Справа № 521/21384/14-а
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/521/530/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду позивач посилалась на ті обставини, що ОСОБА_1 є пенсіонером. При призначенні та розрахунку пенсії відповідачем не було враховано частину заробітної плати позивача, що суттєво зменшило розмір пенсії.

Як пояснювала позивач, з висновками пенсійного фонду вона не згодна, у зв'язку з чим і звернулась з даним позовом в суд, в якому просила суд зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням «інших виплат» відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явилась, але від особи надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси у судове засідання не з'явився, управління повідомлялось про розгляд даної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від сторони надійшли заперечення проти позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову - виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, позивачеві була призначена та нараховувалась пенсія з 24 квітня 2014 року.

Південною митницею Міндоходів були видані ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи та за 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсію), що подаються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Вказані довідки були надані ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси для перерахунку пенсії із врахуванням частини заробітної плати, яка визначена в цих довідках як «інші виплати».

Позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси з вимогою про перерахунок пенсії з урахуванням «інших виплат» та доплатою належних платежів.

Згідно листа Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси №5800/11 від 24 вересня 2014 року, відповідачем зазначено про відсутність підстав для перерахунку пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій».

Перевіряючи обґрунтованість позиції Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси, судом звернуто увагу на наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції закону на момент звернення позивача про призначення пенсії), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з положеннями Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 2 цього Закону визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних виплат, до яких належить виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсації та інші грошові матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В силу ст. 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Як регламентує ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності тим законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, такі виплати як індексація, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування включаються до складу заробітної плати державного службовця та мають враховуватись при обчисленні розміру пенсії.

Згідно ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено в п.п. 19, 22, 27 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Судом роз'яснено, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). Судом також наголошено, що цивільне законодавство, що має зворотню дію в часі прямо не забороняється Конвенцією, та за певних обставин може бути виправданим (див. mutatis mutandis. заява № 8531/79, рішення Комісії від 10 березня 1981 року, (DR) 23, пар. 203-211)

Як встановлено в п. 30 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Мельник проти України» (Заява № 23436/03) від 08 листопада 2005 року, ретроспективність цивільного законодавства категорично не заборонено нормами Конвенції, і в даному випадку може бути застосоване (див. mutatis mutandis, №8531/79, рішення Комісії від 10 березня 1981 року, Decisions and Reports 23, сс. 203-211).

Згідно ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання пенсійного фонду щодо обґрунтованості відмови позивачу в перерахунку заявленої пенсії з урахуванням усіх складових заробітної плати не вбачаються суду доведеними, оскільки належними доказами не підтверджуються.

В силу ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Як встановлює ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Виходячи з викладеного, з метою ефективного відновлення порушеного права, суд приходить до висновку про вихід за межі позовних вимог та ухвалення постанови про визнання рішення суб'єкта владних повноважень протиправним і зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії щодо перерахунку заявленої пенсії.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 18, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси у врахуванні при розрахунку пенсії ОСОБА_1 «інші виплати», на які нараховані та з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за пенсією.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста Одеси здійснити з 24 вересня 2014 року розрахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням «інших виплат» згідно з довідкою Південною митницею Міндоходів про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсію), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: