Справа № 806/5537/14
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Житомир справа № 806/5537/14

категорія 10.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Панкеєва В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Нафта" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Нафта" (далі - ТОВ "Еліт Нафта", позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати прийняті Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ, відповідач) податкові повідомлення-рішення від 03.10.2014 за № , № , № та № .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки акта перевірки на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не відповідають дійсності, оскільки з них не вбачається порушень податкового законодавства товариством. Зазначає, що на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено обов'язок контролювати звітність та діяльність контрагента, оскільки Податковий кодекс України не ставить право одного платника податку у залежності від дій або бездіяльності його контрагентів. У разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для нього. Тому твердження перевіряючих про порушення норм Податкового кодексу України ТОВ "Еліт Нафта" є упередженим та спростовується первинними документами.

Представник позивача в судове засідання не прибула, до суду подала клопотання з проханням розглядати справу в порядку письмового провадження. В судових засіданнях 22.12.2014 та 05.01.2015 позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Оскільки немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, але прибули не всі сторони, які беруть участь у справі, суд відповідно до ч.6 ст.128 КАС України розглядає дану справу у письмовому провадженні.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 08.08.2014 по 05.09.2014 працівниками Житомирської ОДПІ проведена планова виїзна документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ТОВ "Еліт Нафта" вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013 та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт № 5571/06-25-22-01/37151670 від 12.09.2014 (а.с.13-71).

Актом перевірки зафіксовано зокрема порушення:

- відсутність об'єкта оподаткування податком на прибуток, який підлягає під визначення ст.22, ст.134, ст.135, ст.137, ст.138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) по операціях з придбання товарів у ТОВ "Праус" на суму 10488590,00 грн та по операціях з продажу цих товарів ТОВ ВТФ "Авіас" за 2013 рік;

- відсутність об'єкта оподаткування податком на додану вартість, який підлягає під визначення ст.22, ст.185, ст.187, ст.198 ПК України по операціях з придбання товарів у ТОВ "Праус" на суму 2097718,00 грн та по операціях з продажу цих товарів ТОВ ВТФ "Авіас" за 2013 рік;

- п.44.1. ст.44, п.138.1., п.138.2. ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 38334,00 грн, в т.ч. за 2013 рік - 38334,00 грн;

- п.44.1. ст.44, п.198.1., 198.3., п.198.6. ст.198, п.200.1., п.200.3., п.200.4. ст.200, п. 201.1., п.201.7. ст.201 ПК України, в результаті чого заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 1051794,00 грн, в тому числі по періодах:

- жовтень 2012 року - 496 грн;

- серпень 2013 року - 285180 грн;

- вересень 2013 року - 1069565 грн;

- жовтень 2013року - (-) 108880 грн;

- листопад 2013 року - (-) 98157 грн;

- грудень 2013 року - (-) 96410 грн;

- заниження від'ємного значення по податку на додану вартість по рядку 24 Декларації в сумі 726960,00 грн за грудень 2013 року;

- заниження від'ємного значення по податку на додану вартість по рядку 19 Декларації в сумі 283987,00 грн за грудень 2013 року;

- п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" 265/95-ВР від 06.07.1995, а саме не забезпечено щоденний друк фіскальних звітних чеків у 2 випадках;

- п.2.2, 2.6, 2.11, 3.1, 3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а саме не забезпечено своєчасне оприбуткування готівкової виручки в повному обсязі в день її находження на загальну суму 17305,58 грн та відсутні достовірні підтверджені документи до авансових звітів на загальну суму 5821,60 грн.

На підставі зазначених висновків акта перевірки, Житомирською ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 03.10.2014 за:

- № , яким застосовано штрафні за порушення норм законодавства щодо застосування касових апаратів в сумі 680,00 грн (т.1 а.с.87);

- № , яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 92349,50 грн (т.1 а.с.88);

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 57501,00 грн, з яких за основним платежем 38334,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 19167,00 грн (т.1 а.с.90);

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1577691,00 грн, з яких за основним платежем 1051794,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 525897,00 грн (т.1 а.с.92).

Не погодившись з даним податковим повідомленням-рішенням ТОВ "Еліт Нафта" подало скаргу до Державної фіскальної служби України, проте рішенням про результати розгляду скарги від 01.12.2014 № 7765/6/99-99-1-01-25, скаргу позивача залишено без задоволення, а вказані податкові повідомлення-рішення без змін (т.1 а.с.94-97).

Суд при розгляді справи застосовує законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).

Щодо податкових повідомлень-рішень від 03.10.2014 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 57501,00 грн, та за № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1577691,00 грн, суд зазначає наступне.

Контролюючий орган в акті перевірки (т.1 а.с.19, 21, 31-32) зазначає, що перевіркою фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ "Еліт Нафта" з ТОВ "Праус", на підставі наданих до перевірки документів обліку та згідно матеріалів, які є в наявності в інформаційних базах Міндоходів України, зокрема податкова звітність ТОВ "Праус", інформації щодо ланцюгів постачання ПММ на ТОВ "Праус" та отримані від податкових органів акти перевірок ТОВ "Праус" та його контрагентів, щодо непідтвердження факту здійснення господарської діяльності ТОВ "Праус", встановлено порушення ст.22, п.44.1. ст.44, ст.134, ст.135, ст.137 Податкового кодексу України внаслідок чого ТОВ "Еліт Нафта" безпідставно включено до складу доходів операційної діяльності реалізацію ПММ на загальну суму 10488590,00 грн, які отримано в перевіреному періоді від ТОВ "Праус", по якому непідтверджено факту здійснення господарської діяльності та в ланцюгу поставок ПММ не підтверджено походження товару.

ТОВ "Еліт Нафта" отримувало ПММ від ТОВ "Праус" (м.Дніпропетровськ), що знаходились на відповідальному зберіганні у ТОВ "Дніпронафтопродукт" (м. Дніпропетровськ) та в подальшому реалізовано на ТОВ ВТФ "Авіас" (м.Дніпропетровськ). Таким чином перевіркою не встановлено економічної доцільності ведення господарської діяльності у придбанні ПММ з м.Дніпропетровська до м.Житомира та в подальшому реалізації до м.Дніпропетровська. З вищевикладеного вбачається не придбання ТМЦ та реалізація покупцям з метою отримання прибутку, а лише його документальне оформлення, таким чином ТОВ "Еліт Нафта" здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб.

ТОВ "Еліт Нафта" безпідставно (штучно) сформовано витрати та податковий кредит по актах приймання-передачі ПММ, податкових накладних, отриманих від постачальника ТОВ "Праус ", відповідно з метою зниження об'єкту оподаткування та нанесення шкоди державному бюджету, що призвело до завищення витрат у перевіреному періоді в сумі 10690347,00 грн, у т.ч. за: 2013 рік 10690347,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток з період з 01.07.2012 по 31.12.2013 встановлено його заниження на загальну суму 38334,00 грн, в т.ч. за 2013 рік - 38334,00 грн.

Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.07.2012 по 31.12.2013 встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього у сумі 1051794,00 грн.

Суд вважає, дані висновки контролюючого органу є неправомірними виходячи з наступного.

Згідно п.138.1. ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1. ст.138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Пунктом п.138.2. ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.138.4. ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Встановлено, що 01.08.2013 між ТОВ "Еліт Нафта" (Покупець) та ТОВ "Праус" (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 14/08-П (т.1 а.с.126-127). Предметом даного договору є те, що постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому "товар", згідно умов даного договору. Номенклатура, Кількість, ціна товару та строк поставки визначається сторонами в додаткових угодах договору.

Відповідно до п.4.1 даного договору, товар поставляється покупцю партіями. В кількості та за ціною, визначеними Додатковими угодами на умовах: EXW - резервуари нафтобаз, ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовується ним на підставі цивільно-правових договорів; та/або АЗС покупця (ІНКОТЕМС-2010).

Факт виконання вказаного договору підтверджується наявним в матеріалах справи актами приймання-передачі нафтопродуктів (т.2 а.с.30-31), податковими накладними (т.2 а.с. 28-29). Оплата товару підтверджується платіжними дорученнями (т.2 а.с. 32-37).

Перевезення нафтопродуктів здійснювалось на підставі укладених позивачем договорів на перевезення з ТОВ "Еко-ВЕЙ" від 18.03.2013 (т.2 а.с.38-39) та з ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" від 28.11.2012 (т.2 а.с.45-46).

Факт перевезення нафтопродуктів також підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) (т.1 а.с.160, 162-166, 168-169, 173-177, 179-180, 182, 184-197, 200-205, 210-215, 217, 220-221, 223-230, 234-235, 237-239, 241-243, 245, 247-250, т.2 а.с.2-5, 8, 13-14, 18-21, 25), накладними (т.1 а.с.161, 167, 170-172, 178, 181, 183, 198-199, 206-209, 218-219, 222, 231-233, 236, 240, 244, 246, т.2 а.с.1, 6-7, 9-12, 15-17, 22-24), актами прийому-передачі виконаних робіт (т.2 а.с.40, 48, 53), податковими накладними (т.2 а.с.43, 52, 55). Оплата наданих послуг на перевезення підтверджується платіжними дорученнями (т.2 а.с.44, 56).

