Справа № 826/18159/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № 1/522
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2014 року 17:30 № 826/18159/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клочкової Н.В., суддів: Саніна Б.В., Скочок Т.О. при секретарі судового засідання Легейді Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,
за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Зайцева О.В.,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 09.12.2014 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо ненадання копій відповідних документів на адвокатський запит від 27.10.2014;

2) зобов'язати Державну фіскальну службу України в строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати мені на адвокатський запит від 27 жовтня 2014 p.:

- копії документів щодо здійснення Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України, (структурними підрозділами, територіальними органами) координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались наслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р., в тому числі щодо:

проведення координаційних нарад керівників правоохоронних органів;

проведення спільних засідань колегій правоохоронних органів;

проведення міжвідомчих нарад за участю керівників правоохоронних органів, органів виконавчої влади та місцевого самоврядування;

видання спільних наказів, вказівок, інформаційних листів та інших документів організаційного та методичного характеру;

обміну інформацією з питань стану злочинності та корупції;

розробки і здійснення узгоджених заходів з метою виявлення, припинення та профілактики злочинів і корупційних діянь, а також усунення причин та умов, що сприяли їх вчиненню, в том числі утворення спільних слідчо-оперативних груп;

спільних виїздів до резонів для проведення узгоджених заходів, перевірок і надання допомоги правоохоронним органам на місцях;

вивчення позитивного досвіду з питань запобігання і протидії злочинності та корупції, впровадження його в практичну діяльність правоохоронних органів;

утворення спільних слідчо-оперативних груп для розкриття і розслідування окремих тяжких та особливо тяжких злочинів;

взаємного використання можливостей правоохоронних органів для підготовки і навчання кадрів, підвищення їх кваліфікації; проведення спільних семінарів, конференцій та інших навчально-практичних заходів;

розробки пропозицій з питань удосконалення правового регулювання запобігання і протидії злочинності та корупції;

спільного ініціювання та проведення наукових досліджень у сфері боротьби із злочинністю та корупцією;

інших форм координації діяльності правоохоронних органів;

- копії документів щодо результатів виконання Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України (структурними підрозділами, територіальними (органами) вищенаведених координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались внаслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 p. по 21 лютого 2014 p.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/18159/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2014 закінчено підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 09.12.2014 позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в межах надання правової допомоги ОСОБА_3, звернувся до Державної фіскальної служби України із адвокатським запитом від 27.10.2014 № 27-10/6 (т. 1, арк. 8).

Згідно вище наведеного запиту, позивач просив надати, по-перше, копії документів щодо здійснення Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України, (структурними підрозділами, територіальними органами) координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались наслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р., в тому числі щодо: проведення координаційних нарад керівників правоохоронних органів; проведення спільних засідань колегій правоохоронних органів; проведення міжвідомчих нарад за участю керівників правоохоронних органів, органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; видання спільних наказів, вказівок, інформаційних листів та інших документів організаційного та методичного характеру; обміну інформацією з питань стану злочинності та корупції; розробки і здійснення узгоджених заходів з метою виявлення, припинення та профілактики злочинів і корупційних діянь, а також усунення причин та умов, що сприяли їх вчиненню, в том числі утворення спільних слідчо-оперативних груп; спільних виїздів до резонів для проведення узгоджених заходів, перевірок і надання допомоги правоохоронним органам на місцях; вивчення позитивного досвіду з питань запобігання і протидії злочинності та корупції, впровадження його в практичну діяльність правоохоронних органів; утворення спільних слідчо-оперативних груп для розкриття і розслідування окремих тяжких та особливо тяжких злочинів; взаємного використання можливостей правоохоронних органів для підготовки і навчання кадрів, підвищення їх кваліфікації; проведення спільних семінарів, конференцій та інших навчально-практичних заходів; розробки пропозицій з питань удосконалення правового регулювання запобігання і протидії злочинності та корупції; спільного ініціювання та проведення наукових досліджень у сфері боротьби із злочинністю та корупцією; інших форм координації діяльності правоохоронних органів та, по-друге, просив надати копії документів щодо результатів виконання Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України (структурними підрозділами, територіальними (органами) вищенаведених координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались внаслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 p. по 21 лютого 2014 p.

Проте, Державна фіскальна служба України листом від 04.11.2014 № 2862/к/99-99-09-01-14 повідомила позивача, що запитувана інформація, щодо здійснення координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались внаслідок реалізації координаційних повноважень Генеральною прокуратурою України в період з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року є неконкретною, у зв'язку з чим її пошук та ідентифікація є проблематичним через відсутність точних реквізитів.

