Справа № 2а-8727/11
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8727/11 Головуючий у 1-й інстанції: Марцішевська О.М. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року по справі за її позовом до Черкаської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до Черкаської міської ради про зобов'язання виконати постанову президії Черкаського обласного суду № 44ц-35 від 25.04.1997 року; зобов'язання згідно вимог ДБН 360-92 шляхом встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі відновити проїзд до ділянки АДРЕСА_1 та установити межі вздовж нього на 29/50 частині земельної ділянки НОМЕР_1.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю підтримує таку правову позицію з огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 в частці 3/10 на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.1993 року, іншими співвласниками є ОСОБА_3 в частці 2/5 на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1980 року, ОСОБА_5 в частці 3/10 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.05.1994 року.

Власниками сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2 являються ОСОБА_6, ОСОБА_7 в частках по Ѕ на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2008 року, укладеного з колишнім власником ОСОБА_8

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянтка посилається на те, що з 1993 року вона користувалась проїздом по земельній ділянці суміжного домоволодіння, однак з 1996 року їй в цьому створюють перешкоди власники сусіднього домоволодіння. Оскільки Черкаською міською радою не встановлено сервітут на право проїзду до власного домоволодіння, то це свідчить про бездіяльність відповідача.

За ст.ст. 11, 16, 86, 90 Земельного Кодексу 1970 року, ст.10, 30 Земельного Кодексу 1991 року (чинних на момент виникнення спору), ст. 9 діючого ЗК України право користування земельними ділянками виникає на підставі рішень рад народних депутатів. На землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Відповідно до ст.120 ЗК України на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача

Виходячи зі змісту ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Відповідно до частин 1,2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

14.11.1979 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення № 730 «Про впорядкування землекористування індивідуальних домоволодінь», відповідно до якого закріплено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 634 кв.м в межах 2,20; 22,50; 4,50; 30,50; 17,25; 6,0; 9,08; 5,0; 8,0; 5,0; 4,0; 12,55; 26,97, а також земельну длілянку по АДРЕСА_2 площею 418 кв.м в межах 2,91; 16,30; 18,35; 4,00; 5,0; 8,0; 9.08; 18,00; 37,50. Додатком до даного рішення затверджена схема вказаних ділянок, для кожної з яких передбачено окремий прохід до спуску Дзержинського (а.с.63,64).

Згідно з генеральним планом-схемою за результатами обстеження техніком БТІ у вересні 1993 році відображено наявність проходу до домоволодіння АДРЕСА_1 шириною 2,20 м, розташованого між ділянками 34 та 36.

Наказом № 17 від 05.04.1995 року ЧОБТІ встановлено відсутність підстав нанесення на даній схемі проїзду загального користування через ділянку НОМЕР_1 в зв'язку з тим, що рішенням виконкому № 730 від 14.11.1979 року були визначені і закріплені ділянки за домоволодіннями НОМЕР_1 без будь-якого загального користування їх частинами.

Постановою президії Черкаського обласного суду № 44ц-35 від 25.04.1997 року були скасовані рішення Соснівського райсуду від 27.03.1996 року та ухвала обласного суду від 26.06.1996 року, а справа за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним проходом між домоволодіннями НОМЕР_1 по узв.Дзержинського направлена на новий розгляд.

На виконання даної постанови в ході нового розгляду справи рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.11.1999 року, залишеного без змін ухвалою Черкаського обласного суду від 22.12.1999 року, по справі № 2-3-99р. ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним проходом між домоволодіннями АДРЕСА_2 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Дане рішення набрало законної сили.

Вказаними вище судовими рішеннями було встановлено, що питання проходу може бути вирішено за рахунок земельної ділянки НОМЕР_2 по узв. Дзержинського, в якому мається частка позивачки і у відповідності до ст.42 ЗК 1991 року встановленням порядку користування ділянки між трьома співвласниками даного домоволодіння - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

За ст. 72 ч.1 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній... справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті саме особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно вимог п. 2 ст. 255 КАС України - обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, судова колегія приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку, що відповідачем в межах своєї компетенції рішенням № 730 від 14.11.1979 року виділено у користування власникам домоволодіння АДРЕСА_1 земельну ділянку у визначених межах з закріпленням окремого проходу до вулиці, який не межує з ділянкою домоволодіння НОМЕР_1. Після переходу права власності на частину даного домоволодіння в 1993 році до позивачки перейшло право користування у тому ж обсязі, що існував у попереднього власника.

Крім того, Черкаською міською радою у межах компетенції розглянуті звернення позивачки щодо встановлення проїзду, що підтверджено протоколом № 1 від 30.01.2013 року засідання робочої групи, листом від 26.05.2014 року, згідно з рішенням робочої групи з урахуванням рішення № 730 від 14.11.1979 року про розподіл домоволодінь рекомендовано позивачці звернутись з клопотанням про розширення проходу за рахунок домоволодіння АДРЕСА_3 та звернутись до суду з позовом про встановлення порядку користування ділянкою співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1

Апеляційна інстанція також підтримує висновок суду першої інстанції про незаконність та необґрунтованість позовної вимоги щодо зобов'язання міської ради встановити земельний сервітут на право проїзду. При цьому, колегія суддів виходить з слідуючого.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Між позивачкою та володільцями суміжної ділянки не досягнута домовленість про встановлення сервітуту на право проходу чи проїзду, рішення суду щодо необхідності встановлення такого сервітуту сторонами надано не було.

Окрім того, рішення четвертої сесії Черкаської міської ради № 4 -763 від 25 грудня 2008 року, яким ОСОБА_2 був встановлений земельний сервітут для проходу до належної їй частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 та договір від 02.02.2009 року про встановлення земельного сервітуту, укладений між Черкаською міською радою та ОСОБА_2 були визнані незаконними та скасовані постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.11.2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2012 року.

Вказаними вище судовими рішеннями було встановлено, що приймаючи рішення про встановлення земельного сервітуту Черкаська міська рада порушила вимоги чинного законодавства та права власників домоволодіння АДРЕСА_1 які є володільцями земельної ділянки, а тому право укладати договір про встановлення земельного сервітуту надано відповідно до законодавства лише їм.

Також, рішенням Соснівського райвиконкому № 224 від 06.05.1997р. затверджений акт прийому в експлуатацію будинку та в зв'язку з знесенням 21/50 частини будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 (29/50 частка) оформлено право власності на ціле домоволодіння без зменшення площі ділянки домоволодіння 30, закріпленої рішенням № 730 від 14.11.1979р., таким чином з набуттям права власності в 2008 році ОСОБА_7 та ОСОБА_6, перейшло право користування ділянкою в тому ж обсязі, що існувало у попереднього власника згідно з рішенням № 730 від 14.11.1979р.

Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що доводи апелянтки про порушення її прав бездіяльністю відповідача щодо відновлення порушеного права користування проїздом та завдання шкоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку.

За ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність своїх дій, а тому в задоволенні позовних вимог відмовлено правомірно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 15.01.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.