Справа № 826/15612/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Романчук О.М
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Романчук О.М.,

Суддів: Пилипенко О.Є.,

Шелест С.Б.,

при секретарі Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного центру зайнятості-виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного центру зайнятості-виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про:

- стягнення з Державного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 суми невиплаченого при звільненні грошового забезпечення у розмірі 37 774 грн. 44 коп.;

- стягнення з Державного центру зайнятості-виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час його затримки з 28.07.2014 року по день набрання законної сили рішення суду, згідно розрахунку середньомісячної заробітної плати, що становить 6839 грн. 63 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного центр зайнятості на користь ОСОБА_3 суму невиплаченого заробітної плати у розмірі 22687,52 грн. (за період з 15 квітня 2014 року по 28 липня 2014 року (включно). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом за підписом Міністра Міністерства праці та соціальної політики України Л. Денісова №165-к від 09.04.2009 року ОСОБА_3 призначено виконуючим обов'язки директора Севастопольського міського центру зайнятості з 09 квітня 2009 року.

Так, за підписом Директора Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України В. Галицького Наказом №179-к від 24.09.2009 року ОСОБА_3 призначено на посаду першого заступника директора Севастопольського міського центру зайнятості з 27 липня 2009 року, що пройшов конкурсний відбір на дану посаду.

У зв'язку зі змінами в організації праці, ОСОБА_3 було переведено на посаду заступника директора Севастопольського міського центру зайнятості, згідно Наказу Державного центру зайнятості №250-к від 07.09.2012 року.

Попередженням Державного центру зайнятості від 01.07.2014 року ОСОБА_3 було повідомлено під підпис про наступне звільнення.

08.07.2014 року позивачем було подано заяву на ім'я директора Державного центру зайнятості Харченка Ю.О. (вх. 08.07.2014 року №2840/0/4-14), в якій позивач повідомив, що перебуваючи на державній службі, не отримував заробітної плати з 15.04.2014 року та просив забезпечити його право на оплату праці.

Листом № ДЦ-04-4523/0/6-14 від 14.07.2014 року за підписом Директора Державного центру зайнятості Ю. Харченко повідомлено позивача, що йому відмовлено у виплаті заробітної плати, зазначивши, що на сьогоднішній день у Державного центру зайнятості відсутні первинні документи на підставі яких здійснюється оплата праці працівнику та Державний центр зайнятості не може здійснити виплату заробітної плати, за захистом порушеного права ОСОБА_3 має право звернутися до суду.

Наказом Державного центру зайнятості №303-к від 28.07.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника директора Севастопольського міського центру зайнятості у зв'язку з переведенням до Київського міського центру зайнятості (п.5 ст.36 КЗпП України) на посаду директора Оболонського районного центру зайнятості.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін.

Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до п.1, п.2 Положення про Севастопольський міський центр зайнятості, затвердженого Наказом Державного центру зайнятості від 09.03.2011 року №30 Севастопольський міський центр зайнятості є органом державної служби зайнятості, на який покладаються функції робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у місті.

Центр підпорядковується та підзвітний Державному центру зайнятості-виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 11 Порядку №30 діяльність центру фінансується за рахунок коштів Фонду.

Згідно п.7 Порядку №30, Центр очолює директор, який призначається на посаду і звільняється з посади Міністерством соціальної політики України за погодженням з Севастопольською міською державною адміністрацією. Призначення та звільнення заступників директора, начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера здійснюється директором Державного центру зайнятості.

З огляду на викладені норми законодавства, вбачається, що ОСОБА_3 08.07.2014 року було подано заяву на ім'я директора Державного центру зайнятості Харченка Ю.О. (вх. 08.07.2014 року №2840/0/4-14), в якій позивач повідомив, що перебуваючи на державній службі на посаді заступника директора Севастопольського міського центру зайнятості (на тимчасово окупованій території АР Крим) не отримував заробітної плати з 15.04.2014 року та просив забезпечити його право на оплату праці.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, не враховуючи п.7 та п.11 Положення №30, відповідачем відмовлено в виплаті заробітної плати позивачу не зважаючи на те, що позивач був призначений на посаду заступника директора Севастопольського міського центру зайнятості, згідно наказу № 179-к від 24.07.2009 року, який підписано Голови Державного центру зайнятості та діяльність центру (Севастопольський міський центр зайнятості) фінансування за рахунок коштів саме фонду.

З аналізу матеріалів справи та норм законів, суд приходить до висновку, що в даному випадку в зв'язку з тим, що території АР Крим є тимчасово окуповані на відповідача покладено обов'язок щодо виплати заробітної плати заступникам директора Севастопольського міського центру зайнятості, оскільки відповідачем був прийнятий наказ про призначення та звільнення позивача з посади заступника директора Севастопольського міського центру зайнятості.

З позову вбачається, що сума невиплаченої заробітної плати за період з 15.04.2014 року по 28.07.2014 року становить 23 021 грн. 16 коп. (333 грн. 64 коп. х 69 днів).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_3, середньомісячна заробітна плата складає 6839 грн. 63 коп.; кількість робочих днів за 2 місяці складає 41 день; середньоденна заробітна плата складає 333 грн. 64 коп.

Позивач зазначає, що згідно з табелем обліку використання робочого часу у період з 15.04.2014 року по 28.07.2014 року, кількість робочих днів становить 69 днів, з яких: 10 робочих днів - у квітні (з 15.04.2014 року); 19 робочих днів - у травні; 20 робочих днів - у червні; 20 робочих днів - у липні (до 28.07.2014 року).

У відповідності до 5 Додатку до Листа «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року №9884/0/14-13/13, в розділі «Кількість робочих днів» зазначено, що у квітні - 21; у травні 19; червні - 19; у липні - 23.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу підлягає виплата заробітної плати саме за 68 днів, оскільки в червні місяці було робочих днів 19, а не 20 днів, як зазначає позивач.

З огляду на викладене стягнення на користь позивача заробітна плата складає 333 грн. 64 коп. х 68 днів разом 22687,52 грн. за період з 15.04.2014 року по 28.07.2014 року (включно).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача в частині щодо стягнення з Державного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 суми невиплаченої заробітної плати у розмірі 22 687,52 грн. (за період з 15.04.2014 року по 28.07.2014 року (включно).

В частині щодо стягнення невиплаченої компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 6165 грн. 90 коп., матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 2211 грн. 00коп. та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 6376 грн. 38 коп., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 83 КЗпПУ у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Лише за бажанням працівника, у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник.

Так, суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 81 КЗпПУ за бажанням працівників, переведених на роботу з одного підприємства, установи, організації на інше підприємство, в установу, організацію, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації, щорічна відпустка повної тривалості надається до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення.

Якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Пунктом 8 частини сьомої статті 10 Закону України «Про відпустки» передбачено працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошову компенсацію, надаються за їх бажанням щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві.

Якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи (частина третя статті 9 Закону України «Про відпустки»).

Отже судом першої інстанції вірно зауважено, що позивач не позбавлений права отримати компенсацію за невикористану щорічну відпустку та матеріальну допомогу перебуваючи в трудових відносинах з Оболонським районним центром зайнятості.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача з заявою про виплату невиплаченої компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 6165 грн. 90 коп., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2211 грн. 00 коп. та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 6376 грн. 38 коп., таким чином, дані позовні вимоги є передчасним, а тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідач не виплатив ОСОБА_3 заробітну плату в день звільнення, що встановив суд першої інстанції у постанові від 17.11.2014 року, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки з 28.07.2014 року по день набрання законної сили рішення суду, згідно розрахунку середньомісячної заробітної плати, що становить 6 839,63 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Відповідача всієї заявленої у позовних вимогах суми, а тому вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного центру зайнятості-виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про стягнення заробітної плати, в частині відмови в задоволені позову щодо стягнення середнього заробітку за час його затримки з 28.07.2014 року по день набрання законної сили рішення суду від 17.11.2014 року, згідно розрахунку середньомісячної заробітної плати, що становить 6839,63 грн. - скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення в цій частині позовних вимог.

Стягнути з Державного центру зайнятості-виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час його затримки з 28.07.2014 року по день набрання законної сили рішення суду від 17.11.2014 року, згідно розрахунку середньомісячної заробітної плати, що становить 6839,63 грн.

В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 23.01.2015 року.

Головуючий суддя: О.М. Романчук

Судді: О.Є.Пилипенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Романчук О.М

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.