Справа № 2а-6749/11/2070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Київ К/9991/17297/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Блажівської Н.Є

Ланченко Л.В.

при секретарі судового засідання: Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційні скарги Державної податкової інспекції у Харківській області, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова та Прокуратури Харківської області

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012 року

та постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 року

по справі № 2а-6749/11/2070

за позовом Державного підприємства «Харківський бронетанковий ремонтний завод»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова, Державної податкової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області, Державної податкової адміністрації у Харківській області

за участю Прокуратури Ленінського району м. Харкова

про скасування податкових повідомлень-рішень та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Харківський бронетанковий ремонтний завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова, Державної податкової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області, Державної податкової адміністрації у Харківській області, за участю Прокуратури Ленінського району м. Харкова, про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 25 січня 2011 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 987354,00 грн. та донарахування штрафних фінансових санкцій в сумі 246838,50 грн.; № /0 від 25 січня 2011 року про зменшення бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 593089,00 грн. та донарахування штрафних фінансових санкцій в сумі 148272,25 грн.; №/0 від 25 січня 2011 року про донарахування сум податкового зобов'язання в розмірі 264835,00 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями в сумі 66208,75 грн.; від 16.03.2011 року №1040/10/25-103; від 24.05.2011 року №9589/6/25-045; стягнення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 593089,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012 року у даній справі позов задоволено частково. Скасовані податкові повідомлення-рішення №/0; №/0 та №/0 від 25 січня 2011 року. Скасовано рішення за результатами розгляду повторної скарги від 24.05.2011 року №9589/6/25-045. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Харківській області, Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Харкова та Прокуратура Харківської області подали касаційні скарги, в яких просять їх скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість із зарахуванням на розрахунковий рахунок платника у банку за жовтень та за листопад 2010 року, під час якої виявлені порушення п.3.1 ст.3, п.6.1 ст.6, пп.7.7.1, пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

За наслідками перевірки та процедури адміністративного оскарження прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим органом ставиться під сумнів правильність визначення нульової ставки операцій з поставки послуг, наданих позивачем під час виконання договору комісії від 23.12.2008 року, укладеного між позивачем та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекпорт».

На думку податкового органу, позивач за умовами укладеної угоди надає послуги, місцезнаходження яких на митній території України, тому й оподаткування їх повинно бути за ставкою 20%.

Задовольняючи позов частково, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пп. 6.2.1 п.6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР операції з поставки послуг, що складаються із робіт з рухомим майном, попередньо ввезеним на митну територію України для виконання таких робіт та вивезеним за межі митної території України платником, що виконував такі роботи, або одержувачем-нерезидентом, оподатковуються за нульовою ставкою.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 23.12.2008 року між позивачем - ДП «Харківський бронетанковий ремонтний завод» (Комітент) та Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (Комісіонер) укладено договір комісії № USE 20.31-409-D/K - 08.

Згідно з п.1.1 вказаного договору Комісіонер від свого імені за рахунок Комітента зобов'язується за дорученням Комітента за плату вчинити правочин з проведення капітального ремонту технічного майна, яке є власністю Замовника та передається в ремонт за номенклатурою, у кількості та залоговою вартістю, що визначена у Додатку № 1 до цього Договору. Пунктом 1.5 договору комісії визначено, що виступаючи від свого імені, Комісіонер самостійно вчиняє зовнішньоекономічну угоду з третьою особою - ЗАТ «Белтехекспорт» на виконання ремонту виробів.

Вказані умови контрактів узгоджуються з приписами ст. 1011 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до приписів ст. 1014 Цивільного кодексу України комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок.

Судами також встановлено, що позивачем надані міжнародні ТТН, якими підтверджується факт ввезення рухомого майна на митну територію України. У вказаних ТТН в якості відправника зазначено ЗАТ «Белтехекспорт», а отримувача - ДП «Харківський бронетанковий ремонтний завод».

Також, позивачем надані акти прийому-передачі виробу для ремонту на підприємстві Замовника від 26.07.2010 року та від 11.08.2010 року.

Факт виконання підприємством позивача робіт із вказаним рухомим майном підтверджується актами виконаних робіт та платіжними дорученнями.

Крім того, факт вивезення відремонтованого рухомого майна за межі митної території України підтверджується експортними ВМД, які оформлені у відповідності з нормами Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 року № 307 (із подальшими внесеними змінами), зокрема, в графі 9 експортних ВМД зазначено «Див. доп.», в Доповненнях до графи 9 вказаних ВМД зазначено відомості про комітента: «ДП «Харківський бронетанковий ремонтний завод».

Суд вказує на те, що перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції, її суті та економічному змісту. В свою чергу, ці аспекти визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а також наявністю інших юридичних фактів, що зумовлені власне результатами досягнення ділової мети у процесі здійснення законної підприємницької діяльності.

Таким чином, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, позивачем відповідно до пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 168/97-ВР правомірно застосовано нульову ставку податку на додану вартість від бази оподаткування за експортними операціями поставки послуг, що складаються із робіт з рухомим майном, попередньо ввезеним на митну територію України для виконання таких робіт та вивезеним за межі митної території України платником податку.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційних скарг порушень судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Харківській області, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова та Прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012 року та постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2011 року по справі №2а-6749/11/2070 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписБлажівська Н.Є.
підписЛанченко Л.В.

Ухвала складена у повному обсязі 16.01.2015 р.