Справа № 810/5346/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/800/21057/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового засідання: Руденко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року

у справі № 810/5346/13-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року, адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № 0 від 09 вересня 2013 року, № 0 від 09 вересня 2013 року та № 0 від 09 вересня 2013 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 2 294,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт № 80/17-2/НОМЕР_1 від 16 серпня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0 від 09 вересня 2013 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 964 264,98 грн., податкове повідомлення-рішення № 0 від 09 вересня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 147,20 грн. (4 917,76 грн. - основний платіж, 1 229,44 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № 0 від 09 вересня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 48 580,50 грн. (37 231,00 грн. - основний платіж, 11 349,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення підприємцем пункту 1 статті 3, статті 6 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 265/95-ВР), пунктів 177.2, 177.4 статті 177, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) внаслідок реалізації в період з квітня по грудень 2012 року необлікованого в установленому порядку бензину марки А-80 на загальну суму в розмірі 35 109,49 грн., а також реалізації в указаний період бензину марки А-76 на загальну суму в розмірі 49 001,00 грн. без застосування реєстратора розрахункових операцій, що, в свою чергу, призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та з податку на додану вартість.

Зокрема, під час перевірки з'ясовано, що станом на 01 січня 2012 року в наявності на автозаправній станції, що належить позивачу, залишалось бензину марки А-80 в кількості 621,751 л., бензину марки А-92 - 1 997,382 л., бензину маки А-95 - 1 482,527 л., дизельного палива - 14 817,391 л., масла - 3 745,595 л.

В той же час, згідно із Z-звітами, наявними в книзі обліку розрахункових операцій, на початок року обліковувалось бензину марки А-80 в кількості 311,751 л., бензину марки А-92 - 834,382 л., бензину марки А-95 - 827,527 л., дизельного палива - 1 123,184 л., масла - 3 740,095 л.

Тобто, фактично в наявності нафтопродуктів було більше, ніж зазначено в Z-звітах, наявних в книзі обліку розрахункових операцій, у зв'язку з чим відповідач дійшов висновку про те, що вищенаведену різницю нафтопродуктів реалізовано позивачем без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Відповідно до пунктів 1, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно із статтею 2 Закону № 265/95-ВР розрахунковою операцією є приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

В той же час, розбіжність між фактично наявними залишками нафтопродуктів та тими, що відображені в Z-звітах, наявних в книзі обліку розрахункових операцій, не може бути беззаперечним свідченням відчуження товару (різниці) за розрахунковими операціями у розумінні статті 2 Закону № 265/95-ВР.

Будь-яких інших доказів на підтвердження своєї позиції контролюючим органом не подано.

Статтею 6 Закону № 265/95-ВР передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою-підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством.

Облік надходження товару від постачальника здійснюється на підставі накладних, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, що засвідчують рух товарів та слугують підставою для їх оприбуткування у бухгалтерському та податковому обліку платника.

Як встановлено судовими інстанціями, ФОП ОСОБА_3 у квітні 2012 року придбано 5 158,00 л. бензину марки А-76, належним чином його оприбутковано, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документи та книгою обліку доходів і витрат підприємця, що відповідачем не заперечується.

В подальшому, зважаючи на те, що бензин марки А-76 згідно з технічними характеристиками ДСТУ 4063-2001 є аналогом бензину марки А-80, відповідно до наявних в матеріалах справи Z-звітів частину вказаного бензину реалізовано позивачем як бензин марки А-80, що свідчить про незабезпечення підприємцем проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, що є порушенням пункту 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР, однак не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 та статті 20 Закону № 265/95-ВР та обумовлює помилковість висновку контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_3 пунктів 177.2, 177.4 статті 177, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198 ПК України в частині заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та з податку на додану вартість внаслідок реалізації необлікованих паливно-мастильних матеріалів (бензину марки А-80) та нафтопродуктів (бензину марки А-76) без застосування реєстратора розрахункових операцій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.