Справа № 804/16366/14
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Риженко О.В.
представника позивачів ОСОБА_1
представника відповідача Чохелі Т.Р.
представника третьої особи Приходько Т.В.
Ухвалою суду від 07.10.2014 р. провадження по справі було відкрито та справу було призначено до судового розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.09.2008 року №215/36 земельну ділянку площею 0,2539 га (кадастровий номер :02:288:0020) передано у спільну оренду позивачам строком на п'ятнадцять років по фактичному розміщенню будівлі гуртожитку та нежитлових будівель по АДРЕСА_1 з визначенням п.2.1 відповідних договорів оренди землі від 02.12.2008 року певної частки, у якій кожним орендарем справляється орендна плата, а саме: ОСОБА_4 - 33,34 %; ОСОБА_5 - 33,33%; ОСОБА_6 - 33,33%.

Посилаючись на витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську від 28.07.2009 року, відповідно до якого грошова оцінка зазначеної земельної ділянки складає 1 891 053,70 грн., позивачі вважають винесені повідомлення - рішення: №2383-15 від 05.06.2014 року, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання у сумі 15099,91 грн.; №2723-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_5 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн.; №2726-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_6 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн. протиправними та такими, що підлягають скасуванню також і з огляду на відсутність перегляду орендної плати між позивачами та третьою особою відповідно до наведених вище договорів оренди.

В судове засідання, представник позивачів з`явився, позовні вимоги з урахуванням уточненого адміністративного позову від 10.11.2014 року підтримав у повному обсязі, просив заявлений позов задовольнити повністю за викладених у ньому підстав, додатково в обгрунтування пославшись на ст.ст.629, 632, 651, 654 ЦК України, ст.ст.15, 21 закону України «Про оренду землі», відповідно до яких лише договір є обов'язковим для виконання сторонами, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію запереченнями на адміністративний позов від 20.10.2014 року, в яких зазначив наступне.

Так, між Дніпропетровською міською радою та позивачами дійсно було укладено договори оренди земельної ділянки площею 0,2539 га (кадастровий номер :02:288:0020) від 02.12.2008 року та, відповідно до п.4 вказаних договорів було визначено річну орендну плату в грошовій формі у розмірі 0,03 відсотки нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Проте доводи позивача щодо відсутності підстав збільшення суми плати за землю у зв'язку з відсутністю внесених відповідних змін у договори оренди є хибними, оскільки, як вважає відповідач, у цих правовідносинах необхідно застосовувати норму статті 288 Податкового кодексу України, у відповідності до якої для всіх категорій земель, в тому числі, для земель сільськогосподарського призначення, розмір орендної плати встановлюється у договорі, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

А відтак, посилаючись на Закон України від 27.03.2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким змінено мінімальний розмір орендної плати за землю шляхом викладення п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України в новій редакції, відповідач, зазначаючи, що оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не за волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати земельного податку у новому розмірі виникла у позивачів незалежно від внесення змін до договору оренди, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені правомірно та скасуванню не підлягають.

Представник третьої особи в судове засідання з'явилась, в письмовому вигляді позицію Дніпропетровської міської ради щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень - рішень не надала, усно заявивши про вирішення питання про задоволення або про відмову в задоволенні заявленого адміністративного позову на розсуд суду та повідомивши, що будь - яких змін до укладених на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.09.2008 року №215/36 договорів оренди земельної ділянки площею 0,2539 га (кадастровий номер :02:288:0020) з приводу зміни орендної плати не вносилося, що підтверджується відповідним записом в журналі судового засідання від 08.12.2014 року. З урахуванням зазначеного, представник третьої особи не надала можливості суду пересвідчитися в існуванні будь - якої позиції у такого органа місцевого самоврядування, як Дніпропетровська міська рада, щодо поповнення бюджету за рахунок орендної плати за землю, переданої в тимчасове платне користування фізичним особам земельної ділянки площею 0,2539 га відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 19.09.2008 року №215/36. Зазначена позиція Дніпропетровської міської ради, а фактично, відсутність будь - якої позиції з приводу обчислення та сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, переданою в оренду на підставі відповідного рішення міської ради, виявляється досить дивною та незрозумілою в умовах складного економічного становища в державі та, враховуючи строк надання земельної ділянки в оренду (п'ятнадцять років), а також зважаючи на обов'язок орендарів перераховувати орендну плату на відповідний рахунок Дніпропетровської міської ради, зазначений в кожному із наведених вище додаткових договорів до договорів оренди земельної ділянки, хоча і не має принципового значення для вирішення даної справи по суті, проте додатково свідчить про ефективність роботи зазначеного органу місцевого самоврядування у правовідносинах щодо оплатної передачі майна в користування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача та третьої особи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, суд встановив наступне.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 19.09.2008 року№215/36, копія якого міститься в матеріалах справи, було вирішено питання щодо передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 у спільну оренду ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1); ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2); ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) по фактичному розміщенню будівлі гуртожитку та нежитлових будівель по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не наданих у власність та користування (згідно з формою 6-зем рядок 96, графа 36), код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність) з визначенням річної орендної плати за користування цією земельною ділянкою у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до п.2 рішення Дніпропетровської міської ради від 19.09.2008 року№215/36 було встановлено такі частки користування переданою в спільну оренду земельною ділянкою, які підлягають окремому відчуженню та виділенню в натурі, у спільному землекористуванні, як: ОСОБА_4 - 33,34 % або 0,0847 га; ОСОБА_5 - 33,33% або 0,0846 га; ОСОБА_6 - 33,33% або 0,0846 га.