Крім того, в листі від 04.11.2014 № 2862/к/99-99-09-01-14 відповідач зазначив, що за наявною інформацією не встановлено документів щодо вжиття Генеральною прокуратурою України координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції у вказаний період.

Проте, суд звертає увагу на те, що в своєму запиті позивач запитував іншу інформацію та документи, а саме щодо здійснення саме Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України, (структурними підрозділами, територіальними органами) координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, а не Генеральною прокуратурою України. З цього приводу відповідач у листі відповіді не надав взагалі.

Проте, позивач зазначає, що Державна фіскальна служба України за відсутності передбачених законодавством підстав, не надала копії запитуваних документів, а в листі від 04 листопада 2014р. послалася на неконкретність інформації та не встановлення документів, які позивач в своєму адвокатському запиті не зазначав та не витребував, а відповіді на поставлені в запиті питання не надала.

Відтак, позивач не погоджується з такою позицією Державної фіскальної служби України, а тому звернувся до суду з відповідними позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені в Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Статтею 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов'язані не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації", конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації", таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Проте, як вбачається із листа від 04.11.2014 № 2862/к/99-99-09-01-14, Державна фіскальна служба України, надаючи відповідь на адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6 не зазначає, що витребувані документи містять інформацію з обмеженим доступом (або конфіденційну інформацію, або таємну інформацію, або службову інформацію), що, в свою чергу, могло призвести до неможливості надання витребуваних адвокатським запитом копій документів.

Крім того, в листі від 04.11.2014 № 2862/к/99-99-09-01-14 Державна фіскальна служба України зазначає, що запитувана інформація є неконкретною, проте, як вбачається із адвокатського запиту від 27.10.2014 № 27-10/6, позивач жодним чином не просить відповідача надати інформацію, оскільки даний запит містить лише прохання надати копії документів, які необхідно надіслати на вказану позивачем адресу. При цьому, слід відзначити, що відповідач повідомив про відсутність документів, про які позивач не запитував, а про запитувані позивачем документи не повідомив взагалі - наявні вони чи відсутні.

Разом з тим, не можна стверджувати про наявність бездіяльності відповідача, адже бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи прав та інтересів юридичної особи, тобто не вчинення певних дій, які суб'єкт владних повноважень повинен був вчинити, але не вчинив.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Державною фіскальною службою України було надано відповідь на адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6, що підтверджується листом від 04.11.2014 (т. 1, арк. 12).

Відтак, судом було встановлено, що Державна фіскальна служба України розглянула адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6 та надала відповідь, тобто вчинила певні дії, а тому суд дійшов висновку, що позивачем не доведено бездіяльність Державної фіскальної служби України. При цьому, протиправність вчинених відповідачем при наданні відповіді дій позивачем не оскаржувалась.

Однак, судом було встановлено, що Державна фіскальна служба України у відповіді на адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6 зазначила, що документів щодо вжиття Генеральною прокуратурою України координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції у вказаний період не встановлено.

Разом з тим, судом було встановлено, що позивач в адвокатському запиті від 27.10.2014 № 27-10/6 просив надати певний перелік документів, а саме: копії документів щодо здійснення Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України, (структурними підрозділами, територіальними органами) координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались наслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р., в тому числі щодо: проведення координаційних нарад керівників правоохоронних органів; проведення спільних засідань колегій правоохоронних органів; проведення міжвідомчих нарад за участю керівників правоохоронних органів, органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; видання спільних наказів, вказівок, інформаційних листів та інших документів організаційного та методичного характеру; обміну інформацією з питань стану злочинності та корупції; розробки і здійснення узгоджених заходів з метою виявлення, припинення та профілактики злочинів і корупційних діянь, а також усунення причин та умов, що сприяли їх вчиненню, в том числі утворення спільних слідчо-оперативних груп; спільних виїздів до резонів для проведення узгоджених заходів, перевірок і надання допомоги правоохоронним органам на місцях; вивчення позитивного досвіду з питань запобігання і протидії злочинності та корупції, впровадження його в практичну діяльність правоохоронних органів; утворення спільних слідчо-оперативних груп для розкриття і розслідування окремих тяжких та особливо тяжких злочинів; взаємного використання можливостей правоохоронних органів для підготовки і навчання кадрів, підвищення їх кваліфікації; проведення спільних семінарів, конференцій та інших навчально-практичних заходів; розробки пропозицій з питань удосконалення правового регулювання запобігання і протидії злочинності та корупції; спільного ініціювання та проведення наукових досліджень у сфері боротьби із злочинністю та корупцією; інших форм координації діяльності правоохоронних органів та, по-друге, просив надати копії документів щодо результатів виконання Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України (структурними підрозділами, територіальними (органами) вищенаведених координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались внаслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 p. по 21 лютого 2014 p.

Відтак, Державна фіскальна служба України, розглянувши адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6 та надаючи відповідь, повинна була або надати витребувані документи, або відмовити у наданні витребуваних документів, оскільки документи містять інформацію з обмеженим доступом або у зв'язку з відсутністю даних документів.

Отже, враховуючи, що позивач просив надати копії певних документів, то відповідач, надаючи відповідь на адвокатський запит, повинен був зазначити та посилатися саме на перелік документів, який містився у запиті, а саме на копії документів щодо здійснення державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України, (структурними підрозділами, територіальними органами) координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались наслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р., в тому числі щодо: проведення координаційних нарад керівників правоохоронних органів; проведення спільних засідань колегій правоохоронних органів; проведення міжвідомчих нарад за участю керівників правоохоронних органів, органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; видання спільних наказів, вказівок, інформаційних листів та інших документів організаційного та методичного характеру; обміну інформацією з питань стану злочинності та корупції; розробки і здійснення узгоджених заходів з метою виявлення, припинення та профілактики злочинів і корупційних діянь, а також усунення причин та умов, що сприяли їх вчиненню, в том числі утворення спільних слідчо-оперативних груп; спільних виїздів до резонів для проведення узгоджених заходів, перевірок і надання допомоги правоохоронним органам на місцях; вивчення позитивного досвіду з питань запобігання і протидії злочинності та корупції, впровадження його в практичну діяльність правоохоронних органів; утворення спільних слідчо-оперативних груп для розкриття і розслідування окремих тяжких та особливо тяжких злочинів; взаємного використання можливостей правоохоронних органів для підготовки і навчання кадрів, підвищення їх кваліфікації; проведення спільних семінарів, конференцій та інших навчально-практичних заходів; розробки пропозицій з питань удосконалення правового регулювання запобігання і протидії злочинності та корупції; спільного ініціювання та проведення наукових досліджень у сфері боротьби із злочинністю та корупцією; інших форм координації діяльності правоохоронних органів та, по-друге, просив надати копії документів щодо результатів виконання Державною фіскальною службою України, Міністерством доходів і зборів України (структурними підрозділами, територіальними (органами) вищенаведених координаційних заходів з питань протидії злочинності та корупції, які вживались внаслідок реалізації координаційних повноважень Генеральної прокуратури України, в період з 21 листопада 2013 p. по 21 лютого 2014 p.

В той же час, як було встановлено судом, відповідач в листі від 04.11.2014 жодним чином не зазначає про вищенаведені документи, які позивач просив надати.

Отже, суд дійшов висновку, що Державною фіскальною службою України не було фактично досліджено зміст адвокатського запиту від 27.10.2014 № 27-10/6, що, в свою чергу, призвело до надання неналежної відповіді на даний запит позивача.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що витребувані позивачем копії документів містять інформацію з обмеженим доступом (або конфіденційну інформацію, або таємну інформацію, або службову інформацію), суд дійшов висновку, що Державна фіскальна служба України повинна була повно розглянути адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6, дослідивши його зміст, та надати повну відповідь за результатами такого розгляду.

Проте, суд звертає увагу позивача, що ані позивач, ані відповідач не надали суду доказів, що зазначені в адвокатському запиті позивача документи існують, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо ненадання копій відповідних документів на адвокатський запит від 27.10.2014 та про зобов'язання Державну фіскальну службу України в строк не пізніше п'яти днів з дня набрання постанови суду по справі за цим позовом законної сили надати копії документів на адвокатський запит від 27 жовтня 2014 p.

Однак, враховуючи, що судом було встановлено, що Державною фіскальною службою України не було фактично досліджено зміст адвокатського запиту від 27.10.2014 № 27-10/6, що, в свою чергу, призвело до надання неналежної відповіді на даний запит позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: зобов'язання Державну фіскальну службу України повторно розглянути адвокатський запит від 27.10.2014 № 27-10/6.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Державну фіскальну службу України повторно розглянути адвокатський запит ОСОБА_1 від 27.10.2014 № 27-10/6.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1) понесені судові витрати в розмірі 03,08 грн. (три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Клочкова

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок