Справа № 820/18783/14
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 січня 2015 р. № 820/18783/14

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання Костіної А.В.,

представників : позивача - Сеник С.Г.,

відповідача - Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРГРАД" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРГРАД", з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 07.08.2014 р.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення є таким, що не відповідає приписам чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача, а тому просив скасувати його в повному обсязі, виходячи із доводів позовної заяви.

Відповідач, Харківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області, в письмових запереченнях та представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечував з посиланням на матеріали перевірки та стверджував, що оскаржувані рішення винесені у відповідності до норм діючого законодавства, є такими, що відповідають фактичним обставинам справи та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку виходячи з наступного.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРГРАД", зареєстрований у встановленому законом порядку, як юридична особа, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, як платник податків, зборів (обов'язкових платежів), знаходиться на обліку в Харківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області та є платником податку на додану вартість.

Судом встановлено, що фахівцями Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області у період серпень 2013 року по грудень 2013 року було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" (36122130) щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період серпень 2013 року, грудень 2013.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №1002/20-23-22-02-06/36122130 від 23.06.2014 року, за висновками якого встановлено порушення п.198.3, п. 198.6, ст.198, п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємству донараховано податок на додану вартість всього у суму 29908,00 грн.

На підставі розгляду зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №2 від 07.08.2014 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 29908,00 грн. та визначено штрафні санкції (фінансові) у розмірі 7477,00 грн.

Судом встановлено, що доходячи висновку про необхідність збільшення суми грошового зобов'язання та застосуванням штрафних санкцій, відповідач виходив з того, що в ході податкової перевірки не було належним чином підтверджено реальність господарських правовідносин позивача з контрагентом - ТОВ "Компанія ПРОМ-ТРЕЙДІНГ"(38604877).

При цьому відповідачем враховано, що за даними податкових органів вказаний контрагент позивача має суттєві недоліки господарської діяльності, а також ознаки, за якими встановлено неможливість фактичного здійснення ним господарської діяльності. Аналізуючи зібрану інформацію, відповідач дійшов висновку, що за відсутності фактичного здійснення контрагентом позивача власної господарської діяльності, угода укладена ним з позивачем не створила реальних наслідків.

Проте суд з такими висновками відповідача не погоджується та зазначає, що згідно наявних матеріалів справи судом встановлено, що 01.04.2013 між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" (Замовник) та ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" (Виконавець) було укладено договір № 0104-13 щодо надання юридичних послуг. Згідно п. 2.1. вказаного Договору №0104-13 ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" за попереднім замовленням ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД", перевіряє на відповідність вимогам чинного законодавства документи, необхідні для митного оформлення вантажів, що надходять на адресу ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" або постачаються ним. Відповідно до п. 4.1. Договору №0104-13, вартість послуг ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" з перевірки правильності та відповідності діючому законодавству України документів, отриманих від суб'єкта ВЕД для оформлення ВМД 2025,00 грн., окремо ПДВ 20% - 405,00 грн., загальна сума до сплати 2430,00 грн. за 1 перевірку (одиниця виміру штука).

Судом було досліджено в ході розгляду справи та прийнято до уваги наступні первинні документи позивача: Договір № 0104-13 від 01.04.2013 щодо надання юридичних послуг; Акти прийому-передачі документів від ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" до ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ", для здійснення перевірки правильності та відповідності діючому законодавству України документів, отриманих від суб'єкта ЗЕД для оформлення ВМД; Акти прийому-передачі (повернення) документів від ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" до ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД", після здійснення перевірки правильності та приведення у відповідність до вимог діючого законодавства України документів, отриманих від суб'єкта ЗЕД для оформлення ВМД; Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000009 від 31.08.2013; Звіт виконавця №1 від 30.08.2013; Вантажно-митні декларації (ВМД); Виписка банку ПАТ "Альфа-Банк".

З урахуванням досліджених доказів судом було встановлено, що на умовах, передбачених Договором № 0104-13, за період з 01.08.2013 по 30.08.2013, ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" надало позивачеві послуги з перевірки правильності та приведення у відповідність до вимог діючого законодавства України документів, отриманих від суб'єкта ЗЕД для оформлення ВМД у кількості 33 штуки на загальну суму з ПДВ 80190 грн. (вісімдесят тисяч сто дев'яносто грн. 00 коп.).

Внаслідок господарських взаємовідносин між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" та ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ", ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" було оформлено 33 ВМД, що доводить реальне настання юридичних наслідків в результаті укладення Договору №0104-13 від 01.04.2013. Вказані правовідносини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями договорів, а також первинних документів, складених на виконання договору.

Дослідивши зміст вказаного правочину, суд відзначає, що зміст прав та обов'язків сторін не суперечить закону, правочин за формою та змістом узгоджуються з вимогами закону.

Оцінивши наявні в справі докази, суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" зобов'язань за спірним правочином.

Копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та його контрагент належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності.

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку органу державної податкової служби в акті перевірки відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі умови для формування податкового кредиту по господарській операції та мало право складання податкових накладних. Суд звертає увагу на те, що податкові накладні відповідають вимогам закріпленими в ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі зазначених вище обставин суд доходить до висновку, що подані позивачем документи, підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату отриманих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом позивача взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Судом встановлено, що доходячи висновків про відсутність реального настання юридичних наслідків в результаті укладення договору №0104-13 від 01.04.2013 між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" та ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ", відповідач також виходив з того, що станом на 14 листопада 2013 ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" не перебувало за юридичною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б підтверджували відсутність ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" за юридичною адресою в період здійснення господарських операцій між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" та ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ", а саме у квітні 2013- серпні 2013 року.

Відповідно до статті 18 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Ні підставі витягу з ЄДРПОУ станом на 07.11.2014 року, судом було встановлено, що станом на момент укладення та виконання договору між ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" та ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД", ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" перебувало за місцезнаходженням, відомості про вказане підприємство було внесені до ЄДРПОУ та підтверджені належним чином. Відомості щодо відсутності ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" за місцезнаходженням не вносились.

Крім того, суд враховує, що доходячи висновку про наявність виявлених перевіркою порушень, податковий орган виходив виключно із доводів про відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності контрагента позивача, які зроблені з посиланням на те, що відповідними податковими органами було складено акти про неможливість проведення зустрічних звірок.

В зв'язку з наведеним суд зауважує, що такі висновки, викладені у відповідних актах податкових органів, не заслуговують на увагу, оскільки їх спростовано в судовому порядку.

Зокрема, згідно постанови Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 у справі № 820/15700/14 було задоволено позов ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ", за результатами якої складено акт №2310/26-55-22-01/38604877 від 14.11.2013 р. "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ"; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо коригування показників податкової звітності товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ ПРОМ-ТРЕЙДІНГ" в інформаційній системі "Податковий блок" на підставі акту № 2310/26-55-22-01/38604877 від 14.11.2013 р.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 № 820/15700/14 Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року залишено без змін. Вказана Постанову суду набула чинності.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 72 КАС України суд враховує вказані судові рішення та зауважує, що в зв'язку із визнанням судом неправомірними дій податкових органів щодо проведення податкових перевірок (звірок) суб'єктів господарювання - контрагентів позивача, не можуть вважатися правомірними висновки, викладені в актах, складених за наслідками таких податкових перевірок (звірок).

Суд зауважує, що при реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю обчислення платниками податків грошових зобов'язань та зборів податковий орган у силу приписів ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.2 КАС України повинен забезпечити неухильне дотримання вимог п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та самостійно встановити достовірні показники величин, котрі впливають на розмір податку (збору), тобто елементів податку в розумінні ст.7 згаданого кодексу.

При цьому, згідно з приписами п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Судом встановлено, що доходячи висновку про необхідність збільшення суми грошового зобов'язання та застосуванням штрафних санкцій, відповідач виходив з того, що в ході податкової перевірки не було належним чином підтверджено реальність господарських правовідносин позивача з контрагентом - ТОВ "Інтер-Технологія" (38652098 ).

При цьому відповідачем враховано, що за даними податкових органів вказаний контрагент позивача має суттєві недоліки господарської діяльності, а також ознаки, за якими встановлено неможливість фактичного здійснення ним господарської діяльності. Аналізуючи зібрану інформацію, відповідач дійшов висновку, що за відсутності фактичного здійснення контрагентом позивача власної господарської діяльності, угода укладена ним з позивачем не створила реальних наслідків.

Проте суд з такими висновками відповідача не погоджується та зазначає, що згідно наявних матеріалів справи судом встановлено, що 01.08.2013 між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" (Замовник) та ТОВ "Інтер-Технологія" (Виконавець) було укладено договір про надання вантажно-розвантажувальних послуг (робіт) №ПРР 108-01. Згідно вказаного Договору №ПРР 108-01, його предметом є надання Виконавцем вантажно-розвантажувальних послуг (робіт) Замовнику в складських приміщеннях, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Біологічна, 6. Відповідно до п. 2.1. Договору №ПРР 108-01, вартість вантажно-розвантажувальних послуг (робіт) встановлюється: вивантаження вантажів на склад - 51,25 без ПДВ, ПДВ 20% - 10,25 грн, всього 61,50 грн, включаючи ПДВ за 1 (одну) тонну розвантаженого вантажу (товару); відвантаження зі складу - 41,50 без ПДВ, ПДВ 20% - 8,30 грн, всього 49,80 грн, включаючи ПДВ за 1 (одну) тонну завантаженого товару; переміщення вантажів по складу - 29,00 без ПДВ, ПДВ 20% - 5,80 грн, всього 34,80 грн, включаючи ПДВ за 1 (одну) тонну переміщеного вантажу (товару).