02.12.2008 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_4.(орендарем); ОСОБА_5 (орендарем); ОСОБА_6 (орендарем) були укладені нотаріально посвідчені договори оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:288:0020 строком на п'ятнадцять років, копії зазначених договорів містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.2.3 зазначених вище договорів нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення вказаних договорів становила 4 103 842, 17 грн.

Відповідно до п.п.4.1 - 4.11 зазначених вище договорів оренди визначався порядок обчислення та сплати орендарями орендної плати за укладеними договорами.

При цьому, п.4.3 кожного з наведених договорів визначалося, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до укладених договорів у порядку та у випадках, передбачених законодавством України; відповідно до п.4.4 вказаних договорів на кожного з орендарів покладався обов'язок щорічно, протягом першого кварталу, надавати до земельного управління Дніпропетровської міської ради копію довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а, відповідно до п.4.5 наведених договорів оренди на орендарів покладався безумовний обов'язок щодо внесення орендної плати незалежно від результатів діяльності орендарів.

14.08.2009 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_4.(орендарем); ОСОБА_5 (орендарем); ОСОБА_6 (орендарем) були укладені нотаріально посвідчені додаткові договори до договорів оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Бабушкінський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :02:288:0020, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідно до тексту зазначених додаткових договорів були внесені зміни до укладених договорів оренди.

Зокрема, в новій редакції було викладено пункти 1.2 кожного договору оренди земельної ділянки, а саме: змінено цільове викоритсання земельної ділянки з УКВЗ 1.11.6 (інша комерційна діяльність) на УКВЗ 1.9 (житлові, житлово - будівельні, гаражно - і дачно - будівельні кооперативи); в новій редакції було викладено пункти 2.3 кожного договору оренди земельної ділянки, а саме: нормативну грошову оцінку земельної ділянки на час укладання вказаних додаткових договорів було зменшено, та зазначено, що на час укладання зазначених додаткових договорів нормативна грошова оцінка становить 1 891 053, 70 грн.

Крім того, в зміненій редакції були викладені розділи 4 укладених договорів оренди земельної ділянки щодо розміру орендної плати, а також пункт 6.4 Розділу 6 «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду» був доповнений підпунктом відповідно до змісту, викладеного в додаткових договорах.

Як вбачається з відповідних платіжних документів, копії яких містяться в матеріалах справи на стор.120 - 126, позивачами частково сплачувалася орендна плата за користування наведеною вище земельною ділянкою у розмірі, обрахованому відповідно до укладених договорів оренди земельної ділянки та з урахуванням додаткових договорів до договорів оренди земельної ділянки за 2009 - 2011 роки, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік та в сумах, зазначених у вказаних платіжних документах.

При цьому, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачами, всупереч п.4.4 додаткових договорів до договорів оренди землі жодного разу щомісячно до земельного управління Дніпропетровської міської ради копї довідок про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не надавалися.

10.06.2014 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №2726-15, яким ОСОБА_6 визначено податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 15082, 08 грн.

Корінець зазначеного податкового повідомлення - рішення форми «Ф» №2726-15 від 10.06.2014 року був направлений на адресу ОСОБА_6 в порядку, передбаченому нормами чинного Податкового кодексу України, проте 29.07.2014 року конверт повернувся на адресу відповідача з відміткою «повернення за закінченням терміну зберігання у зв'язку з нез'явленням особи за отриманням», що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

10.06.2014 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №2723-15, яким ОСОБА_5 визначено податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 15082, 08 грн.

Корінець зазначеного податкового повідомлення - рішення форми «Ф» №2723-15 від 10.06.2014 року був направлений на адресу ОСОБА_5 в порядку, передбаченому нормами чинного Податкового кодексу України, та особисто отриманий останньою 05.07.2014 року, що підтверджується підписом ОСОБА_5 на рекомендованому повідомленні, яке 14.07.2014 року повернулося на адресу відповідача та копія якого міститься в матеріалах справи.

05.06.2014 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №2383-15, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 15099, 91 грн.

Корінець зазначеного податкового повідомлення - рішення форми «Ф» №2383-15 від 05.06.2014 року був направлений на адресу ОСОБА_4 в порядку, передбаченому нормами чинного Податкового кодексу України, та особисто отриманий останньою 02.07.2014 року, що підтверджується підписом ОСОБА_4 на рекомендованому повідомленні, яке 08.07.2014 року повернулося на адресу відповідача та копія якого міститься в матеріалах справи.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема з визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в України, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Згідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельні ділянки є договір оренди земельної ділянки; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка надана в оренду, а розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Зокрема, відповідно до п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України визначається, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

При цьому, як встановлено п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог ст.ст. 285 - 287 ПК України.

Наведеному кореспондує, що базовим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік, який починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року, а підставою для нарахування орендної плати є дані державного земельного кадастру.

При цьому відповідно до ст. 287 ПК України на землекористувачів покладається обов'язок щодо сплати орендної плати за землю з дня виникнення права користування земельною ділянкою, та визначається, що податкове зобов'язання щодо орендної плати, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками землекористувачами земельної ділянки за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд, згідно зі ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність з боку позивачів обґрунтування належними доказами в розумінні ст. 70 КАС України як протиправного характеру оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідача: №2383-15 від 05.06.2014 року, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання у сумі 15099,91 грн.; №2723-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_5 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн.; №2726-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_6 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн., так і обґрунтованості підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Натомість, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є прийнятими відповідачем: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи предмет заявленого адміністративного позову, судом особлива увага при розгляді даної справи була приділена з'ясуванню питань правомірності нарахування суми податкового зобов'язання з орендної плати по кожному оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню, а також дотримання контролюючим органом порядку направлення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень позивачам.

Як вбачається з розрахунків орендної плати, витребуваних судом та наданих відповідачем, які містяться в матеріалах справи, нарахування орендної плати окремо по кожному з позивачів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року було здійснено відповідачем з урахуванням площі орендованої земельної ділянки, загального коефіцієнту, локального коефіцієнту, коефіцієнту функціонального використання, базової вартості 1 кв. м, ставки земельного податку (ст.274.1 ПК України), розміру орендної плати за землю (0,090 % та 3% відповідно до ст.288 ПК України) з визначенням річної суми орендної плати за землю до внесення змін до ст.288 ПК України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII та після внесення змін зазначеним законом.

Як вбачається з фіскального чеку «Укрпошти» та доданого до нього списку поштових відправлень рекомендованих листів, копії яких містяться в матеріалах справи, оскаржувані податкові повідомлення - рішення були направлені позивачам рекомендованою кореспонденцією 25.06.2014 року в порядку, передбаченому ст.58 ПК України.

Таким чином, відповідач, при винесенні та направленні оскаржуваних податкових повідомлень - рішень позивачам, як і при нарахуванні орендної плати по кожному з позивачів, діяв в межах повноважень, передбачених чинним ПК України та керуючись п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України щодо визначення річного розміру орендної плати не меншим 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

При цьому суд не приймає у якості належного обґрунтування позиції позивачів відповідно до заявленого адміністративного позову посилання представника позивачів на наведені вище статті Цивільного кодексу України та посилання щодо укладання наведених вище договорів оренди землі на підставі норм Закону України «Про оренду землі», а не на підставі норм Податкового кодексу України, оскільки зазначена позиція є хибною та такою, що спростовується наведеними вище нормами чинного податкового законодавства України.

Зазначеному кореспондує і правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 02.12.2014 року, яка, відповідно до ст. 244 - 2 КАС України є обов'язковою для застосування та полягає в наступному.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 06.10.1998 року №161 - XIV «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності ПК, який, відповідно до пункту1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161 - XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12% нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відтак, з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу юридичної пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін, розмір орендної плати в будь - якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивачів, викладених у заявленому адміністративному позові та не підтвердження їх доказами, з боку позивачів, а також про відсутність спростування доводів відповідача будь-якими належними доказами в розумінні ст.70 КАС України з боку позивачів, що дозволяє суду прийти до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровська міська рада, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 10.11.2014 року про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень: №2383-15 від 05.06.2014 року, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання у сумі 15099,91 грн.; №2723-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_5 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн.; №2726-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_6 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн. є таким, що задоволенню у повному обсязі не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до квитанцій від 06.10.2014 року, оригінали яких містяться в матеріалах справи, за подання адміністративного позову позивачами був сплачений судовий збір у визначеному законом розмірі, який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровська міська рада, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 10.11.2014 року про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачами документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у наведеному вище розмірі.

Керуючись ст. ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпропетровська міська рада, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 10.11.2014 року про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень: №2383-15 від 05.06.2014 року, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання у сумі 15099,91 грн.; №2723-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_5 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн.; №2726-15 від 10.06.2014 року, яким ОСОБА_6 визначено податкове зобов'язання у сумі 15082,08 грн. - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2014 року.

Суддя Є.О. Жукова