Справа № 803/717/14
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа № 876/6034/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Пасенко С.А.;

від відповідача - Остапчук Я.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2014р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій щодо прийняття та формування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

08.04.2014р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Торговий дім «Аванта» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням збільшених під час розгляду справи позовних вимог, просив визнати протиправними дії відповідача Луцької об'єднаної державної податкової інспекції /ОДПІ/ Головного управління /ГУ/ Міндоходів у Волинській обл. щодо прийняття та формування податкової вимоги форми «Ю» № 1217 від 03.04.2014р.; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській обл. форми «Ю» № 1217 від 03.04.2014р.; понесені ним судові витрати компенсувати з державного бюджету (а.с.4-9, 135-139).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2014р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.161-169).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ТзОВ «Торговий дім «Аванта», який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.174-179).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не застосовано до розглядуваних правовідносин строк позовної давності та помилково застосовані норми податкового законодавства щодо стягнення податкового боргу, які на вказані відносини не поширюються, при цьому в установлені терміни податковий орган із відповідним позовом про стягнення штрафних (фінансових) санкцій до суду не звертався.

Також формування податкової вимоги здійснено відповідачем без дотримання вимог Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затв. наказом Міністерства доходів і зборів України № 576 від 10.10.2013р., оскільки розглядувана підстава формування спірної вимоги цим Порядком не передбачена.

У зв'язку із реорганізацією Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській обл. шляхом приєднання до Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл., судом апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл. (надалі - Луцька ОДПІ) (а.с.214-215).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, Луцькою ОДПІ прийнято рішення № від 17.05.2010р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 802895 грн. 10 коп. за порушення норм з регулювання обігу готівки (а.с.14).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2010р. у справі № 2а-2280/10/0370 позов ТзОВ «Торговий дім «Аванта» задоволено; визнано протиправним і скасовано рішення Луцької ОДПІ № 004122303 від 17.05.2010р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 802895 грн. 10 коп. (а.с.15-17).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014р. апеляційну скаргу Луцької ОДПІ задоволено, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2010р. скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ «Торговий дім «Аванта» відмовлено (а.с.15-22).

У подальшому відповідачем скеровано на адресу позивача податкову вимогу № 1217-25 від 03.04.2014р. про сплату податкового боргу в розмірі 802891 грн. 29 коп. штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанова апеляційного адміністративного суду набрала законної сили, тому грошові зобов'язання позивача по сплаті штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки є узгодженими; на вказані правовідносини поширювали свою дію норми діючого на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». За таких умов розглядувані штрафні санкції є податковим зобов'язанням у розумінні вищевказаного Закону, а тому для стягнення останніх застосовується 1095-денний строк позовної давності.

Із набранням чинності нормами Податкового кодексу /ПК/ України податковий орган правомірно проводить стягнення податкового боргу позивача на підставі норм цього Кодексу.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції є невірними, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Розглядаючи наведений спір, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що несплачена позивачем визначена податковим органом штрафна санкція за порушення норм з регулювання обігу готівки не є грошовим (податковим) зобов'язання, а відтак не може відноситися до податкового боргу.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом із питань оподаткування, що встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), перелік яких передбачає Закон України «Про систему оподаткування» № 1251-XII від 25.06.1991р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також порядок нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Звідси, цей Закон не регулює питання застосування та стягнення фінансових санкцій за порушення норм щодо обігу готівки та застосування РРО.

Штрафні санкції, нараховані податковим органом за порушення вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановою правління Національного банку України № 72 від 19.02.2001р., не є податковими зобов'язаннями; у разі несплати таких вони не набувають статусу податкового боргу, при цьому не застосовується порядок його стягнення, передбачений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Виходячи із змісту ч.1 ст.238 Господарського кодексу /ГК/ України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), санкції, передбачені за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, є адміністративно-господарськими санкціями.

Штрафні (фінансові) санкції, застосовані на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», належить до адміністративно-господарських санкцій (ст.ст.239, 241 ГК України), порядок нарахування і стягнення яких не регулюється Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Також необхідно врахувати, що приписи п.11 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наділяли державну податкову інспекцію повноваженням подавати до суду позов до підприємства про стягнення заборгованості перед бюджетом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що суми штрафних (фінансових) санкцій, які застосовані до введення в дію ПК України за порушення норм щодо обігу готівки та застосування РРО, не можуть бути стягнуті шляхом скерування податкових вимог у відповідності до Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затв. наказом Міністерства доходів і зборів України № 576 від 10.10.2013р. (в редакції, чинній на момент винесення спірної податкової вимоги).

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999р., частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене правова природа розглядуваних штрафних (фінансових) санкцій, порядок і строки їх стягнення визначаються за тими правилами, які були чинними на момент нарахування і застосування цих санкцій.

Звідси, статус цих санкцій, порядок і строки їх стягнення не змінюються в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини.

Також строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

Таким чином, із моменту набрання чинності нормами ПК України статус штрафних (фінансових) санкцій, що на момент застосування таких та прийняття рішення № від 17.05.2010р., належали до адміністративно-господарських санкцій, не змінюється і не відноситься до грошових зобов'язань або податкового боргу.

Стягнення таких санкцій повинно здійснюватися шляхом звернення податкового органу до суду із відповідним позовом, а не через процедуру стягнення податкового боргу.

Отже, безпідставними слід вважати у розглядуваному випадку дії відповідача щодо погашення податкового боргу в формі скерування податкової вимоги, у якій зазначені суми штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Звідси, оскаржувана податкова вимога № 1217-25 від 03.04.2014р. про сплату податкового боргу в розмірі 802891 грн. 29 коп. штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки не відповідає вимогам закону, а тому останню належить визнати протиправною та скасувати.

Стосовно решти позовних вимог щодо оскарження дій відповідача по прийняттю та формуванню податкової вимоги колегія суддів виходить з того, що у розглядуваному випадку вірним способом захисту прав та інтересів позивача є визнання протиправним та скасування податкової вимоги, оцінка діям податкового органу по прийняттю та формуванню податкової вимоги надана судом саме під час вирішення цих вимог.

Отже, оскільки позовні вимоги щодо оскарження вказаних дій відповідача фактично входять у предмет доказування по вимогам про оскарження податкової вимоги, повністю охоплюються ними, їм надається правова оцінка під час вирішення питання щодо правомірності податкової вимоги, тому такі задоволенню не підлягають.

Таким чином, заявлений позов підлягає до часткового задоволення, при цьому, виходячи із передбачених ст.162 КАС України повноважень суду при вирішенні адміністративної справи, прийняту Луцькою ОДПІ податкову вимогу № 1217-25 від 03.04.2014р. про сплату податкового боргу в розмірі 802891 грн. 29 коп. штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки слід визнати протиправною і скасувати; у задоволенні решти позовних вимог належить відмовити за безпідставністю.

При цьому у порядку ст.94 КАС України також підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2924 грн. сплаченого судового збору.

Також під час вирішення спору колегія суддів додатково враховує й ту обставину, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.08.2014р. у справі № К/800/13086/14 касаційну скаргу ТзОВ «Торговий дім «Аванта» задоволено; постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014р. скасовано та залишено в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06.09.2010р., якою скасовано рішення № від 17.05.2010р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 802895 грн. 10 коп. за порушення норм з регулювання обігу готівки (а.с.201-203).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» задоволити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2014р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» задоволити частково.

Визнати протиправною і скасувати прийняту Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській обл. податкову вимогу № 1217-25 від 03.04.2014р. про сплату податкового боргу в розмірі 802891 грн. 29 коп. штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» судові витрати у розмірі 2924 (дві тисячі дев'ятсот двадцять чотири) грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Савицька