Справа № 826/18876/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 січня 2015 року (в порядку письмового провадження) № 826/18876/14

за позовом ОСОБА_1 Громадянин Республіки Узбекистан
до Солом'янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві
про визнання протиправним та скасування рішення
Суддя: Кротюк О.В.

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 Громадянин Республіки Узбекистан (далі - позивач) до Солом'янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві (далі - відповідача-1) про визнання протиправним та скасування рішення. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2014 залучено до участі у справі Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві у якості другого відповідача (далі - відповідача-2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято всупереч Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI ( далі - Закон 3773-VI), без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття останнього.

Відповідач - 2 проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

Відповідач - 1 заперечення проти позову не надав, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, клопотань щодо розгляду справи не подавав, докази належного його повідомлення про розгляд справи знаходяться в матеріалах справи.

В порядку частини 6 ст.128 КАС України судом ухвалено про розгляд справи в письмовому провадженні.

Справа вирішується на підставі наявних в ній доказів та матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

встановив:

Рішенням Солом'янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві від 21.11.2014 (далі - оскаржуване рішення) заборонено в'їзд на територію України громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 терміном на три роки до 21.11.2017. Одночасно відповідачем - 1 було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 в країну походження.

Приймаючи рішення про заборону в'їзду на територію України відповідачем - 1 враховувалося наявність відносно ОСОБА_1 рішення №6 від 11.08.2014 щодо примусового повернення останнього з України без заборони в'їзду на територію України. Поряд з цим, підставами для винесення оскаржуваного рішення стало порушення позивачем вимог ст. 4, 9, 15, 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Позивач в обґрунтування свої позовних вимог зазначив, що рішення про заборону в'їзду на територію України іноземця або особи без громадянства одночасно з рішенням про їх примусове повернення в країну походження може бути прийняте виключно з підстав визначених ст. 13 Закону № 3773-VI. Враховуючи те, що підстави для прийняття оскаржуваного рішення встановлених ст. 13 Закону № 3773-VI відсутні, на думку позивача, вказане рішення Солом'янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем - 1 прийнято рішення про примусове повернення позивача в країну походження, що супроводжувалося рішенням про заборону в'їзду його на територію України. Рішення про примусове повернення позивача в країну походження, останнім не оскаржено та згідно пояснень представника позивача в судовому засіданні ОСОБА_1 повернувся в країну походження.

Суд не бере до уваги покликання позивача на обов'язкову наявність підстав встановлених ст. 13 Закону № 3773-VI для прийняття рішення про заборону в'їзду на територію України з огляду на наступне.

У відповідності до статті 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного закону в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Поряд з цим, ст. 26 Закону № 3773-VI встановлено, зокрема, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Окрім цього, пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженців та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України, та пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 16.03.2012 №3 при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони громадського здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки

Системний аналіз зазначеного дає підстави суду дійти висновку, що дії іноземців та осіб без громадянства, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є спеціальною самостійної підставою для прийняття рішення про заборонену в'їзду на територію України. Єдиною умовою для прийняття останнього в розумінні статті 26 Закону № 3773-VI є наявність прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень про примусове повернення іноземця чи особи без громадянства в країну походження. Окрім того, аналіз змісту норм закону також надає суду підстави дійти до висновку, що ст.26 на відміну від ст.13 Закону № 3773-VI застосовується у випадку обставин перетину іноземним громадянином державного кордону і перебування якого на території України що не реалізовано. Вказане в сукупності спростовує доводи позивача.

Враховуючи те, що відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення в країну походження в зв'язку з порушення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд дійшов до висновку про правомірність прийнятого відповідачем - 1 рішення про заборону в'їзду позивачу на територію України, оскільки останнє прийнято відповідачем - 1 в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. За таких обставин у задоволені адміністративного позову слід відмовити.

Відповідач в силу положень частини 2 статті 71 КАС України спростував покликання позивача і довів відповідність оскаржуваного рішення вимогам ч.3. ст. 2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк