Справа № 808/2232/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2014 рокусправа № 808/2232/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Надточія С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у справі № 808/2232/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2014 року до суду першої інствнції надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (далі - РС Запорізького МУЮ, відповідач), треті особи на стороні позивача: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа-1), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, третя особа-2), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, третя особа-3), третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5, третя особа-4), в якому позивач просить: визнати протиправними дії державного реєстратора по реєстрації за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати його рішення про державну реєстрацію індексний номер 10061415 від 20.01.2014; зобов'язати Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції анулювати запис номер 4310496 про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною постановою позивач подала апеляційну скаргу мотивуючи її тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 17.12.2009 між ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі - продавці) було укладено договір купівлі продажу з ОСОБА_5 (далі - покупець), згідно якого продавці зобов'язались передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти майно, що складалось з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 52,71, кв. м, житловою площею 27,9 кв. м. Продаж був здійснений за 100000,00 (сто тисяч) грн. згідно домовленості сторін, які продавці одержали від покупця готівкою до підписання договору.

З матеріалів облікової справи №14449, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що 11.01.2013 ОСОБА_5 звернувся до РС Запорізького МУЮ Запорізької області із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Державним реєстратором було здійснено запит до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та встановлено наявність арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_2, на підставі чого 23.01.2013 ОСОБА_5 було відмовлено у державній реєстрації права власності на вищезазначену квартиру.

13.01.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно РС Запорізького МУЮ Запорізької області ОСОБА_6 було отримано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №4018445 від 24.12.2013, згідно якої постановлено зняти з арешту 1/1 частину квартири АДРЕСА_3. На підставі вищезазначеної постанови 13.01.2014 державним реєстратором прийнято рішення №9879467 від 13.01.2014 згідно якого вирішено провести державну реєстрацію припинення обтяження арешту нерухомого майна на вищезазначене майно.

З матеріалів справи №01, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що 17.01.2014 ОСОБА_5 звернувся до РС Запорізького МУЮ Запорізької області із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, а також із документами, необхідними для проведення відповідної реєстрації, а саме: договір купівлі-продажу від 17.12.2009, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (продавці) та ОСОБА_5 (покупець). При розгляді даної заяви та документів, державним реєстратором не виявлено підстав, визначених статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для відмови у державній реєстрації праві та було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №10061415 від 20.01.2014, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про реєстрацію права власності за ним, посилаючись на різні обставини та без посилання на наявність договору купівлі-продажу від 17.12.2009, та не зазначаючи при цьому обставин, що свідчили б про визнання його недійсним. Про це свідчать матеріали облікових справ №№ 14449, 4799099, 4799981, 4879030, 4886680, копії яких наявні у матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції при винесенні рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 діяв у відповідності до діючого законодавства, підстави, передбачені статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" були відсутні.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно застосував п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, і першим із них укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та частину першу статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004, державна реєстрація прав проводиться на вичерпних підставах. 1

За приписом частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно з пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У своєму позові та апеляційній скарзі, позивач фактично посилається тільки на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2013 по справі №22-ц/778/4453/13, яким заочне рішення за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Хортицький відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту скасовано і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Вищезазначене рішення Апеляційного суду Запорізької області мотивовано тим, що оскільки предметом договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого нотаріального 17.12.2009 року, є нерухоме майно, право власності на яке виникає відповідно до статті 210 та частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (у редакції, що діяла до 01.01.2013), а саме - з моменту державної реєстрації, а тому позов про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту не підлягав задоволенню.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказане рішення Апеляційного суду Запорізької області на підставі того, що воно не може бути прийнято судом як доказ того, що договір купівлі-продажу не був укладений, оскільки своє волевиявлення на укладення договору учасник (сторона) правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, а у випадку здійснення купівлі-продажу нерухомості, волевиявлення підтверджується підписом та печаткою нотаріуса.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Зі змісту частини 3 статті 640 ЦК України вбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Отже, за частиною 1 статті 210 ЦК України такі правочини є вчиненими з моменту їх державної реєстрації.

Тобто з вищевказаних норм вбачається, що моментом укладання договору є його державна реєстрація.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії Витягу Державного реєстру правочинів (а.с. 54-55) договір купівлі-продажу від 17.12.2009 року був зареєстрований 17.12.2009 року 20:42 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

Разом з тим, оскільки судом договір купівлі-продажу не був визнаний не дійсним, то доводи позивача в апеляційній скарзі є безпідставними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що державний реєстратор Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції при винесенні рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 діяв у відповідності до діючого законодавства, підстави, передбачені статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" були відсутні.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване позивачем рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, індексний номер 10061415 від 20.01.2014, не підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 24.04.2014 року у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Л.М. Нагорна