Справа № 810/7208/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року 810/7208/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доБориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.06.2014 №2161511.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним, оскільки його винесено з чисельними порушеннями встановленої форми, визначеною Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236, так як в ньому відсутнє посилання на вимоги Податкового кодексу України, відповідно до яких був зроблений розрахунок податкових зобов'язань. Також, позивач вказує на те, що до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем в порушення п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України не долучено розрахунку податкових зобов'язань.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачу у відповідності до п.274.1 ст. 274 Податкового кодексу України правомірно нараховано земельний податок у розмірі 1 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час до суду з'явився представник позивача.

Представник відповідача до суду не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Як встановлено судом, у 2008 році ОСОБА_1 згідно з рішенням Великолександрівської сільської ради від 10.12.2008 №1443-35-V набула у власність земельну ділянку площею 3,0292 га, яка розташована у межах в с. Безуглівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку виникло на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №668356 від 22.12.2008

Відповідно до вищезазначеного Державного акту цільове призначення вказаної земельної ділянки - "для будівництва складів та центру логістики".

Як зазначає податковий орган, Великоолександрівською сільською радою листом від 07.03.2014 №2-16/03/167 було надано до Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.03.2014 №03-10/936, в якій зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5588608,34 грн.

В червні 2014 року Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.06.2014 №2161511, згідно з яким з метою оподаткування вказаної земельної ділянки позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Земельний податок з фізичних осіб" на суму 55886,07 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до вищестоящих податкових органів у порядку адміністративного оскарження, однак за результатами розгляду скарг податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги - без задоволення.

В подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом не було додано до податкового повідомлення-рішення розрахунок податкового зобов'язання, що не заперечується відповідачем.

Однак, суд зауважує, що відсутність такого розрахунку не є безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

З приводу доводів позивача, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки воно не відповідає формі, встановленій Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236, в частині не зазначення вимог Податкового кодексу України, відповідно до яких був зроблений розрахунок податкових зобов'язань, то суд вважає, що дане порушення має формальний характер і не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що допущені контролюючим органом процедурні порушення, не впливають на правильність визначення податкових зобов'язань, а отже не є виключною підставою для визнання противоправними таких рішень.

Позивач інших підстав для скасування податкового повідомлення-рішення не зазначив.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; своєчасно сплачувати земельний податок.

В силу статті 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Згідно ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Ставку податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження), встановлено статтею 274 Податкового кодексу України у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача становить 5588608,34 грн., яка зазначена у Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.03.2014 №03-10/936, який був наданий Великоолександрівською сільською радою до податкового органу.

Отже, ставка податку за земельну ділянку позивача становить 5588608,34 грн. х 1 % = 55886,08 грн.

Як вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, сума грошового зобов'язання по сплаті земельного податку становить 55886,08 грн.

Таким чином, з наведеного слідує, що відповідач у відповідності до вимог п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України правомірно нарахував позивачу земельний податок у розмірі 1 % (55886,08 грн.) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.06.2014 №2161511, оскільки належними та допустимими доказами у справі доведено наявність правових підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем "Земельний податок з фізичних осіб".

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявні у справі докази свідчать про правомірність прийнятого податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Водночас позивач, всупереч наведеним вимогам, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності рішення відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідач не поніс вказаних витрат, судові витрати стягненню на користь відповідача не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України "Про судовий збір").

З матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 55886,08 грн., у зв'язку з чим розмір судового збору за подання даного адміністративного позову, виходячи з приписів статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, має становити 1827,00 грн.

Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 182,70 грн., а за результатами розгляду адміністративної справи суд відмовив у задоволенні позову, решта судового збору - 1644,30 грн. підлягає стягненню з позивача до Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 72, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.