Подальша реалізація нафтопродуктів підтверджується укладеним між ТОВ "Еліт Нафта" (Постачальник) та ТОВ ВТФ "Авіас" (Покупець) договору поставки № П-14018 від 30.07.2010 (т.1 а.с.128-130). Предметом даного договору є те, що на умовах, викладених в даному договорі, постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити паливно-мастильні матеріали (бензини, дизельне палива і газ), в кількості і по ціні, передбаченими в доповненнях, які являються невід'ємною частиною даного договору.

Так, судом встановлено, що між ТОВ "Еліт Нафта" та ТОВ ВТФ "Авіас" було укладено ряд додаткових угод до договору поставки № П-14018 від 30.07.2010 (т.1 а.с.136-146).

Передача товару підтверджується актами прийому-передачі товару (т.1 а.с.147-148).

Нафтопродукти, що поставлялись від ТОВ "Праус" до ТОВ "Еліт Нафта", а в подальшому до ТОВ ВТФ "Авіас" зберігались у ПАТ "Дніпронафтопродукт" на умовах договору зберігання № 2607/10-6 від 26.07.2010, укладеного ТОВ "Еліт Нафта" з ПАТ "Дніпронафтопродукт" (т.2 а.с.57-59). Окрім того, факт зберігання підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг (т.2 а.с.61), виписаними податковими накладними (т.2 а.с.62, 64). Факт оплати наданих послуг підтверджується платіжними дорученнями (т.2 а.с. 63, 65),

Вказані документи складені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Договори, укладені між ТОВ "Еліт Нафта" та контрагентами спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2. ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3. ст.198 цього ж Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6. ст.198 ПК України).

Оскільки судом встановлено, що в даному випадку господарська операція з придбання товару була вчинена реально, з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, позивач має право на віднесення сум податку на додану вартість, сплаченого в ціні товару на користь контрагента, до податкового кредиту.

Крім того, частина 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, визначає, що податкова та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно сформовано валові витрати та податковий кредит.

Також контролюючий орган зазначає в акті перевірки (т.1 а.с.25), що до перевірки не було надано сертифікатів та паспортів отриманих від ТОВ "Праус", а надані сертифікати та паспорти не підтверджують придбання ПММ від вказаного постачальника, окрім того у ланцюгу постачальників ТОВ "Праус", відсутній контрагент ПАТ "Укртатнафта", як постачальник нафтопродуктів.

Суд не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 10.2.1 Наказу Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. N 281/171/578/155 "Про затвердження Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України" (далі - Інструкція), приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до вимог робочої інструкції оператора АЗС та інструкції з охорони праці, які повинні бути затверджені керівником підприємства, якому належить АЗС.

Згідно п.10.2.10 Інструкції на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП (додаток 14).

Пунктом 10.3.1.3 Інструкції № 281/171/578/155 передбачено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Відповідно до п.16.2 Інструкції бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі N 17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства.

Згідно Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 червня 2007 р. N 271/121 (далі - Інструкція N 271/121), паспорт якості це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості нафти та/або нафтопродуктів, отримані в результаті лабораторних випробувань, і їх відповідність вимогам нормативних документів.

Пунктом 6.5.1 Інструкції № 271/121 визначено, що приймання нафтопродуктів, що надійшли на АЗС в автоцистернах і розфасованих до дрібної тари, здійснюється лише у разі наявності супровідних документів (товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, прибутково-витратної накладної, паспорта якості тощо). На продукцію, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, обов'язково додається сертифікат відповідності або його копія, або копія свідоцтва про визнання іноземного сертифіката відповідності.

Таким чином, сертифікати відповідності та паспорти якості не є документами суворої звітності, а є документами, які свідчать про якісні характеристики товару. А факт поставки палива на АЗС відображається в журналах обліку.

Щодо посилання перевіряючих на акт перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровськ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 11.06.2014 № 627/223/37276126) (т.1 а.с.26) слід зазначити наступне.

Постновою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Праус" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення зустрічної звірки ТОВ "ПРАУС" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014 року, за результатами якої складено Акт № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ПРАУС" () щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за квітень 2014р.". Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у направленні Акту № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року до ДПІ у містах та районах за місцезнаходженням контрагентів. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, які полягають у встановленні у Акті № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року відсутності за юридичною адресою підприємства первинних та бухгалтерських документів: договорів, накладних, товарно-транспортних, податкових накладних, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних, банківських виписок та будь - яких інших первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку, що засвідчують здійснення господарської діяльності. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо не підтвердження ТОВ "ПРАУС" за квітень 2014 року реальності здійснення господарських відносин із контрагентами, їх виду, обсягу, якості та розрахунків, а саме встановлення відсутності об'єктів оподаткування та неможливості реального здійснення платником податків операцій постачальників - ТОВ "ПРАУС" () - покупці за квітень 2014 року не мали місце та не могли мати ніякого юридичного змісту. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо встановлення у акті перевірки № 627/223/37276126 від 11.06.2014 року відсутності у ТОВ "ПРАУС" операцій, що підпадають під визначення ст.185 Податкового кодексу України за квітень 2014 року (справа № 804/9005/14) - т.1 а.с.113-120.

Дана постанова набрала чинності 04 грудня 2014 року (т.1 а.с.121-125).

Також суд зазначає, що чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми до витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий кредит відповідного спірного періоду сформований на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від контрагентів, які зареєстровані платниками податку на додану вартість, використовуючи придбані товари (роботу, послуги) у власній господарській діяльності.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 09.09.2008 у справі № 21-500во08, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 03.10.2014 № та № слід зазначити наступне.

В акті перевірки працівники контролюючого органу роблять висновок про те, що встановлено порушення вимог п.2.2, 2.6 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а саме: відповідно до фіксальних звітних чеків та контрольних стрічок не забезпечено своєчасне оприбуткування готівкової виручки в повному обсязі в день її надходження на загальну суму 17305,58 грн в розділі № 2 "Обліку руху готівки та сум розрахунків" в відповідних книгах обліку розрахункових операцій:

- відповідно до контрольної стрічки 23.06.2013 проведено розрахункових операцій на суму 5398,10 грн, дану готівкову виручку оприбутковано в розділі № 2 "Обліку руху готівки на суму розрахунків" в КОРО № "Р"/1 на підставі фіксального звітного чеку від 24.06.2013;

- відповідно до контрольної стрічки 18.11.2012 проведено розрахункових операцій на суму 11907,48 грн, дану готівкову виручку оприбутковано в розділі № 2 "Обліку руху готівки на суму розрахунків" в КОРО № "Р"/2 на підставі фіксального звітного чеку від 19.11.2012;

Чим порушено п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР від 06.07.1995, а саме не забезпечено щоденний друк фіскальних звітних чеків у двох зазначених випадках (т.1 а.с.67-68).

Даний факт спростовується наступним.

Щодо забезпечення щоденного друку фіскального звітного чеку за 23.06.2013, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в момент роздрукування фіскального звітного чеку від 23.06.2013 було вимкнено електроенергію, що підтверджується довідкою ПАТ "Житомиробленерго" від 27.06.2013 № 1556, в якій зазначено, що дійсно 23.06.2013 з 22:46 год до 00:04 год було відключення електроенергії в зв'язку з пошкодженням опори сторонньою особою (т.1 а.с.106), письмовими поясненнями оператора ОСОБА_1, де він зазначає, що 23.06.2013 з 22:46 год до 00:04 24.06.2013 було відключено електроенергію в зв'язку з погодніми умовами, тому зміна була закрита в 00:06 24.06.2013 (т.1 а.с.107).

Відповідно до п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідно друк фіскального звітного чеку за 23.06.2013 було виконано оператором після появи електроенергії, а саме 24.06.2013 о 00:06 год під № 1362 (т.1 а.с.105), тому твердження контролюючого органу про те, що позивачем не забезпечено щоденного друкування фіскального звітного чеку за 23.06.2013 є безпідставним.

Щодо незабезпечення щоденного друку фіскального звітного чеку за 18.11.2012, суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, даний фіскальний звітний чек є в наявності та включений в книгу обліку розрахункових операцій, чим забезпечено його друкування та забезпечення. В книзі обліку розрахункових операцій № /2 в розділі 4 "Облік ремонтів, робіт з технічного обслуговування і перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО", в рядку 3 вчинено запис про те, що 18.11.2012 о 23:45 збій у роботі РРО, а 19.11.2012 о 00:35 - відновлення роботи РРО (т.1 а.с.102-103). Зазначене підтверджується підписом та клеймом працівника ЦСО, який проводив ремонт РРО.

Відповідно друк фіскального звітного чеку за 18.11.2012 було виконано оператором після усунення перешкод, а саме 19.11.2012 о 00:44 год під № 1427 (т.1 а.с.101), тому твердження контролюючого органу про те, що позивачем не забезпечено щоденного друкування фіскального звітного чеку за 18.11.2012 є безпідставним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Отже, сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн, що підтверджується квитанцією, підлягає відшкодуванню на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України - ,

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 03.10.2014 № , № , № , № .

Стягнути на користь товариства з додатковою відповідальністю "Еліт Нафта" з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирської області 487,20 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Панкеєва