Справа № 826/19274/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2015 року 15:43 № 826/19274/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участю секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
за участю сторін:

представник позивача: ОСОБА_3

представник відповідача-1: Білоус Ю.О.

представник відповідача-2: Боровський І.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-1) та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - відповідач-2), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1, щодо відмови у задоволенні заяви позивача про включення в загальний реєстр вкладників та видачі грошових коштів у розмірі гарантованої суми відшкодування за договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014, укладеним між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк»;

- зобов'язати відповідача-2 включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський банк» за договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014;

- зобов'язати відповідача-1 виплатити позивачу гарантовану суму відшкодування за договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно яких, на його думку, йому має бути виплачена гарантована сума відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначив, що відповідачами в порушення вимог чинного законодавства не включено ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «Старокиївський Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку №8049 від 10.05.2014, що порушує його майнові права.

Відповідачі заперечили по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 правомірно не включений до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, оскільки позивач не має права на таке відшкодування. Відповідачі вказали на те, що за результатом перевірки укладеного між позивачем і ПАТ «Старокиївський Банк» договору банківського рахунку №8049 від 10.05.2014, встановлено нікчемність даного договору, оскільки він укладений з метою надання вигоди іншій особі. Просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.05.2014 між публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» та ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку №8049, предметом якого є відкриття поточного рахунку у гривні та надання клієнту комплексу банківських послуг.

Відповідно до виписки Відділення №1 ПАТ «Старокиївський банк», станом на 20.06.2014 залишок на поточному рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 становить - 198537,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2014 №365 ПАТ «Старокиївський Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2014 №50, розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.06.2014 по 18.09.2014 і призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №92 від 17.09.2014 про початок процедури ліквідації Банку та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Л.О. з 18.06.2014 до 18.09.2015.

11.09.2014 Правлінням Національного банку України прийнята постанова №563 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк».

Позивач звернувся до відповідача-2 із заявою від 13.10.2014, у якій просив у відповідності до частин 1, 2 статті 26, статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», видати йому грошові кошти у розмірі гарантованої суми відшкодування за Договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014.

Представник позивача зазначив, що грошові кошти у розмірі гарантованої суми відшкодування ОСОБА_1 не отримав.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI.

Порядок відшкодування ФГВФО коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду, визначено в Положенні про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 09.08.2012 №14 (далі - Положення №14).

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пункту 8 розділу I Положення №14 вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини 4 статті 26 цього Закону.

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку (пункт 4 розділу III Положення №14).

Відповідно до пункту 4 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що Уповноважена особа Фонду:

- зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними;

- повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Матеріали справи свідчать про те, що договір банківського рахунку №8049 був укладений між позивачем та ПАТ «Старокиївський банк» 16.05.2014.

Водночас, представник відповідача-2 зазначив про те, що 12.05.2014 постановою НБУ №276/БТ (є банківською таємницею) ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії проблемних, а вже 17.06.2014 до категорії неплатоспроможних (постанова НБУ від 17.06.2014 №365).

Представник відповідача-2 вказав на те, що під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Старокиївський Банк» уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» Пантіною Л.О. встановлено факти вчинення працівниками та клієнтами Банку, в тому числі й ОСОБА_1 дій, спрямованих на неправомірне отримання від відповідача-1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.

На виконання своїх обов'язків, відповідач-2 видав наказ №23 від 24.06.2014 про перевірку договорів в ПАТ «Старокиївський банк» (далі - Наказ №23) (а.с. 32 Т. І), на виконання якого створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Старокиївський Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів) виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим частиною 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник відповідача-2 зазначив, що під час проведення перевірки було встановлено, що кошти у розмірі 197537,00 на рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_1, надійшли від юридичної особи за призначенням платежу «зворотна фінансова допомога». Ця ж юридична особа з 06.06.2014 по 18.06.2014 здійснила близько 60 платежів на користь фізичних осіб з аналогічним призначенням платежу.

На підтвердження зазначених доводів відповідач-2 надав суду витяг з реєстру платіжних документів (а.с. 34-35 Т.І) та зазначив, що найменування юридичної особи та імена інших фізичних осіб, вказаних у витягу не можуть бути повідомлені, оскільки вони є банківською таємницею.

На думку відповідача-2, наведені обставини свідчать про намагання цієї юридичної особи незаконно отримати через фізичних осіб грошові кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, адже юридичним особам, згідно положень законодавства, Фонд відшкодування коштів не проводить. Зазначене свідчить про нікчемність договору, укладеного між банком і позивачем від 16.05.2014 №8049, оскільки він укладений з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб.

Виявлені обставини були повідомлені відповідачем-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Після чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 21.08.2014 №182/14 щодо тимчасового блокування виплат грошових коштів та відповідного звернення до правоохоронних органів із завою про вчинення кримінального правопорушення.

На виконання рішення виконавчої дирекції Фонду відповідач-2 звернувся із заявою від 01.09.2014 до МВС України, у якій просив дослідити дії осіб, які, на її думку, вчинили дії, що мають ознаки кримінальних правопорушень, в тому числі операції щодо зарахування коштів на рахунок, відкритий на ім'я позивача (а.с. 41-45 Т. І).

За заявою відповідача-2 зареєстровано кримінальне провадження №0000367 за фактом зловживання службовими особами ПАТ «Старокиївський банк» своїми повноваженнями з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки, у вигляді матеріальних збитків Банку, які в 250 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 364-1 Кримінального кодексу України (а.с. 46 Т. І).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги надані до матеріалів справи докази, щодо нікчемності укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський Банк» Договору №8049 від 16.05.2014, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідача-2 щодо відсутності підстав для включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський Банк» за рахунок ФГВФО, оскільки відповідач-2 виявив нікчемність правочину щодо відкриття рахунку, що свідчить про відсутність права у вкладника за таким правочином на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок ФГВФО.

Таким чином, позовна вимога про зобов'язання відповідача-2 включити позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Старокиївський банк» за договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014 задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо відмови у задоволенні заяви позивача про включення в загальний реєстр вкладників та видачі грошових коштів у розмірі гарантованої суми відшкодування за договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014, укладеним між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк», а також про зобов'язання відповідача-1 виплатити позивачу гарантовану суму відшкодування за договором банківського рахунку №8049 від 16.05.2014 є похідними від вищезазначеної позовної вимоги та враховуючи встановлені судом обставини, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підставі для задоволення адміністративного позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський