Справа № П/811/4464/14
Суддя: В.С. Мирошниченко
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2015 року Справа № П/811/4464/14

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Мирошниченко В.С., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Маловисківському районі про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відділу Держземагенства у Маловисківському районі, в якому просить суд зобов'язати відповідача надати позивачу у приватну власність земельну ділянку з категорії земель державної власності, земель запасу, багаторічних насаджень (бувшого саду) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 027082, виданого Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області 20 січня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації на право на земельну частку (пай) 23 листопада 2004 року за № 1134.

В обґрунтування позову представник позивача вказав, що відмова відповідача є протиправною, такою, що суперечить вимогам земельного законодавства.

Позивач надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі його представника на підставі наявних матеріалів у справі (а.с.30).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення якого належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи (а.с.28).

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Закон України від 5 червня 2003 року №899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі - Закон України №899-IV) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Матеріалами справи встановлено, що розпорядженням Маловисківської РДА Кіровоградської області №148-р від 03.04.1996 року позивачу надано право на земельну частку (пай), розміром 4,10 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала в колективній власності КСП "Перше травня", розташованого на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР №027082, виданий Маловисківською РДА Кіровоградської області 20.01.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) 23.11.2004 року за №1134 (а.с.8).

Положеннями статті 5 Закону України №899-ІV визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), зокрема: сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) проводиться згідно з частиною 1 статті 7 Закону України №899-ІV, якою встановлено, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб'єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІ Прикінцеві положення Земельного кодексу України закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Абзацом другим пункту 8 Розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Так, матеріалами справи встановлено, що 04.12.2014 року позивач звернулась до відділу Держземагенства у Маловисківському районі з заявою щодо вільних земель на території Злинської сільської ради.

У відповідь на вказану заяву відділом Держземагентства у Маловисківсьокому районі направлено лист за №3856/03/11-14 від 05 грудня 2014 року, у якому стосовно вільних земель на території Злинської сільської ради повідомлено, що в ході перевірки виявлено, що земельна ділянка на ім'я ОСОБА_1, на підставі Сертифікату №027082 від 20.01.1997 року в технічній документації щодо виділення земельних часток (паїв) за рахунок бувшого ПКГ "Перше травня" не визначена. На території Злинської сільської ради землі державної власності резервного фонду (рілля) - відсутні. Додатково позивачу повідомлено, що на території Злинської сільської ради є землі державної власності, землі запасу,багаторічні насадження (бувший сад) в розмірі 37,00 га. Також зазначено, що виділення вищевказаної земельної ділянки можливе лише за рішенням суду (а.с.9).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України №899-ІV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а статтею 122 Земельного кодексу України повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до статті 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Враховуючи статтю 3 Указу Президента України від 08.08.95 № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та вимоги форми сертифіката на право на земельну частку (пай), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.95 № 801 "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)", встановлення розмірів земельної частки (паю) передбачається в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства (пункти 16, 17 Перехідних положень Кодексу).

Відповідно до статей 125 та 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку особи виникає після одержання та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Отже, громадяни - власники земельних часток (паїв) не можуть вважатися власниками земельних ділянок.

Власники земельної частки (паю) мають право на виділення їх у натурі (на місцевості) та набуття прав власності на виділені в натурі (на місцевості) земельні ділянки відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Частиною першою статті 125 ЗК України визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації, відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), у тому числі, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Порядок оформлення та видачі правовстановлюючих документів на земельні ділянки, об'єктивні вимоги якого стосуються всіх учасників земельних відносин, регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647 та чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що право власності на земельну ділянку в особи може виникнути лише після прийняття уповноваженим органом відповідного рішення, якому має передувати розробка та погодження проекту відведення земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи: позивач заяви в порядку ст.. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації не подавала, рішення щодо передачі чи відмови у передачі будь-якої земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не приймалось, проект відведення земельної ділянки, відповідно, не розроблявся та не погоджувався, тоді як відповідно до положень статей 6, 17, 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача з заявою щодо вільних земель на території Злинської сільської ради, а не про надання у приватну власність земельної ділянки.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи у виділенні земельної ділянки на підставі Сертифікату №027082 від 20.01.1997 року, діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 94 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Мирошниченко В.С.