Справа № 9101/51169/2012
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 рокусправа № 1170/2а-2565/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Суховарова А.В. (доповідач)

суддів: Головко О.В., Ясенової Т.І.,

при секретарі: Троянові А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про стягнення примусово сплаченого 3% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування; третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.07.2011 року звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді через Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області на користь позивача ОСОБА_1 7200грн. примусово сплаченого збору. позов обґрунтований посиланням на статтю 1 Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відповідно до якої такий збір сплачується при відчуженні автомобіля, а не при його купівлі.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму примусово сплаченого 3% збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у зв'язку з придбанням легкового автомобіля «Mitsubishi Pajero», у розмірі 7200грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити. апеляційна скарга обґрунтована тим, що положення п. 7 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» конкретизовані п. 12 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, з якого вбачається, що збір на обов'язкове пенсійне страхування в розмірі 3% від вартості автомобіля сплачується фізичними особами при купівлі автомобіля, а тому дії управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді щодо стягнення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та зарахування сплаченої суми до державного бюджету відповідають вимогам законодавства.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що у червні 2011 року ОСОБА_1 придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Даноша» автомобіль Mitsubishi Pajero, при реєстрації якого він сплатив до ПФУ збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 % вартості автомобіля, що склало 7200 грн.

Вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ч.3 ст.72 КАС України, не потребують доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладається на осіб, які відчужують автомобіль, а тому кошти, сплачені позивачем, як покупцем, підлягають поверненню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (червень 2011 року), визначено вичерпний перелік осіб - платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування - юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12 Порядку платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок) є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на такі автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі у виробників або торгівельних організацій (крім випадків забезпечення автомобілями інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення Порядку суперечили вимогам Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» у частині регулювання правовідносин зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду України, яке міститься в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 (пункт 5), зазначено, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні цього спору пріоритетними є норми Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», яким покладено обов'язок зі сплати 3% збору на осіб, які відчужують авто, а не придбавають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України (постанова від 26.02.2013р.), рішення якого, відповідно до ст.244-2 КАС України, є обов'язковими для виконання усіма судами України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись статтями 41, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова