Справа № 809/2667/14
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 р. Справа № 876/9292/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Хобор Р. Б., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Гелецького П. В.;

позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Чернова Р. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області про визнання недійсним наказу про звільнення і запису в трудовій книжці, визнання дій неправомірними, зміну підстав звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до регіонального відділення Фонду Державного майна України по Івано-Франківській області про визнання пункту 1 наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківської області № 34-к від 24 липня 2009 року «Про звільнення ОСОБА_1.» та запису в трудовій книжці за № 16 від 24 липня 2009 року «звільнена з займаної посади у зв'язку з відмовою від переведення її на іншу роботу» - недійсними; визнання дій відповідача щодо формулювання підстав звільнення в наказі № 34-к від 24 липня 2009 року та запису в трудовій книжці неправомірними; змінення формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з державної служби в наказі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області № 34-к від 24 липня 2009 року та в трудовій книжці на: «звільнена у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (пункт 1 статті 40 КЗпП України)»; стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідач вніс до наказу про її звільнення та трудової книжки запис, який не відповідає підставам звільнення позивача з роботи, а саме відповідною підставою звільнення за пункту 1 статті 40 КЗпП України є «звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці», а виписана в оскаржуваному наказі і трудовій книжці редакція за своїм правовим змістом відповідає, на думку позивача, іншій підставі звільнення з роботи - пункт 6 статті 36 КЗпП України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року провадження у справі закрито.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що спір між тими самими сторонами, з того самого предмету оскарження та підстав вже вирішено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення такої.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2009 року у справі № 2а-2117/09/0970 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області про визнання пункту 1 наказу Регіонального відділення № 34-к від 24 липня 2009 року «Про звільнення ОСОБА_1.» та запис в трудовій книжці № 16 від 24 липня 2009 року : «звільнена з займаної посади у зв'язку з відмовою від переведення її на іншу посаду» - недійсними; визнання дій Регіонального відділення щодо формулювання підстав звільнення в наказі № 34-к від 24 липня 2009 року та запису в трудовій книжці неправомірними; зобов'язання Регіонального відділення виправити формулювання підстави звільнення у наказі № 34-к від 24 липня 2009 року та трудовій книжці № 16 на: «звільнена за скороченням штату (пункт 1 статті 40 КЗпП України)».

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 26 серпня 2009 року відкрито провадження у справі № 2а-2355/09/0970 за іншим позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській області про визнання наказу Регіонального відділення № 34-к від 24 липня 2009 року «Про звільнення ОСОБА_1.» протиправним; визнання дій Регіонального відділення по звільненню з посади начальника юридичного відділу за пунктом 1 статті 40 КЗпП України неправомірними; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Регіонального відділення; зобов'язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2009 року вказані два провадження об'єднані в одне № 2а-2117/09/0970.

Постановою суду від 27 січня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року у справі № 18631/10/9104 постанову суду першої інстанції змінено, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2013 року у справі № К23787/10 постанову суду першої інстанції від 27 січня 2010 року і постанову суду апеляційної інстанції від 31 травня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході нового судового розгляду справи позивач подала заяву про уточнення та доповнення позовних вимог від 27 червня 2013 року, якою, серед іншого, просила суд визнати дії по її звільненню з посади начальника юридичного відділу за пунктом 1 статті 40 КЗпП України неправомірними; визнати незаконним та скасувати наказ Регіонального відділення № 34-к від 24 липня 2009 року «Про звільнення ОСОБА_1.»; поновити позивача на посаді начальника юридичного відділу Регіонального відділення з 25 липня 2009 року; зобов'язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу і здійснити відповідні відрахування до Єдиного державного соціального внеску; зобов'язати Регіональне відділення подати до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську коректуючу звітність за час вимушеного прогулу; стягнути з Регіонального відділення моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року у справі № 809/1873/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, у задоволенні самостійно заявлених позовних вимогах відмовлено. Проте даною постановою суд визнав протиправними дії Регіонального відділення щодо формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з державної служби в наказі № 34-к від 24 липня 2009 року та запису в її трудовій книжці (порядковий № 16); змінив формулювання підстави звільнення з державної служби в наказі Регіонального відділення № 34-к від 24 липня 2009 року та в її трудовій книжці на: «звільнити у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці» (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України); постановив стягнути з Регіонального відділення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22905,00 грн. з утриманням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2014 року у справі № 800/65900/13 (К/800/3527/14) постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, треті особи начальник Регіонального відділення ОСОБА_3, Івано-Франківський міський центр зайнятості, про визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання провести нарахування та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Судом першої інстанції перевірено зміст описової, мотивувальної і прохальної частин позову ОСОБА_1 у даній справі № 809/2667/14, а також зміст описової, мотивувальної і резолютивної частин постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року у справі № 809/1873/13-а та вірно зазначено, що всі доводи і мотиви, з яких ОСОБА_1 оскаржує протиправність дій Регіонального відділення щодо формулювання у наказі на звільнення і трудовій книжці запису про підстави звільнення, перешкоджання такого формулювання і запису в пошуку роботи через територіальний держаний орган зайнятості населення, є ідентичними до викладених судом першої інстанції в постанові суду від 24 жовтня 2013 року у справі № 809/1873/13-а. Друга, третя і четверта вимога позову у справі № 809/2667/14 є ідентичними до першої, третьої і четвертої резолютивної частин постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року у справі № 809/1873/13-а.

В свою чергу, перша позовна вимога ОСОБА_1 аналогічна за правовим змістом до другої позовної вимоги заяви про уточнення та доповнення позовних вимог від 27 червня 2013 року у справі № 809/1873/13-а.

Враховуючи те, що судом при розгляді справи № 809/1873/13-а було застосовано принцип офіційності адміністративного судочинства, визначений статтею 11 КАС України, та надано оцінку вимогам щодо визнання протиправними дій Регіонального відділення по формулюванню підстав звільнення в наказі і трудовій книжці; зміні формулювання підстав звільнення; стягнення у зв'язку із такими порушеннями середнього заробітку, суд апеляційної інстанції вважає, що з приводу даних позовних вимог є судове рішення, що набрало законної сили.

Така постанова суду із вказаного спору переглянута Вищим адміністративним судом України та скасована.

Звідси, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом прийняте відповідне рішення у справі № 809/1873/13-а, яке набрало законної сили - постанова Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2014 року у справі № 800/65900/13 (К/800/3527/14).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року про закриття провадження в справі № 809/2677/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. Б. Хобор

Ухвалу складено в повному обсязі 19 січня 2015 року.