Судом було досліджено в ході розгляду справи та прийнято до уваги наступні первинні документи позивача: Договір №ПРР 108-01 від 01.08.2013 про надання вантажно-розвантажувальних послуг (робіт); Звіт Виконавця №1 від 30.08.2013; Звіт Виконавця №2 від 30.08.2013; Акт здачі-прийняття навантажувально- розвантажувальних послуг (робіт) №310813-рв від 31.08.2013; Акт здачі-прийняття навантажувально-розвантажувальних послуг (робіт) №310813-нв від 31.08.2013; Видаткові накладні; Виписка банку ПАТ "Альфа-Банк".

З урахуванням досліджених доказів судом було встановлено, що на умовах, передбачених Договором №ПРР 108-01 від 01.08.2013 за період з 01.08.2013 по 30.08.2013, ТОВ "Інтер-Технологі" було надано наступні послуги: з відвантаження товару зі складу у кількості 844,200 тонн на загальну суму з ПДВ 42041,16 грн. (сорок дві тисячі сорок одна грн. 16 коп.); з вивантаження товару на складі у кількості 930,380 тонн на загальну суму з ПДВ 57218,38 грн. (п'ятдесят сім тисяч двісті вісімнадцять грн. 38 коп.).

Внаслідок господарських взаємовідносин між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" та ТОВ "Інтер-Технологія" у серпні 2013 року було відвантажено зі складу 844,200 тонн вантажу та вивантажено на складі 930,380 тонн вантажу, що доводить реальне настання юридичних наслідків в результаті укладення Договору №ПРР 108-01 від 01.08.2013. Вказані правовідносини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями договорів, а також первинних документів, складених на виконання договору.

Дослідивши зміст вказаного правочину, суд відзначає, що зміст прав та обов'язків сторін не суперечить закону, правочини за формою та змістом узгоджуються з вимогами закону.

Оцінивши наявні в справі докази, суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та ТОВ "Інтер-Технологія" зобов'язань за спірними правочинами.

Копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та його контрагент належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності.

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку органу державної податкової служби в акті перевірки відсутні.

Таким чином, позивачем виконані всі умови для формування податкового кредиту по господарській операції та мало право складання податкових накладних. Суд звертає увагу на те, що податкові накладні відповідають вимогам закріпленими в ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі зазначених вище обставин суд доходить висновку, що подані позивачем документи, підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату отриманих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом позивача взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Судом встановлено, що доходячи висновків про відсутність реального настання юридичних наслідків в результаті укладення договору №ПРР 108-01 від 01.08.2013 між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" та ТОВ "Інтер-Технологія", відповідач також виходив з того, що станом на 21 листопада 2013 року ТОВ "Інтер-Технологія" не перебувало за юридичною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б підтверджували відсутність ТОВ "Інтер-Технологія" за юридичною адресою в період здійснення господарських операцій між ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД" та ТОВ "Інтер-Технологія", а саме у серпні 2013 року.

Відповідно до статті 18 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

На підставі витягу з ЄДРПОУ станом на 07.11.2014 року, судом було встановлено, що станом на момент укладення та виконання договору між ТОВ "Інтер-Технологія" та ТОВ "ПОЛІМЕРГРАД", ТОВ "Інтер-Технологія" перебувало за місцезнаходженням, відомості про вказане підприємство було внесені до ЄДРПОУ та підтверджені належним чином. Відомості щодо відсутності ТОВ "ВИАТЕЛ" за місцезнаходженням було внесено лише 20.10.2014 року.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо скасування податкового повідомлення-рішення №2 від 07.08.2014, а тому вони підлягають задоволенню.

Суд відзначає, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, перевіривши оскаржуване в даній справі рішення відповідача з урахуванням наведеної норми, суд дійшов висновку, що відповідачем при його прийнятті, невірно застосовано норми чинного законодавства при неповному та неправильному встановленні всіх дійсних обставин справи, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРГРАД" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області № 2 від 07.08.2014 р.

Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРГРАД" (62472, Харківська обл., Харківський р-н, м. Мерефа, провулок Яковівський, буд. 10, Код ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 182,70 (сто вісімдесят дві) гривні 70 копійок за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 січня 2015 року.

Суддя Тітов О.М.