Справа № 2а-8940/10/1870
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ К/9991/4521/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Суми

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року

у справі № 2а-8940/10/1870

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюміній-Сервіс-Індустрія»

до Державної податкової інспекції в м. Суми

про часткове визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюміній-Сервіс-Індустрія» (далі - ТОВ «Алюміній-Сервіс-Індустрія»; позивач) до Державної податкової інспекції в м. Суми (далі - ДПІ в м. Суми; відповідач) задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0/74229 від 27 вересня 2010 року в частині визначення ТОВ «Алюміній-Сервіс-Індустрія» суми податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 22 916,00 грн., в тому числі 20 833,00 грн. за основним платежем та 2 083,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ в м. Суми, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове - про повну відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Алюміній-Сервіс-Індустрія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 09 квітня 2009 року по 30 червня 2010 року, за результатами якої складено акт № 7247/235/36437949/60 від 13 вересня 2010 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення товариством підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу валових витрат суми в розмірі 100 000,00 грн., перерахованої на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бьолер-Уддехольм Україна» в якості попередньої оплати з договором № 20090603 від 03 червня 2009 року, з огляду на непідтвердження понесених витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на ненадання позивачем на перевірку картки субконто за операціями з ТОВ «Бьолер-Уддехольм Україна», а також наявність кредиторської заборгованості на момент перевірки по даному контрагенту в розмірі 509 738,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ в м. Суми прийнято податкове повідомлення-рішення № /0/74229 від 27 вересня 2010 року, яким ТОВ «Алюміній-Сервіс-Індустрія» за вказане порушення визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 22 916,00 грн. (20 833,00 грн. - основний платіж, 2 083,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Задовольняючи адміністративний позов у повному обсязі, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону № 334/94-ВР датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що чинне податкове законодавство не встановлює конкретного переліку документів, складенням яких мають опосередковуватись господарські операції. З метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватись будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає зазначеним приписам та складення яких узгоджується із законодавчо установленими вимогами щодо оформлення конкретної операції або звичаєвою практикою.

Як з'ясовано судами, правомірність формування товариством валових витрат в наведеному випадку підтверджується долученими до матеріалів справи специфікаціями до договору № 20090603 від 03 червня 2009 року, рахунками, платіжними дорученнями, податковими накладними.

При цьому судові інстанції обґрунтовано відхилили посилання контролюючого органу на ненадання позивачем картки субконто за операціями з ТОВ «Бьолер-Уддехольм Україна» та наявність у нього кредиторської заборгованості перед вказаним постачальником, як на підставу для виключення із складу податкового обліку сформованих товариством даних, позаяк картка субконто не відноситься до первинної документації та її ненадання так само, як і наявність у позивача кредиторської заборгованості перед постачальником, не може бути підставою для зменшення валових витрат, формування яких повністю підтверджується відповідними первинними документами.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Суми відхилити, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.