Справа № 2а-11474/10/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ К/9991/13481/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2011 року

у справі № 2-а-11474/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал ПК»

до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арсенал ПК» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова (далі - відповідач) про скасування у повному обсязі податкових повідомлень-рішень №000031505/0 від 07 вересня 2010 року та № /1 від 21 вересня 2010 року (в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 30 вересня 2010 року).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року позов було задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Київському районі м. Харкова № 000031505/0 від 07 вересня 2010 року. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Київському районі м. Харкова № 000031505/1 від 07 вересня 2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Арсенал ПК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2011 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ в Київському районі м. Харкова, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2011 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ в Київському районі м. Харкова провела невиїзну документальну перевірку податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2010 року ТОВ «Арсенал ПК» з питань взаємовідносин з ТОВ «ДП Арсенал», за результатами якої був складений акт № 5061/15-509/36036047 від 26 серпня 2010 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги: частини 1 статті 203, статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Арсенал ПК» з ТОВ «ДП Арсенал»; підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено суму податкового кредиту за травень 2010 року на 447150,00 грн. та, які наслідок, відповідно збільшується сума податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду, на суму 447150,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що ТОВ «Арсенал ПК» безпідставно віднесено до податкового кредиту податок на додану вартість за податковими накладними, отриманими від ТОВ «ДП Арсенал» у травні 2010 року, на суму 447150,00, оскільки відповідно до «Системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» декларація ТОВ «ДП Арсенал» з податку на додану вартість за травень 2010 року не була визнана як податкова звітність, що свідчить про відсутність об'єкта оподаткування, який виникає при проведенні фінансово-господарської діяльності та спростовує реальність проведених господарських операцій між ТОВ «Арсенал ПК» та ТОВ «ДП Арсенал».

07 вересня 2010 року ДПІ в Київському районі м. Харкова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Арсенал ПК» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 626010,00 грн., у тому числі: 447150,00 грн. - за основним платежем, 178860,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарга була залишена без задоволення, а податковим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення № /1 від 21 вересня 2010 року на аналогічну суму податкових зобов'язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач правомірно включив до податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений за придбаний товар, та підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, виданих належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, з урахуванням того, що товар придбавався позивачем у вказаного товариства з метою використання у власній господарській діяльності та був реалізований іншим суб'єктам господарювання.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у зв'язку з формуванням платником податку податкового кредиту, регулюються статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Абзацом 1 підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Положеннями абзацу 1 підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Абзацом 1 підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язує виникнення у платника податків права на включення сплачених ним у складі вартості придбаних товарів сум податку до складу податкового кредиту із фактичною поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «Арсенал ПК» (покупцем) та ТОВ «ДП Арсенал» (продавцем) був укладений договір поставки № 11/05-09 від 11 травня 2009 року (т.1 арк. справи 23-24), на виконання умов якого продавцем було поставлено позивачу товар, а позивачем була оплачена вартість поставленого товару, що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними та банківськими виписками про проведення розрахунків між сторонами цього договору (т.1 арк. справи 25-52).

В подальшому, придбаний позивачем товар був реалізований ним третім особам, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 «Контрагенти», проведенням розрахунків третіх осіб з ТОВ «Арсенал ПК» за відвантажений товар, товарно-транспортними накладними на транспортування товару, копіями договорів оренди транспортних засобів, копією договору про надання послуг завантаження та розвантаження, (т.1 арк. справи 147-250, т.2 арк. спраив 1-53).

Також, судами було встановлено, що контрагент позивача - ТОВ «ДП Арсенал» отримувало товар (який в подальшому реалізовувався позивачу) від постачальника - ЗАТ «Індустріальні дистрибуційні системи» на підставі договору дістриб'юції № 0062-10ц від 02 січня 2010 року (т.1 арк. справи 53-92). Факт отримання товару підтверджується копіями товарно-транспортних накладних, копіями актів передання товарів на відповідальне зберігання, копіями актів фіксації часу прибуття на завантаження та її завершення, копіями актів транспортного браку (т.1 арк. справи 93-114).

Крім іншого, судами було встановлено, що ТОВ «Арсенал ПК» та ТОВ «ДП Арсенал», згідно з договорами оренди № 15-01/а від 01 січня 2010 року та № 01-04/а від 01 квітня 2009 року відповідно, мають одне складське приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Драгомирівська 10, що орендується ними у ТОВ «Арсенал-Транс» (т.1 арк. справи 115-117, 140-142).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ в Київському районі м. Харкова підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі міста Харкова залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2010 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна