Справа № 727/7899/14-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/7899/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Г.М.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

14 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до Чернівецької міської ради про зобов'язання внести питання на розгляд чергової сесії ради про виділення земельної ділянки у приватну власність. Позовні вимоги мотивовано тим, що він 17.06.2014 року звернувся до Чернівецької міської ради про передачу йому у власність земельної ділянки безкоштовно для будівництва житлового будинку, на що отримав відмову. Вважаючи такі дії неправомірними, просив зобов'язати Чернівецьку міську раду внести за його участі питання на чергову сесію про виділення земельної ділянки в приватну власність під будівництво по АДРЕСА_1, або замінити її на альтернативну, або взяти на облік для отримання доступного житла.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.11.2014 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.11.2014 року, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач (апелянт) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.12.2014 року скасувати, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2, є власником квартири за означеною адресою, житловою площею 28,00 кв.м., загальною площею 43,10 кв.м. За даною адресою крім позивача, зареєстровані його колишня дружина та доньки, які відповідно до акту перевірки житлових умов комісією проживають постійно за даною адресою.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 неодноразово звертався до виконавчого комітету Чернівецької міської ради з приводу виділення йому земельної ділянки. Згідно наданих відповідей повідомлялося, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Рішенням Чернівецької міської ради від 24.02.2005 року №79 затверджено проект детального плану району обмеженого вулицями Червоноармійською, Рівненською, Сторожинецькою, проспектом Незалежності м. Чернівців. Згідно зазначеного Генерального плану, на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яку просив виділити позивач, передбачено будівництво багатоповерхових житлових будинків, у зв'язку з чим надати земельну ділянку позивачу у приватну власність немає правових підстав.

У відповідності до звернення ОСОБА_2 на адресу Шевченківської районної ради м. Чернівці від 30.12.2013 року, останній просив включити його до списку на отримання мінімального доступного житла в м. Чернівці, зазначивши що проживає в м. Чернівці з 1965 року, а в Чернівецькій області з 1940 року (а.с.12). Шевченківською районною у місті Чернівці радою було надано відповідь про те, що позивач складом сім'ї чотири особи зареєстровані у двохкімнатній квартирі житловою площею 28,00 кв.м. та загальною площею 43,10 кв.м. На обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку) за місцем проживання у виконкомі Шевченківської районної у місті Чернівці позивач не перебуває. Позивачу було роз'яснено, що відповідно до Порядку забезпечення громадян доступним житлом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2009 року №140, він не підлягає включенню до списку осіб, які перебувають на квартирному обліку та мають право на доступне житло ( а.с.13-14). Аналогічна відповідь на звернення позивача була надана йому Шевченківською районною у місті Чернівці радою 02.06.2014 року (а.с.15).

Відповідно до заяви Департаменту Містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 08.06.2011 року, позивач просив винести рішення про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, як такої що використовується ним постійно за призначенням та на підставі рішення Чернівецького відділення УТОП (а.с.16). ОСОБА_2 звертався до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з заявою від 02.07.2012 року про надання йому можливості будівництва триповерхового житлового будинку, який передбачено Генпланом на земельній ділянці, яка знаходиться в його користуванні за вказаною адресою для будівництва житлових будинків за згодою (а.с.17-18). На вказане звернення позивач отримав відповідь про те, що 29.09.2011 року 13 сесією міської ради 6 скликання було прийнято рішення №289 «Про заборону оформлення документів на право власності на земельні ділянки власниками будинків, що знаходяться в масиві забудови, обмеженого вулицями Червоноармійською, Рівненською, Сторожинецькою, проспектом Незалежності в м. Чернівцях та пунктом 1 цього рішення передбачена заборона оформлення документів на право власності на земельні ділянки власниками будинків, що знаходяться в масиві забудови, які визначені для містобудівних потреб згідно із затвердженим проектом детального плану цієї території. Оскільки земельна ділянка, якою користується позивач, знаходиться в районі названого масиву забудови, департамент містобудівного комплексу і земельних відносин міської ради не має законної підстави передати її у власність (а.с.19-21).

