Справа № 824/3292/14-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 січня 2015 р. м. Чернівці справа № 824/3292/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

суддів Брезіної Т.М., Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Червоняк У.С.,

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача 1 - Малиш Т.О.,

від відповідача 2 - Штефанчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Головного управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України (відповідач-1), Головного управління юстиції у Чернівецькій області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач повідомив, що 13 листопада 2014 року йому було вручено під розпис наказ Державної виконавчої служби України від 05.11.2014 року №667/К, а також наказ Головного управління юстиції у Чернівецькій області від 05.11.2014р. №807/3 про його звільнення.

У вищезазначених наказах №667/К та №807/3, як підстави звільнення зазначені подання в.о. начальника Головного управління юстиції у Чернівецькій області Беженара М.Д., довідка про проведення службової перевірки від 06.10.2014 року, а також акт про відмову в наданні пояснень від 02.10.2014 року.

Так, пояснює позивач, передумовою до прийняття спірних наказів стала, зокрема, службова перевірка стосовно додержання працівниками відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" в ході здійснення виконавчого провадження №44577290 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014 № 727/7478 при знищенні речових доказів.

За наслідком вказаної перевірки встановлені факти перевищення службових повноважень начальником ВПВР УДВС ГУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_1 та оформлена Довідка про проведення службової перевірки стосовно додержання працівниками відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" в ході здійснення виконавчого провадження № 44577290 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.09.2014 № 727/7478 при знищенні речових доказів.

05.11.2014р. Державною виконавчою службою України видано наказ №667/к, відповідно до якого, за результатом розгляду подання в.о. начальника Головного управління юстиції у Чернівецькій області Беженара М.Д. від 15.10.2014р. № 111-07-15/18, службової перевірки, встановлено грубе порушення вимог ст.ст. 7, 8 Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 44577290, пункту 7 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого майна, що переходить у власність держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. №1340 та позивача звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення покладених на нього обов'язків.

На підставі наказу №667/К відповідачем-2 було видано наказ №807/3.

Позивач вважає незаконним звільнення його з посади начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області та просить скасувати наказ №667/к від 05.11.2014р., виданий Державною виконавчою службою України та наказ №807/3 від 05.11.2014р, виданий Головним управлінням юстиції у Чернівецькій області з підстав видання їх з істотним порушенням норм КЗпП України та Закону України "Про державну службу".

Посилається на те, що відповідачами порушено вимоги ст. 40 КЗпП України та звільнено його в період тимчасової непрацездатності, а довідка про проведення службової перевірки не містить належного обґрунтування в чому саме полягає перевищення позивачем своїх службових повноважень.

Звертає увагу на те, що за своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов'язків, у відповідності з п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Також, вказує, що замість передбаченого законодавством службового розслідування стосовно нього, як керівника - посадової особи, було проведено службову перевірку.

Крім того, вважає, що спірні накази суперечать вимогам ст. 9 Закону України "Про державну виконавчу службу", так як прийняті за поданням особи, яка не має на те передбаченого законом права.

Відповідач-1 позову не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких пояснив, що проведеною службовою перевіркою стосовно додержання працівниками ВПВР вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" в ході здійснення виконавчого провадження № 44577290 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014р. № 727/7478 встановлені порушення, допущені підлеглими працівниками ВПВР УДВС ГУЮ у Чернівецькій області, як при відкритті вказаного виконавчого провадження, так і при примусовому виконанні відповідної ухвали суду.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 535 КПК України, у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Крім того, ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014р. № 727/7478 не відповідала вимогам ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження".

Тобто, державним виконавцем в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та в подальшому було проведено відповідні виконавчі дії.

Вищевказане, стверджує відповідач-1, свідчить про те, що ОСОБА_1, як начальником ВПВР, не здійснено належного контролю за підлеглими посадовими особами, що призвело, до порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, зазначає, в подальшому під час здійснення виконавчих дій по вищевказаному виконавчому провадженню також було допущено порушення законодавства України, а саме:

- пункту 7 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, відповідно до якого, комісія для вирішення питання щодо розпорядження конфіскованим та іншим майном, що переходить у власність держави утворюється органом, який здійснив вилучення такого майна. У даному випадку, цим органом є прокуратура Чернівецької області. Натомість, в порушення вищевказаної норми, комісію утворено та скликано ВПВР;

- постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 № 65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету". Так, начальником ВПВР ОСОБА_1 листом від 01.09.2014 №3155/02-14 залучено, в якості єдиного підприємства з утилізації тютюнових виробів ТОВ "ГРІН-ПОРТ" до знищення конфіскованого майна по вищевказаному виконавчому провадженню. Зазначеними діями фактично унеможливлено подальший контроль членами комісії за безпосередньою процедурою знищення майна та створені сприятливі умови для подальшого привласнення та розтрати третіми особами переданих для утилізації тютюнових виробів, оскільки, вказане товариство знаходиться в іншій місцевості на відстані 515 км. від м. Чернівці;

- статті 2 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", а саме начальником ВПВР ОСОБА_1 порушено принцип єдиноначальності та позицію керівництва Державної виконавчої служби України щодо передачі тютюнових виробів до більш потужного підприємства.

Отже, наполягає відповідач-1, ОСОБА_1, як начальник ВПВР, вчинив дії, що перевищують його службові повноваження, оскільки ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014 №727/7478 не є виконавчим документом та не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Щодо звільнення ОСОБА_1 у період тимчасової непрацездатності, відповідач-1 звернув увагу на те, що накази вступають в силу виключно після їх оголошення працівнику.

Подання в.о. начальника Головного управління юстиції у Чернівецькій області Беженара М.Д. щодо звільнення ОСОБА_1 надійшло до Державної виконавчої служби України 20.10.2014, коли останній ще не перебував на листку тимчасової непрацездатності.

Головне управління юстиції у Чернівецькій області листом від 06.11.2014 № 119-06-21/18 повідомило Державну виконавчу службу України про те, що ОСОБА_1 перебуває на листку непрацездатності у зв'язку з чим, з наказом Державної виконавчої служби України від 05.11.2014 №667/к "Про звільнення ОСОБА_1В." буде ознайомлений після виходу з листка непрацездатності.

Щодо службової перевірки, відповідач-1 пояснив, що вона проводилася з метою підтвердження чи спростування факту незаканного відкриття провадження з виконання хували Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014 №727/7478 та в подальшому проведення виконавчих дій.

Службове ж розслідування проводиться стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та може бути проведено за ініціативою керівника органу державної влади або на вимогу самого державного службовця. Однак, позивач проведення службового розслідування не вимагав, а керівник органу державної влади не вбачав у цьому необхідності.

Відповідач-2 позов також не визнав, в письмових запереченнях повідомив, що фактичною підставою для розірвання трудового договору з начальником відділу примусового виконання рішень ОСОБА_1 за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ є здійснення ним дій в порушення трудових обов'язків, передбачених його посадовою інструкцією, Положенням про відділ, а також спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про центральні органи виконавчої влади", постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 № 65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету", Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25.08.1998 тощо.

Як слідує з довідки службової перевірки, під час її здійснення робочою групою ДВС України було визначено ступінь тяжкості порушення начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_1 при знищенні речових доказів як грубе та рекомендовано вирішити питання щодо його звільнення, оскільки встановлене превіркою порушення могло спричинити додаткові втрати бюджету, а також привласнення та розтрати належного до знищення майна.

Крім того, твердження позивача про те, що наказ № 667/к прийнято не в межах компетенції, а також за поданням особи, яка не мала на це права, відповідач-2 спростовує нормами пункту 9 Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 № 549/5 (зі змінами від 25.04.2014), відповідно до якого начальник відділу примусового виконання рішень управління ДВС призначається на посаду та звільняється з посади Головою ДВС за поданням начальника Управління. Оскільки на день підписання подання про звільнення начальника відділу примусового виконання рішень ОСОБА_1 посада начальника управління ДВС Головного управління юстиції у Чернівецькій області була вакантною, подання було підписано особою, яка виконувала обов'язки начальника Головного управління юстиції.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на протиправність, прийнятих щодо позивача наказів відповідачами та їх невідповідність чинному законодавству.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на його необґрунтованості та безпідставності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

В процесі судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 28.07.2011 року призначено на посаду начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області.

01 вересня 2014 року на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області надійшла ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014 № 727/7478 щодо знищення речових доказів (тютюнових виробів) в кількості 2223 ящика, цигарок марок: "NZ-Gold", "Магbel Filter de Luхе", "NZ-Вlack", "Фест-7".

01.09.2014 р. постановою державного виконавця Відділу Семеновим М.В. відкрито виконавче провадження № 44577290 з примусового виконання вищевказаної ухвали.

Відповідно до наказу Державної виконавчої служби України від 29.09.2014р № 61/5 "Про проведення службової перевірки" робочою групою проведено службову перевірку стосовно додержання працівниками відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" в ході здійснення виконавчого провадження № 44577290 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.09.2014 № 727/7478 при знищенні речових доказів.

За наслідком перевірки встановлені факти перевищення службових повноважень начальником ВПВР УДВС ГУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_1 та оформлена Довідка про проведення службової перевірки стосовно додержання працівниками відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області вимог Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" в ході здійснення виконавчого провадження №44577290 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.09.2014 № 727/7478 при знищенні речових доказів.

05.11.2014р. Державною виконавчою службою України видано наказ №667/к, відповідно до якого за результатом розгляду подання в.о. начальника Головного управління юстиції у Чернівецькій області Беженара М.Д. від 15.10.2014р. № 111-07-15/18, висновків службової перевірки - позивача звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення покладених на нього обов'язків.

На підставі наказу №667/К відповідачем-2 05.11.2014р. було видано наказ №807/3 "Про звільнення ОСОБА_1В." за одноразове грубе порушення покладених на нього обов'язків, відповідно до пункту першого частини 1 статті 41 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами в процесі судового розгляду, копією листка непрацездатності, позивач з 04.11.2014 року перебував на лікарняному.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд вважає за необхідне виділити підстави звільнення позивача та передумови його звільнення.

Так, передумовою звільнення ОСОБА_1 є висновок відповідачів про сам факт відкриття виконавчого провадження за ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01.09.2014 №727/7478, як такою що не є виконавчим документом.

При цьому, слід зазначити, що рішення про відкриття виконавчого провадження провадження було прийнято державним виконавцем Семеновим М.В.

Як вказано в довідці про проведення службової перевірки та поданні в.о. начальника ГУЮ у Чернівецькій області М. Беженаря, відповідно до пояснень ОСОБА_6 на ім'я Голови ДВС України, зазначено, що відповідні протиправні дії були вчинені ним за вказівкою начальника відділу ПВР УДВС ГУЮ у Чернівецькій області ОСОБА_1, що підтверджується резолюцією останнього.

Однак, така обставина, на переконання суду, не може свідчити про те, що порушення допущено за вказівкою ОСОБА_1, так як на листі, що надійшов з Прокуратури Чернівецької області міститься резолюція "ОСОБА_6 до виконання", тобто - визначено відповідальну особу для прийняття одного з рішень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" (відкриття чи відмова в відкритті провадження), що не є вказівкою відкрити виконавче провадження.

Підставою для прийняття наказів про звільнення ОСОБА_1 в наказі ДВС України від 05.11.2014р. №667/к та наказі ГУЮ у Чернівецькій області від 05.11.2014р. №807/3 вказано: подання в.о. начальника Головного управління юстиції у Чернівецькій області Беженара М.Д., довідку про проведення службової перевірки, акт про відмову в наданні пояснень.

Саме за результатами розгляду подання та довідки перевірки відповідач-1 та відповідач-2 зробили висновок про одноразове грубе порушення ОСОБА_1 покладених на нього обов'язків, за що у відповідності до ч. 1 ст. 41 КзПП України застосоване дисциплінарне стягнення - звільнення.

