Справа № 804/19691/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріНовченко Є.Ю.
представника позивача представника відповідача Вошколупа В.Г. Васюченка М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ланкард» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «Ланкард» не допускало заниження заявленої суми бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим пода ткове повідомлення-рішення, винесене за результатами перевірки, підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
В матеріалах справи містяться заперечення відповідача від 19.02.2013 року, в яких податковий орган не визнав позов, зазначивши, що підприємством несвоєчасно заявлено суму фактично сплаченого залишку від'ємного значення до суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню. За таких обставин оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Ланкард» з питання достовірності формування від'ємного значення (р.24) згідно податкової декларації за липень 2012 року, за результатами якої було складено акт №6 від 04.01.2012 року.
Згідно висновків вказаного акту контролюючим органом встановлено порушення позивачем п.200.4 ст.200, п.102.5 ст.102 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено заявлену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2012 року на 291 890 грн.
Не погодившись із позицією, викладеною в акті перевірки, позивач подав заперечення, які листом ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська від 18.01.2013 року за №1156/10/22-718 залишено без задоволення.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
06 березня 2008 року позивачем з ВАТ «ДМЗ ім.Петровського» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець (ВАТ «ДМЗ ім.Петровського») зобов'язується передати у власність, а покупець (ТОВ «Ланкард») зобов'язується прийняти та оплатити вказане нерухоме майно.
Контрагентом позивача виписано податкову накладну №807463 П від 06.03.2008 року на суму 2 750 000,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 458 333,633 грн. Позивач здійснив сплату грошових коштів за вищевказаним договором у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №216 від 06.03.2008 року, а ВАТ «ДМЗ ім.Петровського» було передано ТОВ «Ланкард» об'єкт нерухомості на підставі акту прийому-передачі від 25.03.2009 року.
Отже, право на податковий кредит у позивача виникло 06.03.2008 року.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна сума від'ємного значення з податку на додану вартість виникла у зв'язку з тим, що позивач в жовтні 2010 року визначив суму податку на додану вартість у розмірі 453 297,00 грн., яка є від'ємною, та задекларував в декларації з податку на додану вартість за жовтень 2010 року.
В декларації за листопад 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ланкард» задекларувало в рядку 26 залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у сумі 456 598,00 грн. В наступних податкових періодах від'ємне значення у розмірі 456 598,00 грн. зменшувалось на суму позитивного значення, що утворилося за рахунок надання позивачем послуг з оренди приміщення.
На момент подання декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року залишок від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, у рядку 24 декларації становив 291 810,00 грн.
Суд зауважує, що оскільки задекларована сума від'ємного значення з податку на додану вартість у липні 2012 року перенесена платником податку зі звітного періоду листопад 2010 року, то до спірних правовідносин щодо правомірності формування позивачем суми податкового кредиту за жовтень 2010 року та формування суми від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування за листопад 2010 року слід застосовувати положення Закону України «Про податок на додану вартість».
Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.
Відповідно до абзацу «б» підпункту 7.7.2 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.
Отже, визначення суми бюджетного відшкодування залежить від правильності визначення платником податку сум податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідного податкового періоду.
Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій в межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
У відповідності до підпункту 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).
01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України.
Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За змістом абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
В силу пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.
Представник позивача підтвердив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Ланкард» не подавало заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації з податку на додану вартість, що не заперечувалось відповідачем.
При цьому, відображення позивачем у рядку 24 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2012 року залишку від'ємного значення після бюджетного відшкодування, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, не є свідченням прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином, строки, встановлені пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України застосовуються лише у випадку, коли платник податку прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування та подав відповідному контролюючому органу податкову декларацію разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
З огляду на викладене, висновок відповідача про те, що платник податків мав скористатися правом на бюджетне відшкодування протягом певного строку, однак з березня 2008 року (коли було сформоване від'ємне значення по податковій декларації з податку на додану вартість) по липень 2012 року цим правом не скористався, суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не підтверджується матеріалами справи.
Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ланкард» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ланкард» судові витрати у розмірі 2294,00 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто чотири гривні нуль копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко