Справа № 820/19581/14
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 січня 2015 р. № 820/19581/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., суддів Волошина Д.А., Панова М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністра внутрішніх справ України, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просить суд: визнати неправомірними дії начальника ГУ МВС України в Харківський області, щодо бездіяльності, яка мала місце в не організації та не здійсненні розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014 року; визнати неправомірними дії начальника ГУ МВС України в Харківський області, щодо бездіяльності, яка мала місце в не організації та не проведенні відносно заступника начальника УКЗ ГУМВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6. відповідно Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 року перевірки зазначеної в заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014 року; зобов'язати начальника ГУ МВС України в Харківський області відповідно Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 року організувати проведення перевірки відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6.; зобов'язати Міністра внутрішніх справ України відповідно Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 року організуватипроведення перевірки відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач звернувся до відповідачів із аналогічними заявами та вимогами від 03.11.2014 року. Проте ГУ МВС України в Харківській області та МВС України з моменту звернення ОСОБА_1 та до теперішнього часу безпідставно не було надано жодної письмової відповіді на вищезазначене звернення та не вчинено жодних дій щодо проведення перевірки за результатом звернення позивача із заявою від 03.11.2014 року, чим порушено право останнього на належний розгляд його звернення та отримання обґрунтованої відповіді.

Представник відповідача 1 та відповідача 2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що звернення позивача було розглянуто на підставі та у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України та надано обґрунтовану відповідь, що виключає факт бездіяльності ГУ МВС України в Харківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014року. Вимоги позивача про зобов'язання Начальника ГУМВС України та Міністра внутрішніх справ України провести відповідні перевірки, представник відповідача 1 вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на те, що по-перше, ОСОБА_1 не зазначено, чим саме порушено її права, свободи та законні інтереси з бору полковника міліції ОСОБА_6., а по-друге, вказані вимоги заявника суперечать чинному законодавству, а тому задоволенню не підлягають.

У судове засідання 20.01.2015року, сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, проте через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно приписів ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_1 звернулась до Міністра внутрішніх справ України та Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області із аналогічними заявами та вимогами від 03.11.2014 року, в яких просила: відповідно Закону України «Про очищення влади» № 1682-VII від 16.09.2014 року організувати проведення перевірки відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6.; на період проведення перевірки відповідно ст.13 Закону України «Про очищення влади» № 1682-VІІ від 16.09.2014 року відсторонити полковника міліції ОСОБА_6. від виконання повноважень на посаді заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області; на підставі ст. 12 Закону України «Про очищення влади» № 1682-VІІ від 16.09.2014 року звільнити полковника міліції ОСОБА_6. з посади заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області з позбавленням права займати будь-які посади, визначені пунктом 1 статті З Закону, протягом 10 років з дня звільнення в зв'язку з встановленням відомостей стосовно неї, які не відповідають установленим законодавством вимогам цього Закону для подальшого перебування полковника міліції ОСОБА_6. на посаді в органах внутрішніх справ України відповідно ст.4 вказаного Закону; на підставі розділу IV Закону України «Про очищення влади» № 1682-VІІ від 16.09.2014 року повідомити мене про початок проведення перевірки відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, листом від 28.11.2014 року № 7/Ф-687/2 за підписом Начальника ГУ МВС України в Харківьскій області Дмитрієва А.А. надали відповідь ОСОБА_1 на її заяву від 03.11.2014року.

Позивач, на момент звернення до суду із даним позовом, не отримавши відповідь на своє звернення від 03.11.2014року, вважаючи вказані дії та бездіяльність суб`єктів владних поноважень неправомірними, звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи законність дій відповідачів щодо розгляду звернення позивача, та як наслідок, обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне.

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України "Про інформацію" встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Під інформацією Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Суд зазначає, що питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян, відповідно до їх статуту, пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, врегульовані Законом України "Про звернення громадян".

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 3 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань .

Згідно з ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Строки розгляду звернення визначені статтею 20 Закону України "Про звернення громадян", згідно із якою встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Суд зазначає, що Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2004 року N 1177 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2004 р. за N 1361/9960 (надалі - Положення № 1177)визначено єдиний для органів внутрішніх справ України, внутрішніх військ МВС України, навчальних закладів МВС України, установ, організацій і підприємств системи МВС України (далі - органи внутрішніх справ) порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

П. 1. 6 Положення № 1177 визначено, що "заява" (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності органів внутрішніх справ, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю, реєстрації та первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції органів внутрішніх справ та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень (п.2.1 Положення)

Відповідно до п. 5.4 Положення № 1177, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Згідно приписам п. 4.7. Положення № 1177, відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника.

Як вбачається зі змісту пояснень представника відповідача 2, 05.11.2014 року до ГУМВС України в Харківській області надійшла заява ОСОБА_1 про проведення перевірки відносно заступника начальника управління кадрового забезпечення (УКЗ) відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» та інші, пов'язані з цим вимоги.

За резолюцією начальника ГУ МВС України в Харківській області, заступником начальника відділу інспекції з особового складу УКЗ ОСОБА_4 була розглянута вказана заява ОСОБА_1, за результатами якої на ім'я начальника ГУ МВС України в Харківській області складена доповідна записка, погоджена також з начальником УКЗ ОСОБА_5

Відповідно до змісту вищезазначеної доповідної записки, встановлено, що із заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014ркоу не вбачається, якими діями або бездіяльністю полковника міліції ОСОБА_6 порушені права або законні інтереси заявниці, припущення, викладені в заяві відносно можливих дій ОСОБА_6, є безпідставними та необґрунтованими, а заборони, які на думку заявниці існують згідно з Законом України «Про очищення влади», до ОСОБА_6, не застосовуються.

13.11.2014 року з висновком, викладеним у доповідній записці, начальник ГУ МВС України в Харківській області погодився, наклавши відповідну резолюцію, що підтверджується матеріалами справи.

ГУ МВС України в Харківській області 28.11 2014 року за вих. № 7/Ф-687/2 сформовано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 03.11.2014року за підписом начальника ГУ МВС України в Харківській області, яку направлено засобами поштового зв`язку 05.12.2014 року на адресу позивача, що підтверджується випискою з реєстру вихідної кореспонденції.

Таким чином, на момент розгляду справи, заява позивача від 03.11.2014року Головним Управлінням Міністерства внутрішніх справ Українив Харківській області розглянута, надана змістовна відповідь.

Будь-яких інших доказів, які б вказували на пасивну поведінку суб`єкта владних поноважень, яка могла бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача 2 посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу здійснило б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, ОСОБА_1 до суду не надано.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач 2 при розгляді звернення позивача діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та ним були дотримані вимоги ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", а саме, відповідь позивачу надано по суті питань, викладених ним у зверненні з дотриманням вимог та строків встановлених законодавством про розгляд звернень громадян, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії начальника ГУ МВС України в Харківський області, щодо бездіяльності, яка мала місце в не організації та не здійсненні розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014 року не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій начальника ГУ МВС України в Харківський області, щодо бездіяльності, яка мала місце в не організації та не проведенні відносно заступника начальника УКЗ ГУМВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6. відповідно Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 року перевірки зазначеної в заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014 року.

В обґрунтування зазначених позовних вимог, ОСОБА_1 зазначила, що до теперішнього часу не організовано та не проведено відповідно до Закону України «Про очищення влади» перевірку відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківській області полковника міліції ОСОБА_6., що в свою чергу вказує на наявність бездіяльності з боку начальника ГУ МВС України в Харківський області щодо не проведення відносно ОСОБА_6. відповідної перевірки та не прийняття відповідного рішення.

Суд вважає за потрібне зазначити, що бездіяльністю є певна форма пасивної поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинна був і могли бути вчинені відповідно до покладених на нього посадових обов'язків і згідно з чинним законодавством України та яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів особи.

Суд звертає увагу позивача, що правові та організаційні засади, а також підстави та терміни проведення перевірки очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України "Про очищення влади".

Тобто, законодавець у вищезазначеному номартивно-правовому акті встановив чітку послідовність проведення перевірки, з конкретно визначеними термінами, підставами, суб`єктами звернення та порядком проведення, що в свою чергу виключає можливість негайного проведення відповідної перевірки за вимогою будь-якої особи, яка звернулась до суб`єкта владних повноважень з відповідною заявою.

В свою чергу, матеріали справи не містять, а позивачем в обгрунтування своєї правової позиції не надано до суду належних доказів того, що Начальником ГУ МВС України в Харківській області, за наявності законодавчто встановлених підстав та у терміни, визначені Законом Украни "Про очищення влади", не проведено перевірку полковнкиа міліції ОСОБА_6., як то передбачено вищевказаним законом.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відтак, суд звертає увагу на те, що згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд зазначає, що позивачем в порушення вимог вищезазначених статей кодексу не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідним рішенням, дією або бездіяльністю саме полковника міліції ОСОБА_6. були порушені права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Додатково суд зауважує, що ОСОБА_1 у свої письмових поясненнях від 10.01.2015 року (вх. № 01-23/809/15 від 12.01.2015року) зазначила, що в заяві від 03.11.2014року не повідомляла про порушення своїх прав та свобод.

В свою чергу, відповідачем 2, як суб'єктом владних повноважень було доведено під час судового розгляду відсутність факту порушення прав позивача.

Таким чином, виходячи системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

З приводу заявлених позовні вимоги з приводу зобов'язання начальника ГУ МВС України в Харківський області відповідно Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 року організувати проведення перевірки відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6. та про зобов'язання Міністра внутрішніх справ України відповідно Закону України "Про очищення влади" № 1682-VII від 16.09.2014 року організувати проведення перевірки відносно заступника начальника УКЗ ГУ МВС України в Харківський області полковника міліції ОСОБА_6.

Беспосередньо порядок проведення перевірки за Законом України "Про очищення влади" унормований в ст. 5 цього Закону, відповідно до ч. 1-2 якої, органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України. Міністерство юстиції України не пізніше ніж протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом утворює дорадчий громадський орган з питань люстрації при Міністерстві юстиції України для забезпечення здійснення громадського контролю за процесом очищення влади (люстрації), до складу якого повинні входити представники засобів масової інформації та представники громадськості.

Відповідно до п. 1 Положення про Громадську раду з питань люстрації при Міністерстві юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2014 року N 1844/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 листопада 2014 р. за N 1386/26163, громадська рада з питань люстрації при Міністерстві юстиції України (далі - Рада) є колегіальним консультативно-дорадчим органом, утвореним для забезпечення участі громадян в управлінні державними справами, здійснення громадського контролю за процесом очищення влади (люстрації), налагодження ефективної взаємодії Міністерства юстиції України з громадськістю, врахування громадської думки під час формування та реалізації державної політики.

Згідно приписів п. 3 Положення, до складу Ради можуть бути призначені представники громадських, благодійних організацій, професійних спілок та їх об'єднань, творчих спілок, асоціацій, організацій роботодавців, засобів масової інформації, органів самоорганізації населення та інших непідприємницьких товариств і установ, легалізованих відповідно до законодавства України (далі - інститути громадянського суспільства).

З огляду на викладене, суд вказує, що вищевказаними нормами чітко визначено порядок та способи здійснення громадянами контролю за процесом очищення влади (люстрації) через участь у дорадчому громадському органі з питань люстрації при Міністерстві юстиції України.

Суд вважає за потрібне зазначити, що позивачем не надано доказів того, що він є представником громадськості у складі дорадчого громадського органу з питань люстрації при Міністерстві юстиції України, а також є іншим суб'єктом контролю за виконанням Закону України "Про очищення влади" в межах повноважень та порядку, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України "Про очищення влади", Міністерство юстиції України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом розробляє та подає на затвердження Кабінету Міністрів України:1) перелік органів, що здійснюють перевірку достовірності відповідних відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону, згідно з їх компетенцією; 2) порядок проведення перевірки, передбаченої цим Законом; 3) план проведення перевірок по кожному органу державної влади та органу місцевого самоврядування, підприємству, в якому працюють особи, зазначені у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, відповідно до черговості, визначеної частиною шостою цієї статті.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014року № 563 «Про затвердження порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).

Таким чином, суд вважає за потрібне зазначити, що оскільки полковник міліції ОСОБА_6 займає посаду в підрозділах ГУ МВС України в Харківській області, то саме на начальника ГУ МВС України в Харківській області покладено обов'язок провести організацію проведення перевірки, за наявності підстав, визначених Законом України "Про очищення влади".

Як вбачається з листа начальника ГУ МВС України в Харківській області від 28.11.2014 року № 7/Ф-687/2Т, ОСОБА_1 поставлено до відома, що згідно з вимогами розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014року № 1025-р «Про затвердження плану проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», перевірка посадових осіб та службових осіб територіальних органів МВС України в областях буде здійснюватись у період з квітня 2015року по червень 2016року.

Окрім того, з системного аналізу положень ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вищезазначених позовних вимог.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктами владних повноважень було доведено під час судового розгляду відсутність факту порушення прав позивача, а відповідь на запит ОСОБА_1 надана обґрунтовано, повно, з врахування всіх обставин і підстав справи, з дотриманням приписів діючого законодавства, аналіз якого проведено в даній постанові, з дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на правові приписи законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України, Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Горшкова О.О.

Суддя Волошин Д.А.

Суддя Панов М.М.