Справа № 820/17080/14
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 січня 2015 р. № 820/17080/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Єгупенко В.В.

за участю секретаря - Вождаєвої М.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області - Тищенко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Московського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського міського управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області
про поновлення на посаді, - ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУМВС України в Харківській області №402 від 28.08.2014 про покарання ОСОБА_1; визнати незаконним та скасувати наказ від 04.09.2014 №369 о/с начальника ГУМВС України в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни; поновити ОСОБА_1 на посаді ДІМ ВДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з ГУМВС України у Харківській області 2000 гривень завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані накази неправомірними та прийнятими з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, у зв'язку з неналежним проведенням службового розслідування та недоведеності його провини, через що накази підлягають скасуванню, а позивача необхідно поновити на посаді. Підставою виникнення позовних вимог на думку позивача стало його незаконне звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку зі встановленням з боку відповідачів факту порушення ним Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Позивач зазначає, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, що завдав йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та душевного спокою.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2014 року до участі у справі в якості відповідача залучено Харківське міське управління ГУМВС України в Харківській області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, зазначивши, що у порядку та спосіб, визначений ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" 3460-IV від 22.02.2006 року, службове розслідування належними чином ГУМВС України в Харківській області проведено не було, а позивач у день, який йому вміняють як прогул, тобто 10.07.2014 року, повідомив своє безпосереднє керівництво про знаходження на лікуванні та наголосив, що якби й мало місце в даному випадку порушення службової дисципліни, то покарання за нього в порядку ст. 16 Дисциплінарного статуту повинно було бути накладено на протязі одного місяця з дня , коли про нього стало відомо керівництвом, натомість спірний наказ № 402 від 28.08.2014, який передував звільненню, був виданий з порушенням строків.

Представник першого відповідача - ГУМВС України в Харківській області, з позовними вимогами не погодився, вважаючи, що позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, з підстав того, що до позивача застосовано крайній захід дисциплінарного впливу за існування діючого, непогашеного стягнення за порушення службової дисципліни, а в ході проведення службового розслідування, винесення наказу та звільнення позивача з ОВС України порушень допущено не було.

Крім того наголосив, що має місце розбіжність у поясненнях позивача з приводу того, що при проведенні службової перевірки він пояснив, що не звертався до лікарняного закладу, а 10.07.2014 року не прибув на роботу через біль у спині, проте в подальшому надав до справи довідку, що у цей день перебував у лікаря - стоматолога.

Існування такої довідки суперечить, на думку відповідача, п.1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом МОЗ України № 455 від 13.11.2014 року та разом з вищезазначеними поясненнями позивача взагалі ставить під сумнів законність її видачі, а отже спростовує поважність причин відсутності його на робочому місті.

Стосовно стягнення моральної шкоди представник відповідача наголосив, що в матеріалах справи відсутні докази того, яку моральну шкоду позивачу було завдано звільненням з ОВС.

Представник Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області надав суду клопотання в якому просив розглядати справу за своєї відсутності.

Представник - Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Правовідносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано Законом України "Про міліцію" від 20.12.2990 р. № 565-ХІІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" від 22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про міліцію" зазначено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був прийнятий на службу в ОВС з 22.08.2013 року наказом ГУВМС України в Харківській області №320 о/с та звільнений 04.09.2014 року наказом ГУВМС України в Харківській області №369о/с ( а.с.6).

На час звільнення перебував на посаді дільничного інспектора міліції ВДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в званні лейтенанта міліції.

Судом встановлено, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі ст. 64 п. "Є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (а.с. 7) .

Звільненню передувало проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно до приписів ч. 1 ст. 5 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що начальник ВДІМ Московського РВ ХМУ ХУМВС України в Харківській області в 10.07.2014 подав рапорт начальникові райвідділу про те, що позивач у цей день на службу не прибув, керівництво про причини своєї відсутності не повідомив ( а.с. 49).

У зв'язку з вищевикладеним ГУМВС України в Харківській області було видано наказ № 187 від 11.07.2014 року про призначення службового розслідування, проведення якого доручено майору міліції - начальнику СКЗ Московського РВ ХМУ ХУМВС України в Харківській області Дмитренку О.С. ( а.с.55).

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що 10 липня 2014 року лейтенант міліції ОСОБА_1 не прибув на роботу, не повідомивши причин останнього своєму безпосередньому керівництву.

