Справа № 813/6431/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року Справа № 813/6431/14

Львівський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого судді - Сакалоша В.М.

за участю секретаря судового засідання - Козак О.О.,

представника позивача - Юрченка Ю.А.,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м.Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів до Державного підприємства "Львіввугілля" про стягнення податкового боргу в сумі 11 643 010,00 грн.

Ухвалою суду від 19.09.2014 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду. В судовому засіданні 13.01.2015 року відповідно до вимог ч. 3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач належним чином не виконує вимоги чинного законодавства щодо сплати податкового боргу. Зокрема, в обґрунтування позову зазначає, що станом на 31.07.2014 року ДП «Львіввугілля» має податкову заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість в розмірі 11 643 010,00 грн. Так, відповідачем було подано до державного податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість № вiд 18.07.2014 року, якою визначене податкове зобов'язання в розмірі в сумі 11 643 010,00 грн. (граничний термін сплати - 30.07.2014 року). На даний час сума податкового зобов'язання в розмірі 11 643 010,00 грн. є узгодженою та у встановлені законом строки до бюджету не сплачена, тобто визнається сумою податкового боргу платника податків. У зв'язку з наведеним позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути податковий борг у судовому порядку.

Представник відповідача проти позову заперечував повністю з підстав викладених у поданих суду письмових запереченнях, згідно з якими, на думку відповідача, для стягнення вищезазначених сум податкового боргу податковий орган повинен був відповідно до вимог, передбачених ст.59, п.95.2 ст.59 Податкового кодексу України, надіслати відповідачу податкову вимогу на зазначену суму. Оскільки, податковий борг відповідача за 2014 рік виник після набрання чинності діючим Податковим кодексом України, врегулювання спірних відносин в частині права позивача на звернення до суду із позовними вимогами про стягнення податкового боргу повинно відбуватись за вимогами чинного Податкового кодексу України, а саме з урахуванням п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України, згідно з яким для виникнення права на стягнення податкового боргу, необхідно настання двох подій, а саме: направлення платнику податків податкової вимоги про погашення податкового боргу та сплив терміну 60 днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. У зв'язку з тим, що податковим органом на зазначену суму податкового зобов'язання податкова вимога у 2014 році не надсилалася, відповідач вважає, що у позивача не виникло права на стягнення такого податкового боргу у судовому порядку. Також відповідач вважає, що стягнення заборгованості з податку на додану вартість з відокремлених підрозділів є безпідставним, оскільки останні не є податковими агентами з цього виду податку.

В судове засідання 13.01.2015 року представник відповідача не прибув. Відповідач надав клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника. При цьому судом взято до уваги, що до вказаного клопотання відповідач не надав жодних доказів щодо підтвердження обставин викладених у ньому.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статуту ДП «Львіввугілля», підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, печатку та бланки зі своїм найменуванням.

ДП «Львіввугілля» перебуває на обліку в СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 26.07.13 № 928/025.

Згідно з довідкою про розрахунок суми податкового боргу з податку на додану вартість, сума заборгованості ДП «Львіввугілля» за період з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року (за узгодженими податковими зобов'язаннями) складає 11 643 010,00 грн. (граничний термін сплати - 30.07.2014 року).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», прийнято рішення № 25 від 26.04.2006 року про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Також матеріалами справи, а саме витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 44547253 від 25.06.2014 року підтверджено знаходження майна відповідача у податковій заставі.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.п. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 203.1 та 203.2 статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість № вiд 18.07.2014 року ДП «Львіввугілля» зазначено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду в розмірі 11 643 010,00 грн.

Відтак, ДП «Львіввугілля» самостійно задеклароване податкове зобов'язання з податку на додану вартість згідно з поданою декларацією за період з 01.04.2014 року по 31.06.2014 року (за узгодженими податковими зобов'язаннями) на суму 11 643 010,00 грн.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Згідно із частиною другою статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі, коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 цього ж Кодексу податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії за умови, якщо від моменту надсилання податкової вимоги до моменту звернення до суду, податковий борг не зменшився до нуля. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідач не заперечує щодо існування податкового боргу 11 643 010,00 грн., проте у запереченні на позовну заяву від 03.10.14 № 8/1799 вважає, що для його стягнення податковий орган повинен був відповідно до ст. 59 ПК України надіслати ДП «Львіввугілля» податкову вимогу на зазначену суму.