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що ст.143 Конституції України визначені форми і засоби реалізації права територіальних громад та місцевого самоврядування, їх роль і значення обов'язковості до виконання на відповідній території і доведення до населення у встановленому законом порядку, що передбачено вимогами ст. 57 Конституції України. Відповідно до постанови Верховної Ради України № 757-ХIV від 17 червня 1999 року, якою затверджені і визначаються основні засад державної політики України в галузі прав людини, перш за все є визнання обмеженості свободи держави, її органів і посадових осіб к контексті принципу, за якими «дозволено лише те, що прямо передбачається законом», що не суперечить і узгоджується з вимогам ст.ст. 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України. Орган місцевого самоврядування вирішуючи питання віднесені законом до їх компетенції зобов'язані діяти тільки на підставах і, відповідно у спосіб та в межах повноважень, передбачених Конституцією та відповідними законами України при прийнятті відповідних рішень.

Згідно ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів місцевого самоврядування за мотивами їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку Частиною 1 статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає органи міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно - правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів АР Крим, прийнятими в межах їхньої компетенції.

Земельним кодексом України визначено правові засади земельних відносин в Україні. Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачені підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельним кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межа норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до цих норм громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах. Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - надається земельна ділянка не більше 0, 10 гектара.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Статтями 38 та 39 Земельного кодексу України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до ст. 118 ч.6 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотання зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До заяви додаються графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам закону, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населеного пункту, тощо.

Статтею 118 ч.7 Земельного Кодексу України, передбачено, що районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно вимог ст.83 ч.1, 2 Земельного Кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

У відповідності до ст. 26 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Рішенням 20 сесії VI скликання Чернівецької міської ради № 438 від 23 лютого 2012 року затверджено Правила обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м. Чернівцях, а також список громадян, які перебувають на обліку індивідуальних забудовників на час прийняття цих Правил.

Згідно пунктів 1.3, 2.1, 2.2, та 2.2.1 цих Правил вони регламентують взаємовідносини в сфері надання громадянам України, які зареєстровані в місті Чернівцях та потребують поліпшення житлових умов, земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в межах, визначених чинним законодавством України, та в порядку, передбаченому цими Правилами.

З метою забезпечення рівного права на отримання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд мешканцями м. Чернівців, які потребують поліпшення житлових умов, запроваджується облік індивідуальних замовників, який визначає порядок надання земельних ділянок. Громадяни беруться на облік індивідуальних забудовників на підставі поданих на ім'я Чернівецького міського голови, особи, яка виконує його обов'язки або директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради письмової заяви та доданих до неї у повному обсязі документів, які визначені п.2.2 цих Правил.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно списку індивідуальних забудовників, яким погоджується місце розташування об'єктів містобудування, позивач вже звертався із заявою про надання йому земельної ділянки від 10.03.2005 року і відповідними рішеннями, а саме - 31 сесії міської ради 6 скликання від 31.03.2005 року №721 заява була задоволена, і відповідно, за рахунок земель запасу міста земельна ділянка площею 0,10 га по вул.Хрещатинській 20В була надана для будівництва двоквартирного житлового будинку донькам позивача, чим було поліпшено житлові умови членів його сім'ї.

Рішенням 30 сесії ІV скликання Чернівецької міської ради № 679 від 24.02.2005 року "Про затвердження проекту детального плану території, обмеженої вулицями Червоноармійською, Рівненською, Сторожинецькою, проспектом Незалежності", затверджено проект детального плану території, обмеженої вулицями Червоноармійською, Рівненською, Сторожинецькою, проспектом Незалежності, площею 44,5 га.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

В ході судового розгляду сторонами не надано доказів звернення позивача в органи місцевого самоврядування з документами, які передбачені Правилами обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м. Чернівцях. Оскільки так само не було надано доказів звернення позивача до Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на розробку детального плану конкретно визначеної території із зазначенням адреси ділянки, площі та категорії земель, з наданням графічних матеріалів, як того вимагає ст. 123 ч. 2 Земельного кодексу України, суду не було надано, підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення до органу місцевого самоврядування про надання альтернативної земельної ділянки, тому позов у цій частині також задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 січня 2015 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.