З цього приводу під час проведення службового розслідування були відібрані пояснення у заступника начальника ВДІМ майора міліції Мітєвої Ю.А.( а.с.51) та дільничного інспектора міліції ВДІМ лейтенанта міліції Лапка С.А., що разом з позивачем обслуговував одну адміністративну дільницю (а.с.52) якими підтверджено відсутність позивача на своєму робочому місті 10.07.2014 року.

Крім того, згідно книги нарядів Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області вбачається, що лейтенант міліції ОСОБА_1 09.07.2014 року та 10.07.2014року на добове чергування не заступав.

Під час проведення службового розслідування пояснення також було відібрано й від самого ОСОБА_1, який зазначив, що був відсутній на роботі 10.07.2014 року через біль у спині та додатково зазначив, що за медичною допомогою до лікувального закладу не звертався та на лікарняному не перебував, а на службу вийшов 11.07.2014 року об 10.00.

Згідно п. 2.1 розділу 2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу (надалі за текстом - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 2.6 розділу 2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.2 розділу 3 зазначеної Інструкції передбачено, що службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Відповідно до розділу 5 п. 5.2 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

З висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни лейтенантом міліції ОСОБА_1, складеного начальником СКЗ Московського РВ ХМУ ХУМВС України в Харківській області майором міліції Дмитренко О.С. вбачається, що є підтвердженим факт порушення службової дисципліни лейтенантом міліції ОСОБА_1, який виразився у скоєнні прогулу (а.с. 54).

З висновками службового розслідування ОСОБА_1 ознайомлений 28.07.2014 року, про що свідчить його власноручний підпис (а.с. 54 зворот).

Судом з'ясовано, що 21.07.2014 року було затверджено висновок службового розслідування, відповідно до якого пропонувалось за порушення службової дисципліни, що виразилось у відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин 10.07.2014 року ( скоєння прогулу) звільнити останнього з ОВС.

Начальником ГУМВС України в Харківській області було підписано наказ № 402 від 28.07.2014 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС за вищезазначені порушення (а.с. 81).

Реалізовано цей наказ шляхом видання наказу від 04.09.2014 року № 369 о/с.

Судом встановлено, що згідно з витягу з наказу по особовому складу № 369 о/с від 04.09.2014 року, вбачається, що згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил за ст. 64 п. "Є" (за порушення дисципліни) лейтенанта міліції ОСОБА_1 /М-235240/, дільничного інспектора міліції ( міліції м/б) ВДІМ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 04.09.2014 року звільнено. Вислуга років у календарному обчисленні на день звільнення складає 03 роки 6 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні не має.(а.с. 56).

Позивач 04.09.2014 року отримав відповідний витяг з наказу разом з трудовою книжкою особисто під розписку ( а.с.57)

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з ст. 64 п."Є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за порушення дисципліни.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, працівники органів внутрішніх справ носять особливий статус та на них покладені обов'язки, дотримання яких є обов'язковим.

Крім того, згідно з статтею 7 Закону службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Таким чином, працівники органів внутрішніх справ повинні дотримуватися дисципліни як і під час проходження служби, так і позаслужбовий час.

Як встановлено судовим розглядом, позивач 10.07.2014 року не прибув на службу не попередивши про це своє безпосереднє керівництво

Щодо дотримання процедури проведення службового розслідування, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" - при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Розділом ІV Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яка затверджена наказом Міністерством внутрішніх справ України від 12.03.2013 року №230, визначено компетенцію окремих підрозділів МВС при проведенні службових розслідувань.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" перед накладення дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Згідно п.п.6.3.2 п. 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, вправі брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Судом встановлено, що відповідні письмові пояснення при проведенні службової перевірки у позивача було відібрано та в останніх міститься посилання, що неприбуття ним на службу 10.07.2014 року було обумовлено поганим самопочуттям - біль у спині. Також позивач наголосив, що не звертався за медичною допомогою.

Також слід зазначити, що незаконність звільнення позивача з ОВС він обумовлює тим, що відповідач, під час проведення його тривалого лікування та перебування на лікарняному з 05.08.2014 року по 28.08.2014 року скористався наказом про покарання та виніс наказ про звільнення, однак замість того повинен був надати позивачу направлення на ВЛК для вирішення питання про встановлення групи інвалідності.

Також позивач наголосив, що ніякого прогулу він не вчиняв, так як 10.07.2014 року був на прийомі у лікаря, що підтверджує відповідною довідкою,а про проведення службового розслідування його ніхто не повідомляв.

Суд не може погодитись з таким твердженням та визнати дану довідку ( а.с.8) доказом по справі в розумінні ст. 69 КАСУ так як само її існування суперечить відповідним письмовим поясненням позивача при проведенні службового розслідування, які свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про проведення відносно нього перевірки.

Даний документ - довідка , на яку спирається позивач при визначенні відсутності в нього прогулу, на думку суду носить виключно інформативний характер так як Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі регулюються Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України

від 13 листопада 2001 р. N 455, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України

4 грудня 2001 р. за N 1005/6196, якою визначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності..

Відповідно до п. 1.9. зазначеної Інструкції, листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи.

За матеріалами справи встановлено, що листок непрацездатності ОСОБА_1 не відкривався, а п. 1.2. Інструкції передбачає , що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється.

Згідно п.4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 №155, передбачено, що працівник ОВС, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, зобов'язаний бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті.

При обранні заходу дисциплінарного впливу було прийнято до уваги, що під час його винесення позивач мав непогашене дисциплінарне стягнення, яким 17.07.2014 року за відсутність на службі без поважних причин 05.07.2014 року йому було оголошено сувору догану ( а.с.79)

Статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС України, визначено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Враховуючи вище викладені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідною стороною при проведенні службового розслідування та застосуванні дисциплінарного стягнення до позивача дотримано усіх вимог діючого законодавства в межах наявної інформації на час прийняття рішення про звільнення працівника.

При цьому суд зазначає, що Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України містить пряму заборону на затвердження висновку службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення (п.п.6.3.6 п. 6.3 Інструкції).

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено порушення процедури проведення службового розслідування, оскільки розслідування здійснено компетентним в даному випадку підрозділом МВС, відповідачами забезпечено реалізацію права позивача брати участь у службовому розслідуванні, давати пояснення по суті правопорушення, а також висновок службового розслідування затверджено з дотриманням встановленої процедури його проведення.

Крім того, при розгляді справи встановлено розбіжності в поясненнях позивача,а саме: в поясненнях службової перевірки ОСОБА_1 наголосив, що не вийшов на службу через біль у спині та до лікарні з цього приводу не звертався, однак при розгляді справи останній наголошував на тому, що був у лікаря - стоматолога, який взагалі не займається проблемами опоро - рухового апарату.

Також слід зазначити, що позивач наголошував про сплив строків, які дали б змогу застосувати до нього заходи дисциплінарного впливу, а саме: проступок був вчинений 10.07.2014 року,а наказ про покарання № 402, який передував його звільненню був винесений 28.08.2014 року, тобто більше 1 місяця.

Дані твердження спростовуються поясненнями представника відповідача, який наголосив, що в наказі № 396/ос від 04.09.2014 працівником кадрів було зроблено технічну описку в даті, а саме: зазначено дату наказу про покарання 28.08.2014 року замість вірно 28.07.2014 року, про що надано відповідні докази - виправлений наказ ( а.с. 81), та що підтверджується наявністю в матеріалах справи саме наказу № 402 року та витягом з журналу наказів з якого вбачається, що прийнятий від саме 28.07.2014року ( а.с. 53).

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни є дисциплінарним проступком.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 зазначеного Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що обов'язковою умовою для притягнення працівників органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності та накладення на них дисциплінарного стягнення є наявність встановленого факту невиконання чи неналежного виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, а також наявність обґрунтованих підстав для застосування до працівника міліції такого крайнього заходу дисциплінарного впливу, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідачами надані суду докази того, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та подальше його звільнення з органів внутрішніх справ України відбулося обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та з дотриманням принципу рівності перед законом.

Отже, при розгляді адміністративної справи судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачі діяли обґрунтовано, тобто з врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що позивачем не було надано ніяких доказів в їх обґрунтування.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача не правомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, не обґрунтовані та не підтверджені матеріалами справи, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Московського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського міського управління Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про поновлення на посаді - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2015 року.

Суддя Єгупенко В.В.