Справа № 1316/3356/12, 2а-1316/318/12
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року Справа № 876/5721/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Затолочного В.С.

при секретарі судового засідання: Керод Х.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

та третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради, третя сторона ОСОБА_3 про скасування рішення селищної ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

21.08.2012 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування рішення селищної ради №300 від 11.07.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням було вирішено затвердити акт комісії від 22.06.2012 року щодо встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Вважає, що дане рішення є незаконним оскільки було прийняте з порушенням законодавства, без його участі як сторони на підставі сумнівного акту, який не відповідає дійсності та також був затверджений без його участі, чим порушено його права як землекористувача. Також зазначає, що Щирецька селищна рада не встановила межу між земельними ділянками і прийняла рішення яке перешкоджає користуванню його земельною ділянкою. Згідно цього просить скасувати вищезгадане рішення.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року адміністративний позов задоволено. Визнано нечинним та скасовано рішення Щирецької селищної ради № 300 від 11.07.2012 року.

Третя особа постанову оскаржила, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що перш, ніж комісія склала акт від 22.06.2012р., вона у моїй та позивача присутності, безпосередньо на місці вивчила питання, встановила суть спору, заслухала думки сторін. Між мною та позивача земельними ділянками, у їх кінці, попередньо був вбитий тимчасовий дерев'яний кілок. Сторони в присутності комісії згоди не дійшли. Комісія виклала свої рекомендації щодо вирішення земельного спору в акті від 22.06.2012р. З огляду на це, твердження про те, що акт був складений без участі сторони - позивача ОСОБА_1, є безпідставним. В чому рішення порушує права позивача як землекористувача, суд не дослідив.

У ході апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_2 надав пояснення та просить задовольнити апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1, у ході апеляційного розгляду, надав пояснення та просить відхилити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що при винесені даного рішення селищною радою не взято до уваги те, що акт комісії від 22.06.2012 року був складений без участі сторони - позивача ОСОБА_1, який не згідний з висновком комісії щодо встановлених меж та визнання орієнтиром при затвердженні меж земельних ділянок дерев'яного межового знака.

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що на присадибній земельній ділянці позивача ОСОБА_1 яка до 1981 року перебувала у володінні ОСОБА_4 останнім проведено будівництво господарської споруди (стайні), стіну якої з боку подвір'я ОСОБА_2 та за його погодженням вимуровано рівновіддалено від межі між присадибними ділянками на віддалі менше 1 м. від неї, та встановлені бетонні стовпці є залишками загорожі між присадибними земельними ділянками, що стверджується наявними в матеріалах справи особистими поясненнями ОСОБА_4

Згідно проекту забудови земельної ділянки №28 по вул..Костецького, смт.Щирець, на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 226 від 22.05.1986 року, ОСОБА_1 проведено добудову (позначену на плані „1а" розміром 5,50 х 5,15) до існуючого будинку з доведенням житлової площі до 60 кв.м. та встановлено межу між будівлею ОСОБА_1 та господарством ОСОБА_2 в 1 (один) метр.

Згідно акту щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 22.06.2012 року комісія в складі депутата Щирецької селищної ради ОСОБА_5 землевпорядника ОСОБА_6 члена земельної комісії ОСОБА_7 в присутності заявника та сусіда ОСОБА_1 встановила, що земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не приватизовані. Від дороги (АДРЕСА_1 ) до господарської будівлі ОСОБА_2 поставлена огорожа. Далі до кінця городу ділянки не огорожені. Спір між заявником і сусідом ОСОБА_1 виник через частину земельної ділянки, яка не загорожена від господарської будівлі (межі розділені залізним стовпцем), до першого закопаного граніка. Далі межа між городами йде по закопаних граніках. Ще один спір винник при вимірювання ширини в кінці городів та заслухавши думку сторін, на підставі наведеного вирішила рекомендувати провести межу між присадибними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по прямій лінії від залізного стовпця до першого закопаного граніка, далі по закопаних граніках і від останнього граніка по прямій лінії до дерев'яного кілка, який був забитий в присутності членів земельної комісії на відстані 15,30 м. від межі між присадибними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Рішенням Щирецької селищної ради № 300 від 11.07.2012 року вирішено затвердити Акт комісії від 22.06.2012 року щодо встановлення межі між присадибними земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зобов'язано членів земельної комісії ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, до 01.08.2012 року виставити межу між даними присадибними ділянками.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що дане рішення прийнято в супереч вимогам земельного законодавства про порядок розгляду земельних спорів, оскільки при винесені даного рішення селищною радою враховано, що Акт комісії від 22.06.2012 року був складений з участю сторони - позивача ОСОБА_1, який був повідомлений розгляд даного питання на сесії сільської ради, однак на дане засідання не з'явився, та не повідомив про причину неявки. Іншої можливості для вирішення даного питання у Щирецької селищної ради не було.

Згідно ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилковогоо висновку, оскільки спростовують і дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі №1316/3356/12 скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

В.С.Затолочний