Справа № 278/4885/14-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Грубіян Є.О.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" січня 2015 р. Справа № 278/4885/14-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Шевчук С.М.,

при секретарі Витрикузі В.П. ,

за участю позивача ОСОБА_3

представника відповідача Приведьона В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від "25" листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення №712 39-ї сесії 6-го скликання Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 17 вересня 2014 року.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_5 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати постанову суду першої інстанції із ухваленням нової про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 у 1995 році уклала шлюб із ОСОБА_6 та як член сім'ї стала постійно проживати в АДРЕСА_2.

19.11.2004 р. рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, яке набрало законної сили, визнано недійсними свідоцтво про право сумісної власності на житло від 23 лютого 1997 року на вищевказану квартиру та передано останню до комунальної власності.

Згідно рішення Новогуйвинської селищної ради від 11 січня 2007 р. квартира АДРЕСА_2 передана до комунальної власності.

16.08.2013 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та скасовано державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_7

20 лютого 2014 року за заявою ОСОБА_3 виконком Новогуйвинської селищної ради № 35 прийняв рішення про видачу ордеру ОСОБА_3 та включення до ордеру дочку ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_2. Також цим рішенням виконком надав дозвіл вказаним особам на реєстрацію у вказаному приміщенні.

Рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №712 від 17 вересня 2014 року "Про розгляд депутатського звернення депутата Діденка Б.М." скасовано рішення виконкому №35 від 20.02.2014 року "Про розгляд заяви ОСОБА_3 щодо надання дозволу на реєстрацію та видачу ордеру їй та її неповнолітній доньці ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н." та скасовано ордер № 000098 від 27.02.2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №35 від 20.02.2014 року "Про розгляд заяви ОСОБА_3 щодо надання дозволу на реєстрацію та видачу ордеру їй та її неповнолітній доньці ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н." є ненормативним актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому не підлягало скасуванню рішенням селищної ради. Вказане базується на рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.9 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Вказаною правовою нормою відповідній раді надано право скасовувати акти виконавчих органів ради, що не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов"язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб"єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Також, із вказаного рішення випливає, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Зокрема, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії одночасно є й вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

З матеріалів справи вбачається обумовленість спірного рішення суб"єкта владних повноважень депутатським зверненням депутата Новогуйвинської селищної ради від 15.09.2014 року, що базується на ухвалі Житомирського районного суду Житомирської області від 05 травня 2014 року про забезпечення позову в цивільній справі № 278/1133/14-ц шляхом заборони розпорядження спірною квартирою АДРЕСА_2, в тому числі - видачі ордерів на право проживання.

Поскільки спірна квартира АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності, то орган місцевого самоврядування має повний обсяг прав та компетенції щодо розпорядження вказаним житлом відповідно до приписів Житлового кодексу України.

За загальними правилами статті 51 Житлового кодексу України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань. Ця комісія створюється при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Статтею 54 Житлового кодексу України, на яку посилається виконавчий комітет Новогуйвинської селищної ради у спірному рішенні, передбачено надання жилого приміщення, що звільнилося у квартирі.

Частиною 1 статті 57 Житлового кодексу України передбачено порядок оскарження рішень з питань обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень. Так, рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів з питань обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень може бути оскаржено до виконавчого комітету вищестоящої Ради.

Отже, за чинним житловим законодавством позитивне вирішення питання про надання житлового приміщення передує виданню відповідного рішення компетентного органу щодо видачі громадянинові ордера.

За правилами статті 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Особливий порядок оскарження рішення про видачу ордера до вищестоящої ради, на що посилається позивачка, законодавством не передбачений. Рішення про надання житлового приміщення не є тотожним рішенню про видачу ордера, а перше передує другому. Особливий порядок оскарження рішень з питань обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, передбачений статтею 57 Житлового кодексу України, не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки оскаржуваним рішенням Новогуйвинської селищної ради питання про надання житлового приміщення ОСОБА_3 не вирішувалось. В свою чергу, рішення про видачу їй ордера прийняте без прийняття відповідного рішення про надання останній житлового приміщення, що суперечить приписам Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від "25" листопада 2014 р. скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: І.Ф.Бондарчук

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "21" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_3

представник: ОСОБА_4 10008, АДРЕСА_1

3- відповідачу: Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області вул.Дружби народів,5,смт.Новогуйвинське,Житомирський район, Житомирська область,12441

4-третій особі: ОСОБА_5 - АДРЕСА_2,