01.2011р. по 01.08.2013р. податковим органом, серед іншого, було зроблено висновок про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства, яке призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) протягом перевіряємого періоду на 1219472,00грн., та за результатами перевірки податковим органом (відповідачем у справі) було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.01.2014р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 1829208,00грн., в тому числі за основним платежем - 1219472,00грн., штрафні (фінансові) санкції - 609736,00грн., позивач вважає висновки податкового органу у акті перевірки та прийняте за результатами перевірки рішення безпідставним та необґрунтованим з огляду на те, що усі зазначені у акті перевірки контрагенти позивача, на момент укладення господарських договорів та виконання сторонами за договорами своїх зобов'язань, були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, придбані позивачем товари та послуги у цих контрагентів були використані ним у власній господарській діяльності, у позивача наявні усі первинні документи, які підтверджують факт виконання позивачем та його контрагентами своїх зобов'язань за договорами, що свідчить про те, що ці угоди були укладені свідомо з метою настання певних наслідків, і саме на підставі цих належних первинних документів у відповідних звітних періодах позивачем формувалась податкова звітність, визначено розмір валових витрат підприємства та сформовано податковий кредит, тому просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької північної ОДПІ № від 14.01.2014р., яким на підставі акту перевірки №233/221 від 13.12.2013р. збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Медпром» за платежем податок на додану вартість на 1829208,0грн., в тому числі за основним платежем на 1219472,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 609736,00грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2014р. у справі №804/1739/14 адміністративний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Криворізької північної ОДПІ № від 14.01.2014р., яким ТОВ «Медпром» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на 1829208,00 грн., в тому числі за основним платежем на 1219472,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 609736,00 грн. (суддя Неклеса О.М.) /а.с. 258-262 т. 2/.

Відповідач, не погодившись з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2014р. у даній справі, подав апеляційну скаргу /а.с. 272-278 т. 2/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з'ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 25.02.2014р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Позивач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу /а.с. 10-15 т. 3/, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було з'ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, та постановлено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 25.02.2014р. у даній справі залишити без змін.

16.12.2014р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом зареєстровано клопотання Криворізької північної ОДПІ про витребування додаткових доказів в порядку ч. 2 ст. 69 КАС України, в якому відповідач просив витребувати у старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами і злочинними організаціями СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області підполковника міліції ГолубниченкоВ.В. акт опису документів, які було вилучено у ТОВ «Медпром» під час виїмки /а.с. 29-30 т. 3/. Колегія суддів вважає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції від 25.02.2014р. у даній справі скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу, та просив суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 25.02.2014р. у даній справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представників відповідача та позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «Медпром», ідентифікаційний код 32627092, зареєстровано як юридична особа 15.06.2004р. Виконавчим комітетом Криворізької міської ради, та як платник податків перебуває на податковому обліку в Криворізькій північній ОДПІ.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що відповідачем у справі у період з 26.11.2013р. по 02.12.2013р. було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Медпром» з питань визначених у постанові слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за період з 01.01.2011р. по 01.08.2013р., за результатами якої було складено акт №233/221 від 13.12.2013р. (далі - акт перевірки).

Як вбачається з наданої суду ксерокопії акту перевірки /а.с. 20-93 т.1/ податковим органом було зроблено висновок про те, що позивачем занижено суму ПДВ у зв'язку із протиправним віднесенням до податкового кредиту суму ПДВ сплачену постачальникам при придбанні комплектуючих до вагонів-самоскидів та колишніх у використанні вагони-самоскиди у: ПП «Дніпротехенергобуд» у січні 2011р. на суму 35280,00грн., в т.ч. ПДВ - 5880,00грн.; ТОВ «Віко-Миколаїв» у січні 2011р. на суму 1409554,97грн., в т.ч. ПДВ - 234925,83грн.; ТОВ «Укрюгметмаркет» у березні 2011р. на суму 4848000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 808000,00 грн.; ТОВ «Фірма Ліон» у травні 2011р. на суму 512000,00грн. в т.ч. ПДВ - 85333,33грн.; ПП «ОВД-Трейд» у червні 2011р. на суму 512000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 85333,33 грн..

За результатами перевірки, на підставі акту №233/221 від 13.12.2013р. податковим органом 14.01.2014р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Медпром» за платежем податок на додану вартість на суму 1829208,00грн., в тому числі за основним платежем на 1219472,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 609736,00 грн. /а.с. 19 т. 1/

Як вбачається з акту перевірки висновок про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, яке призвело до заниження позивачем у справі протягом перевіряємого періоду податкових зобов'язань з податку на додану вартість, податковим органом зроблено з огляду на відсутність документів, що підтверджують факт передачі товару від продавця-постачальника до покупця, відсутні товарно-транспортні накладні, подорожні листи, посвідчення на відрядження до відповідного місця знаходження постачальника для вивозу товару зі складу постачальника, та, крім того відповідачем зроблено висновок щодо заниження податку на додану вартість внаслідок укладення нікчемних правочинів.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлено, що протягом перевіряємого періоду позивачем було укладено ряд правочинів щодо купівлі-продажу/поставки комплектуючих до вагонів-самоскидів та колишніх у використанні вагонів-самоскидів з наступними контрагентами: ПП «Дніпротехенергобуд», ТОВ «Віко-Миколаїв», ТОВ «Укрюгметмаркет», ТОВ «Фірма Ліон» та ПП «ОВД-Трейд», контрагенти позивача під час укладення договорів з позивачем та під час виконання сторонами своїх зобов'язань за цими правочинами були у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстровані у якості юридичних осіб та зареєстровані платниками ПДВ, при цьому позивачем було надано, як відповідачу під час проведення перевірки так і суду під час розгляду даної справи, усі первинні документи за цими правочинами, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, та які свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, та подальше використання отриманих позивачем за цим договором товарів у власній господарській діяльності, і які, у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», є підставою для здійснення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, та на підставі яких позивачем у справі у відповідні звітні формувались валові витрати підприємства та визначались податкові зобов'язання та податковий кредит /а.с. 94-240 т. 1, 1-177 т.2/.

Стосовно висновку відповідача про нікчемність укладених правочинів, який був ним зроблений на підставі актів перевірки інших державних податкових інспекцій, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Аналіз положень ч. 1 ст. 204 ЦК України дає можливість визначити, що головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, яка встановлена законом, і правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приймаючи до уваги положення ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та ст. 20 Податкового кодексу України, які визначають функції податкових органів та основні засади їх діяльності, обсяг прав та обов'язків податкових органом, можливо зробити висновок про те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства та надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків і жодною нормою чинного законодавства не передбачено право органу державної податкової служби, яким є відповідач у справі, самостійно, в позасудовому порядку визнавати нікчемними правочини і дані, які вказані платником податків в податкових деклараціях.

Враховуючи положення ст. 203, ч. 1 ст. 207, ст. 228 ЦК України, які пов'язують недійсність господарського зобов'язання з наявністю наступних обставин: невідповідність його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, укладення правочину учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) та порушення публічного порядку, у разі якщо правочин був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, та положення ст. 234 ЦК України відповідно до якої правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків є фіктивним, і фіктивний правочин визнається недійсним судом, і відповідачем у справі під час розгляду даної адміністративної справи в порушення вимог ст. 71 КАС України, не було надано суду будь-яких належних письмових доказів - судових рішень щодо визнання недійсними угод, які протягом перевіряємого періоду були укладені між позивачем та його контрагентами, як і не було надано суду доказів стосовно того, що ці угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правових актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов'язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов'язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару покупець зобов'язаний сплатити вартість товару продавцю, до складу якої входить податок на додану вартість, а продавець зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару цього обов'язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на продавця товару, який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) у даному випадку , що свідчить про те, що несплата продавцем товару податку до додану вартість до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ в Закарпатській області про визнання недійним податкового повідомлення-рішення (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14222198), яке відповідно до ст.. 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного суду України.

Так, у вищезазначеній постанові Верховний суд України зазначив, що у разі коли контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така правова позиція, щодо розв'язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З огляду на вищенаведені обставини, які були встановлені судом під час розгляду справи та приймаючи до уваги положення чинного податкового законодавства, колегія суддів вважає, що позивач у справі мав усі визначені чинним законодавством підстави для формування податкового кредиту з урахуванням сум податку на додану вартість, який ним було сплачено протягом перевіряємого періоду у вартості отриманих від його контрагентів товарів та послуг, оскільки у позивача у справі були наявні усі необхідні первинні документи, які засвідчують наявність певних юридичних фактів, які у свою чергу надають право позивачу на формування податкового кредиту певного звітного періоду з урахуванням сум ПДВ сплаченого у вартості товарів та послуг, які позивачем було отримано від його контрагентів, що свідчить про те, що обрані відповідачем підстави для визначення позивачу грошових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток не відповідають вимогам Податкового кодексу України, і висновок податкового органу про заниження позивачем протягом перевіряємого періоду податкових зобов'язань з податку на додану вартість по операціям з вищезазначеними контрагентами є безпідставним, а суд першої інстанції зробив правильний висновок про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем у справі позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 25.02.2014р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі відповідача, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької північної об'єднаної держаної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.02.2014р. у справі №804/1739/14 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено - 20.01.2015р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко