Справа № 804/20754/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Рітейл" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позову позивач зазначив, що не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки, що підприємством неправомірно завищено суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів всього у сумі 265549,00грн., у тому числі за квітень 2014р. у сумі 265549 грн., а тому прийняте на підставі даної перевірки податкове повідомлення-рішення є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач використав в оподаткованих операціях в межах своєї господарської діяльності придбані паливо-мастильні матеріали з використанням старт-карт, під час експлуатації транспортних засобів, які належать працівникам і використовувались в службових цілях, про що у сукупності свідчать заяви, накази про використання власних легкових автомобілів працівників підприємства, акти приймання передачі топлевних карт, фіскальні чеки та чеки POS- терміналу, що фіксує факт здійснення господарської операції. Таким чином, позивачем правомірно було віднесено суми податку на додану вартість, сплаченого ним у ціні таких товарів, якими є паливо - мастильні матеріали, придбані для експлуатації транспортних засобів співробітників, до податкового кредиту, що підтверджується первинною документацією.
Ухвалою суду від 18.12.14р. адміністративний позов ТОВ «Опт Рітейл» залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків.
30.12.14р. позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце, розгляду справи належним чином повідомлені, докази чого наявні у справі.
30.12.2014р. представник позивач подав до суду клопотання, в якому просить суд розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження.
Представник відповідача заперечень на пропозицію суду не надав, про причини неявки суд не повідомив.
Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, строки розгляду та вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності сторін, у письмовому провадженні, за наявними у справі доказами відповідно до вимог ч. 4, ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:
Представниками відповідача на підставі наказу виданого ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетрвоська ГУ Міндоходів від 20.05.2014р. №702,направлень від 20 травня 2014 року за №701 та від 22 травня 2014 року за №718 виданих ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетрвоська ГУ Міндоходів, згідно з п.п 78.1.8 п.78.1 ст.78, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 ст.75 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТ РІТЕЙЛ» з питань правомірності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість в податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2014року, яким встановлено наступні порушення:
- п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.10р. перевірене підприємство не має право на отримання бюджетного відшкодування у зв'язку з реєстрацією як платник податку на додану вартість менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування.
Позивач не погодився з висновками відповідача викладеними в акті перевірки та з винесеним на підставі такого акту податковим повідомлення-рішення, а тому звернувся до ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області зі скаргою від 29.08.14р. №24.
Не погоджуючись з такими висновками відповідача, позивач звернувся до суду.
Отримання паливно-мастильних матеріалів в бухгалтерському обліку підприємства відображено методом подвійного запису на бухгалтерських рахунках Дт 203 «Паливо» Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».
В підтвердження придбання ТОВ «Опт Рітейл» паливно-мастильних матеріалів у ТОВ «Вог Рітейл» позивачем були надані видаткові накладні та розрахункові документи про оплату їх вартості на користь постачальника товару.
Розрахунки між суб'єктами господарювання за отримані послуги проведені, але не в повному обсязі, станом на 30.04.14р. кредиторська заборгованість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» складає 1622,85грн.
В ході проведення перевірки головному бухгалтеру надано запит щодо використання ПММ в межах господарської діяльності на який листом від №б/н позивачем надано пояснення, що ТОВ «ОПТ РІТЕЙЛ» орендує у ТОВ «Компанія Малбі» (код 37731691) транспортні засоби у кількості 5 штук, які працюють на газу. Окрім того, надає топлевні карти окремим співробітникам, які приймалися на роботу з особистими автомобілями для виконання службових обов'язків. Дизельним паливом, бензином А-92 заправляють окремих перевізників, з якими укладено договори на перевезення ТМЦ та ГСМ.
Відповідач стверджує, що згідно наданих до перевірки первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку по рах.10 «Основні засоби» встановлено, що транспортні засоби на підприємстві відсутні, а за наслідками перевірки не підтверджено факт отримання ПММ від ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», що свідчить про неможливість підтвердження фактичного отримання ПММ та пов'язаність з господарською діяльністю підприємства. Тобто, на думку податкового органу, у ТОВ «ОПТ Рітейл» відсутнє право на формування податкового кредиту по операціях з придбання ПММ у ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», а тому ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська дійшла висновку про здійснення ТОВ «ОПТ Рітейл» операцій з ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», які не направлені на настання правових наслідків та не пов'язані з господарською діяльністю товариства, що призвело до завищення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити наступне:
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
При цьому, згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з :
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІУ, із змінами та доповненнями, встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно пункту 2.4 цього ж Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до пунктів 2.15, п.2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує з нормами Податкового кодексу України.
Необхідною умовою для віднесенення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість є факт придбання товару із метою їх використання в господарський діяльності.
Доказами, які в сукупності свідчать про придбання позивачем паливно-мастильшсх матеріалів у ТОВ «Вог Рітейл» є видаткові накладні та розрахункові документи про оплату їх вартості на користь постачальника товару, які містяться в матеріалах справи та були надані відповідачу у ході перевірки.
Матеріали справи свідчать, що позивач використав в оподаткованих операціях в межах своєї господарської діяльності придбані паливно-мастильні матеріали з використанням смарт-карт, під час експлуатації транспортних засобів які належать працівникам і використовувались в службових цілях, про що у сукупності свідчать заяви, накази про використання власних легкових автомобілів працівників підприємства, акти приймання передачі топлевних карт, фіскальні чеки та чеками POS терміналу, що фіксує факт здійснення господарської операції.
Крім того, частина смарт-карт карт були придбані позивачем відповідно до умов договорів комісії, де ТОВ «ОПТ Рітейл» за рахунок Комітента придбав та передав останньому частину смарт-карт.
Домовленість між підприємством та працівником про використання автомобіля та компенсація не підпадає під визначення жодного з видів договорів, передбачених ЦК України. Але ж Кодекс не містить вичерпного переліку договорів. У ч. 1 ст. 6 ЦК України зазначено, що допускається складення договорів, які не передбачені актами цивільного законодавства, але які відповідають загальним засадам цивільного законодавства.
Крім того, в підтвердження пов'язаності фактичного отримання паливно-мастильних матеріалів з господарською діяльністю Позивача, є фіскальні чеки та чеки POS-терміналу, які підтверджують фактичне отримання паливно-мастильних матеріалів на авто заправних станціях.
Таким чином, позивачем правомірно було віднесено суми податку на додану вартість, сплаченого ним у ціні таких товарів, якими є паливно-мастильні матеріали, придбаних для експлуатації транспортних засобів співробітників, до податкового кредиту, що підтверджується заявами, наказом про використання власних легкових автомобілів працівників підприємства, актами приймання передачі топлевних карт, фіскальними чеками та чеками POS - терміналу, що наявні в матеріалах справи.
До того ж, слід зазначити, що Верховною радою України 5 липня 2011 року, був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень», яким були внесені зміни Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про міліцію», Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт", в частині виключення з їх положень будь-яких посилань на дорожні листи.
Отже, суд не приймає до уваги твердження контролюючого органу, викладеного в акті перевірки, про те, що позивач повинен був надати під час проведення документальної перевірки дорожні листи та інші документи.
Оскільки Закон не вимагає обов'язкового ведення такого первинного документу як дорожній лист, облік витрат пального може бути будь-який інший документ, складений підприємством та свідчив би про понесення ним таких витрат, зокрема акти списання товарів та інші документи, кожен із яких окремо чи разом у їх сукупності можуть об'єктивно підтвердити використання паливно-мастильних матеріалів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.
Отже, діючі акти законодавства України не вимагають ведення дорожніх листів та не передбачають такого первинного документу для ведення обліку господарської операції, у тому числі який би свідчив про витрати пального для транспортного засобу, про те й такі документи позивачем було надано.
Від-так, витрати, які понесені позивачем при придбанні паливно-мастильшсх матеріалів у ТОВ «Вог Рітейл», були пов'язані з його господарською діяльністю, а тому він на законних підставах, передбачених п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, відніс сплачену продавцю за такою операцією в складі вартості товарів (робіт, послуг) суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Підпунктом 14.1.18. п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.
Відповідно до п. 200.1, 200.2, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Матеріалами справи підтверджується факт наявності залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду в сумі 520790 грн., задекларованого у рядку 22 в декларації з ПДВ за квітень 2014 року відповідно.
З положень п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України вбачається, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
А якщо є право на податковий кредит, то й право на бюджетне відшкодування є незмінним.
Згідно з абз "а" п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.
Відповідно до п.200.5. ст.200 Податкового кодексу України, на порушення якої посилається відповідач, не мають права на отримання бюджетного відшкодування особи, які: були зареєстровані як платники цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів); мали обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів).
З матеріалів справи вбачається, що позивач є платником податку на додану вартість з 29.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом платника податку на додану вартість №200138689 від 29.08.13р.
А тому, на час розгляду справи по суті, факт наявності статусу платника ПДВ більше 12 місяців та наявність обсягів оподаткованих операцій за останні 12 місяців значно більше заявленої суми бюджетного відшкодування надає підприємству повне право на заявлене бюджетне відшкодування.
Крім того, п.200.5 ст.200 Податкового кодексу України, на порушення якого посилається відповідач, не встановлює обмеження на бюджетне відшкодування податкового кредиту з ПДВ, сформованого по операціям з придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.
Відповідно до пп. 200.6., 200.7., 200.8. ст. 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.
Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2014р. у розмірі 265549грн.
Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Опт Рітейл" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук