Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/8711/12

К/9991/9272/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового засідання: Руденко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси та Прокуратури Одеської області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року

у справі № 2а-10663/09/1570

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Компанія «Нортек-Азот»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси,

за участю Прокуратури Київського району м. Одеси,

Прокуратури Одеської області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Компанія «Нортек-Азот» (далі - ВАТ «Компанія «Нортек-Азот»; позивач) до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси (далі - ДПІ у Київському районі м. Одеси; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 04 лютого 2009 року та № /3 від 06 серпня 2009 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, ДПІ у Київському районі м. Одеси та Прокуратура Одеської області оскаржили їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданих касаційних скаргах, відповідач та прокуратура, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» з питань взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон-ЮГ ЛТД» у жовтні 2008 року, за результатами якої складено акт № 159/23-34/32096474/4 від 21 січня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 04 лютого 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 227 749,00 грн. (2 305 535,00 грн. - основний платіж, 922 214,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами адміністративного оскарження, скарги ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» залишено без задоволення, а також остаточно прийнято податкове повідомлення-рішення № /3 від 06 серпня 2009 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 4.7 статті 4, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) з огляду на неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД», оскільки на момент проведення операцій з відчуження майна контрагента та, відповідно, складання податкових накладних у жовтні 2008 року стосовно ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД» тривала ліквідаційна процедура (постановою Господарського суду Одеської області від 08 серпня 2008 року у справі № 21/74-08-2818 ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру).

Крім того, судами з'ясовано, що між позивачем (комісіонер) та ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД» (комітент) укладено договір комісії № 0312/01 від 03 грудня 2007 року, відповідно до умов якого ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» було зобов'язане за дорученням та за рахунок комітента, за винагороду здійснити продаж зернових, що належать комітенту від свого імені, підшукати покупців, а також укласти з ними угоди з продажу продукції.

01 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору комісії № 0312/01 від 03 грудня 2007 року, згідно з пунктом 4.4.2 якої вони дійшли згоди про те, що у разі нереалізації зерна протягом трьох місяців, право власності на нього переходить до ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» та в подальшому відносини сторін повинні регулюватись правилами, якими опосередковуються правовідносини щодо купівлі-продажу товарів, а не комісії.

Цього ж дня між ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД», ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЗОТ-ТРАНС ЛТД» укладено договір про відступлення права вимоги, за змістом пункту 1.1 якого первісний кредитор (ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД») передає належне йому право вимоги за договором № 0312/01 від 03 грудня 2007 року новому кредитору (ТОВ «АЗОТ-ТРАНС ЛТД»), який приймає на себе всі зобов'язання за договором № 0312/01 від 03 грудня 2007 року на загальну суму 33 417 720,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сформований позивачем за розглядуваними господарськими операціями податковий кредит з податку на додану вартість підтверджується належним чином оформленими податковими накладними, а товарність проведених операцій відповідачами не спростовано.

Також, суди наголошували на необізнаності ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» щодо визнання його контрагента на час укладання додаткової угоди до договору комісії № 0312/01 від 03 грудня 2007 року та відчуження товарно-матеріальних цінностей банкрутом.

Колегія суддів вважає вказаний висновок передчасним, зважаючи на таке.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2343-XII) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому цим розділом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 2343-XII визначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

За правилами частин 1, 6 статті 30 Закону № 2343-XII після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Уступка вимог банкрута здійснюється в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, за згодою комітету кредиторів.

Втім, судами не перевірено дотримання ТОВ «Регіон-ЮГ ЛТД» при відчуженні товару за договором № 0312/01 від 03 грудня 2007 року та при відступленні права вимоги за договором від 01 жовтня 2008 року порядку, встановленого Законом № 2343-XII.

І хоча оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства, проте, укладаючи правочини, господарюючі суб'єкти повинні враховувати публічні (фіскальні) інтереси держави, утримуючись від правочинів, єдиною метою яких є зниження податкового тягаря.

Платник податку не повинен вступати в договірні правовідносини виключно з метою податкової вигоди або збагачення за рахунок бюджетних коштів.

Вимоги статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, в свою чергу, зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

На виконання наведених вимог процесуального законодавства суду необхідно з'ясувати фактичне існування активу (зерна), який спочатку передано позивачу на комісію, зокрема, слід встановити, яким чином зернові, враховуючи їх обсяг, транспортувались, де зберігались, ким приймались, як використовувались товариством далі (після набуття ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» права власності на цю продукцію), а також перевірити виконання позивачем договору про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2008 року.

Доводи судових інстанцій про необізнаність ВАТ «Компанія «Нортек-Азот» щодо визнання його контрагента на час укладання додаткової угоди до договору комісії № 0312/01 від 03 грудня 2007 року та відчуження товарно-матеріальних цінностей банкрутом, колегія суддів також не може визнати обґрунтованими, позаяк ці відомості опубліковано в газеті «Урядовий кур'єр» № 153 від 20 серпня 2008 року, тобто є загальнодоступними, а за звичаями ділового обороту при здійсненні вибору контрагента суб'єктом господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність постачальника, ризики невиконання зобов'язань та надання гарантій їх виконання.

Згідно з частинами 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

В зв'язку з цим, відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати, що згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси та Прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2011 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.