Статтею 41 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України) передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, зокрема, у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами (п. 1 ч. 1 ст. 41).

Разом з тим, ані в матеріалах службової перевірки, ані в поданні Беженара М.Д. чітко не вказано яке одноразове грубе порушення вчинене конкретно ОСОБА_1

Суд погоджується з посиланнями відповідачів на те, що згідно Закону України "Про виконавче провадження" контроль за виконанням державним виконавцем рішень здійснює начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Проте, здійснювати контроль і нести відповідальність не є тотожними поняттями.

Відповідач-1 в письмових запереченнях посилається на те, що згідно з пп. 5.4 п. 5 Положення про відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області, затвердженого Наказом Головного управління юстиції у Чернівецькій області №382/0 від 28.12.2011, встановлено персональну відповідальність за неякісне, несвоєчасне чи неналежне виконання покладених на відділ завдань і здійснення ним своїх функцій.

Водночас, посилання на відповідальність ОСОБА_1 за неналежне виконання покладених на відділ завдань суперечить його висновку про перевищення останнім службових повноважень, так як ці поняття також не є тотожними.

Тому, суд вважає, що застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за неналежне виконання службових обов'язків, а саме неналежного контролю за роботою підпорядкованих йому осіб є таким, що не відповідає вчиненому порушенню.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Тому, суд приходить до висновку, що при застосування до позивача найсуворішої міри відповідальності - звільнення, керуючись пунктом 1 ч.1 ст. 41 КЗпП, відповідачами невірно надано оцінку характеру вчиненому порушенню, більше того не визначено яка конкретно шкода таким порушенням завдана або могла бути завдана, що наводить на висновок про її надуманість.

Суттєвим моментом є також те, що позивача звільнено в момент тимчасової непрацездатності.

Як передбачено частиною третьою статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

В свою чергу, посилання відповідача-1 на те, що накази вступають в силу виключно після їх оголошення працівнику, а оголошено його було після виходу ОСОБА_1 з листка непрацездатності - є недоречним, так як в законі не йдеться про вступ його в силу, а йдеться про сам факт звільнення, момент якого настає з прийняттям відповідного наказу.

З цих же підстав суд також не бере до уваги посилання відповідачів на те, що подання в.о. начальника Головного управління юстиції у Чернівецькій області Беженара М.Д. щодо звільнення ОСОБА_1 надійшло до Державної виконавчої служби України 20.10.2014, коли останній ще не перебував на листку тимчасової непрацездатності.

Таким чином, аналізуючи підстави, якими керувалися відповідач-1 та відповідач-2 при прийнятті спірних рішень, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача, що свідчить про протиправність наказу Державної виконавчої служби України №667/к від 05.11.2014р. та наказу Головного управління юстиції у Чернівецькій області №807/3 від 05.11.2014р.

Згідно із ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позивачем надано належні докази, що підтверджують обґрунтованість його позовних вимог, тоді як відповідачем-1 та відповідачем-2 не надано суду достатньо доказів, що підтверджують обґрунтованість їх рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина 5 ст. 235 КЗпПУ).

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними наказ Державної виконавчої служби України №667/К від 05 листопада 2014 року та наказ Головного управління юстиції у Чернівецькій області від 05 листопада 2014 року №807/3 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області за одноразове грубе порушення покладених на нього обов'язків відповідно до пункту першого частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

3. Скасувати наказ Державної виконавчої служби України № 667/к від 05 листопада 2014 року.

4. Скасувати наказ Головного управління юстиції у Чернівецькій області № 807/3 від 05 листопада 2014 року.

5. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області з 05 листопада 2014 року.

6. Стягнути з Головного управління юстиції у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 6 675 грн. 24 коп.

7. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області з 05 листопада 2014 року та в частині стягнення з Головного управління юстиції у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - допустити до негайного виконання.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова складена у повному обсязі 23 січня 2015 року.

Головуючий суддя Г.Г. Спіжавка

Судді Т.М. Брезіна

О.В. Анісімов