При цьому, відповідач не спростовує того факту, що ДП «Львіввугілля» отримало від Сокальського відділення Червоноградської ОДПІ - за попереднім місцем податкового обліку, першу податкову вимогу від 17.06.2003 року № 1/171 на суму 10 398,98 грн. та другу податкову вимогу від 22.07.2003 року № 2/175 на суму 9 295 317,02 грн. у зв'язку із наявністю у підприємства податкового боргу, згідно з п. 6.2 ст. 6 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон був чинним на момент вчинення дій), а також те, що з часу отримання останньої податкової вимоги податковий борг ДП «Львіввугілля» триває протягом всього часу діяльності підприємства і не переривався.

Пунктом 6.4.статті 6 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено порядок відкликання податкових вимог.

Так, згідно з підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 статті 6 Закону, податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо:

а) сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків;

б) контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження;

в) рішення контролюючого органу про нарахування суми податкового зобов'язання або стягнення податкового боргу скасовується чи змінюється судом;

г) податкові зобов'язання (крім податкового боргу) розстрочуються або відстрочуються чи стосовно них досягається податковий компроміс та про це зазначається у відповідному рішенні про розстрочення, відстрочення або податковий компроміс;

д) податковий борг визнається безнадійним.

Згідно з підпунктами 6.4.2, 6.4.3, 6.4.4, 6.4.5, 6.4.6 пункту 6.4 статті 6 Закону у випадках, визначених підпунктом "а" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення або податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу.

У випадках, визначених підпунктом "б" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу.

У випадках, визначених підпунктом "в" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними у день отримання платником податків відповідного рішення суду.

У випадках, визначених підпунктом "г" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкові вимоги вважаються відкликаними у день прийняття податковим органом рішення про розстрочення або відстрочення податкового боргу чи про досягнення щодо нього податкового компромісу.

У випадках, визначених підпунктом "д" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкові вимоги вважаються відкликаними у день прийняття податковим органом рішення про визнання податкового боргу безнадійним.

Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ діяв до набрання з 01.01.2011 року Податкового кодексу України і на час дії Закону визначених цим Законом підстав для відкликання податкових вимог від 17.06.2003 року № 1/171 та від 22.07.2003 року № 2/175 - не було.

Податковий борг відповідача в сумі 11 643 010,00 грн. виник у період часу дії Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковим кодексом України не передбачена процедура скасування податкової вимоги, а також визначено поняття «відкликання податкової вимоги».

Відповідно до пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно з підпунктом 60.5 статті 60 Кодексу у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Але з матеріалів справи вбачається, і це не спростовується відповідачем, що після виставлення ДП «Львіввугілля» податкових вимог у 2003 році, податковий борг вказаного платника податків збільшився.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктом 60.2 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Оскільки податковий борг відповідача після виставлення першої податкової вимоги від 17.06.03 та другої податкової вимоги від 22.07.03 збільшився, має місце на час розгляду справи, то немає правових підстав вважати, що вказані податкові вимоги слід визнати такими, що відкликані.

Тобто, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов'язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

Не заслуговує на увагу твердження відповідача, що СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів не вправі використовувати податкові вимоги, виставлені Сокальським відділенням Червоноградської ОДПІ (за попереднім місцем обліку ДП «Львіввугілля»). Сокальським відділенням Червоноградської ОДПІ виставлено ДП «Львіввугілля» першу податкову вимогу від 17.06.2003 року № 1/171 на суму 10 398,98 грн. та другу податкову вимогу від 22.07.2003 року № 2/175 на суму 9 295 317,02 грн. на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон був чинним на момент вчинення дій). При цьому, жодною нормою законодавства не передбачено втрату чинності (відкликання, скасування і т.п.) податкової вимоги при зміні місця обліку платника податків.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен повинен сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини, а також стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом (пп. 20.1.28).

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України регламентовано, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).

Беручи до уваги те, що суму боргу у розмірі 11 643 010,00 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив, податковий борг є узгодженим, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача щодо необхідності відмови в позові через порушення податковим органом порядку звернення до суду є безпідставними з огляду на таке.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Разом з тим, відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі, коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було погашено весь попередній борг після вручення йому другої податкової вимоги до вступу в силу Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки податкові вимоги відповідачу було виставлено до вступу в силу Податкового кодексу України, на ці правовідносини про погашення боргу поширювалися норми Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Твердження про те, що порядок розгляду стягнення податкового боргу з рахунків передбачає звернення податкового органу з поданням в порядку ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України і лише в разі відмови в прийнятті подання заявник має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку є неправильним, враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Суд вважає доводи відповідача помилковими, оскільки вище наведені положення Податкового кодексу України не містять імперативної умови звернення в порядку ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України як обов'язкової підстави для подання позову про стягнення податкового боргу для розгляду в загальному порядку позовного провадження.

Крім того, і подання і позовна заява є формами звернення до суду з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Подання відрізняється від позовної заяви спрощеною процедурою розгляду із певним обмеженням прав відповідача.

Розгляд справи у позовному провадженні зумовлює більші можливості для сторін довести правомірність вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, оскільки в матеріалах справи наявні докази існування податкового боргу, який відповідачем добровільно погашений не був, після надіслання другої податкової вимоги, податковий борг не обнулився, підстави для відмови в задоволенні позовних вимог податкового органу про стягнення добровільно несплачених податків до бюджету, відсутні.

Лише порушення процесуального порядку звернення до суду не може бути підставою для відмови в задоволенні по суті обґрунтованих вимог.

Не заслуговує на увагу заперечення відповідача щодо стягнення заборгованості з податку на додану вартість з відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля», оскільки такі не є платниками вказаного виду податку.

Відповідачем на сьогоднішній день не сплачено до бюджету суми узгоджених грошових зобов'язань у встановлені законом терміни, згідно з податковими деклараціями з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності. Відповідно до п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Статутом ДП «Львіввугілля» передбачено, що підприємство засноване на державній власності і належить до управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (надалі - Уповноважений орган управління).

Основними напрямками діяльності підприємства, згідно із Статутом, є: добування та збагачення камяного вугілля, реалізація вугільної продукції, оптова торгівля паливом, забезпечення вугільною продукцією споживачів відповідно до державного замовлення та за договорами купівлі-продажу і т.д. (п. 2.2 Статуту).

Підприємство є правонаступником прав і обов'язків підприємств, реорганізованих шляхом злиття та приєднання до Підприємства (п. 3.3 Статуту).

Згідно з ч. 1 п.п. 5.1.4 п. 5.1 Статуту: «Підприємство має право в установленому чинним законодавством порядку створювати на території України та за її межами філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи (створення відокремлених підрозділів з видобутку та збагачення вугілля - за погодженням з Уповноваженим органом управління) з правом відкриття в установах банків поточних, вкладних (депозитних) рахунків». «Створені Підприємством підрозділи наділяються основними фондами та оборотними активами, які належать Підприємству.» (ч. 3 п.п. 5.1.4 п. 5.1 Статуту).

Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи ДП «Львіввугілля» зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, суд прийшов до висновку, що власником коштів, які надходять на рахунки відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля», є відповідач, а тому вищезазначені кошти можуть використовуватися для погашення податкової заборгованості ДП «Львіввугілля».

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів є обґрунтованими, їх слід задовольнити та стягнути з ДП «Львіввугілля» на користь Державного бюджету України 11 643 010,00 грн. податкового боргу.

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з рахунків Державного підприємства «Львіввугілля» (80000, Львівська область, Сокальський район, м. Сокаль, вул. Богдана Хмельницького, 26, ) у тому числі і з його відокремлених підрозділів, на користь державного бюджету кошти в розмірі 11 643 010,00 грн. (одинадцять мільйонів шістсот сорок три тисячі десять гривень).

3. Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2015 року.

Суддя Сакалош В.М.