Справа № 821/1848/14
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/1848/14

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької І.О.

- Домусчі С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Херсонського державного заводу «Палада» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Державна фінансова інспекція в Херсонській області звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила зобов'язати Херсонський державний завод «Палада» виконати пункти 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7 вимоги ДФІ в Херсонській області від 09.04.2014 року № 21-06-16-14/2142 про усунення порушень.

В обґрунтування позову зазначено, що ревізією фінансово-господарської діяльності Херсонського державного заводу «Палада» за період 01.01.2012 року по 31.12.2013 року встановлено порушення відповідачем фінансової дисципліни, які зафіксовані в акті ревізії від 26.03.2014 р. № 06-17/9.

На підставі акту ревізії Інспекцією на адресу директора ХДЗ «Палада» направлено вимогу від 09.04.2014 р. № 21-06-16-14/2142 про усунення порушень із встановленням терміну виконання до 09.05.2014 року. Оскільки відповідач добровільно не виконав пункти 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.7 вимоги, це стало підставою для звернення позивача до суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року позов задоволено частково. Суд зобов'язав відповідача виконати пункти 2.1, 2.4, 2.5 оскаржуваної вимоги, у задоволенні позовних вимог щодо виконання пунктів 2.2, 2.3 та 2.7 вимоги суд відмовив.

В апеляційній скарзі Державна фінансова інспекція в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 197 Кодексу адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності Херсонського державного заводу «Палада» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області складено акт ревізії від 26.03.2014 р. № 06-17/9.

На підставі акту ревізій Інспекцією пред'явлено вимогу від 09.04.2014 р. № 21-06-16-14/2142 про усунення виявлених порушень законодавства, а саме:

- провести претензійно-позовну роботу щодо повернення зайво виплачених сум коштів у сумі 2,7 тис. грн. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих грошових виплатах кошти у сумі 2,7 тис. грн. у порядку та розмірах встановлених ст.ст.133-136 КЗпП України (п. 2.1);

- провести донарахування (виставити рахунки з уточненими донарахуваннями) за надання послуг стоянки яхт. У разі відмови отримувачами послуг відшкодування коштів за надані послуги, провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення коштів за послуги стоянки яхт на суму 11,40 тис. грн. У разі прострочення термінів позовної давності, стягнути з осіб, винних у недоотриманні доходів, шкоду у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 Кодексу законів про працю України (п. 2.2);

- провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення зайво виплачених сум коштів у розмірі 20,85 тис. грн. (п.2.3);

- відобразити дебіторську заборгованість за юридичними особами, щодо яких здійснено безпідставне списання заборгованості. Провести претензійно-позовну роботу з контрагентами щодо відшкодування та стягнення коштів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні та недоотриманні доходів Заводом на суму 88,27 тис. грн., шкоди у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України (п.2.4);

- відобразити дебіторську заборгованість за юридичними особами, щодо яких здійснено безпідставне списання заборгованості. Провести претензійно-позовну роботу з контрагентами щодо відшкодування та стягнення коштів. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному списанні та недоотриманні доходів Заводом на суму167,51 тис. грн. шкоди у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України (п.2.5);

- забезпечити відшкодування активів у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України. В подальшому реалізацію активів здійснювати з дозволу органу управління та згідно з чинним законодавством (п.2.7).

Дана вимога відповідачем оскаржена не була, проте на теперішній час в добровільному порядку не виконана, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом щодо зобов'язання ХДЗ «Палада» виконати вказану вимогу.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача, викладені в пунктах 2.1, 2.4, 2.5 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в той час як вимоги, викладені в пунктах 2.2, 2.3 та 2.7 пред'явлені безпідставно.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення частини позовних вимог, при цьому зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч. 2 та ч. 5 ст.2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудиту, здійснення перевірок з питань державних закупівель та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з п. п. 7, 8 ст. 10 Закону №2939-ХІІ державна контрольно-ревізійна служба має право:

- пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів;

- у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства;

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо під контрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Крім того, пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550, визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до пункту 49 Порядку у разі, коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному підприємству завдано шкоду, управління ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку встановлено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущених порушеннях працівників об'єкту контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Із змісту вказаних положень законодавства вбачається, що відповідач здійснює фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Відповідний контроль здійснюється шляхом проведення ревізії. У випадку встановлення порушень законодавства, відповідач має право пред'являти письмову вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства. Між тим, зміст вимоги відповідача повинен узгоджуватися з приписами чинного законодавства, що, зокрема, означає те, що вимога повинна містити вичерпну вказівку підконтрольному суб'єкту щодо вчинення дій, які відповідно до норм законодавства будуть направлені на усунення порушених вимог закону.

Водночас, органам Державного фінансового контролю надається право звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

В своїх позовних вимогах органи Держфінконтролю повинні чітко визначити , які саме дії має вчинити відповідач, а не ставити загальну вимогу щодо виконання вимог КРУ, які є обов'язковими до виконання, але не містять посилань на вчинення конкретних дій конкретними особами та спосіб вчинення цих дій, у тому числі, зокрема, зобов'язувати підконтрольну установу проводити претензійно-позовну роботу з метою відшкодування зайвих виплат.

Також аналіз статті 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу України» дає можливість зробити висновок, що позивача законодавчо не наділено повноваженнями у сфері трудових відносин і посадові особи Державної фінансової інспекції не мають повноважень робити за результатами проведених ним ревізій висновки щодо порушення або додержання керівником підконтрольної установи вимог законодавства про працю, зокрема норм Кодексу законів про працю України.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищім адміністративним судом України у справі № 2а-3276/12/2170 (ухвала ВАСУ від 15.05.2014 року № К/800/59019/13).

Як вбачається з матеріалів справи, ревізією правильності визначення доходів від реалізації послуг портової діяльності встановлено, що у періоді з 01.01.2012 року по 01.01.2014 року підприємством укладались договори про надання послуг по стоянці суден біля причалів ХДЗ «Палада» з: ТОВ Чорноморська багатогалузева судоходна компанія «Славутич» (договір № 510-16/07 від 16.07.2013 року); громадянами ОСОБА_3 (договір № 510-25/01 від 25.01.2013р.) та ОСОБА_4 (договір № 510-24/01 від 24.01.2013 р.).

За висновками ревізорів, у 2013 році згідно договору № 510-25/01 від 25.01.2013 р., укладеного з ОСОБА_3, Підприємством не виставлено рахунки за стоянку яхти «Pallada» за травень-листопад 2013 року, в той час, коли строк дії договору встановлено до 01.12.2013 р., що призвело до недоотримання доходів за вказаний період на загальну суму 4 200 грн.

Крім цього, ревізією встановлено, що згідно договору № 10-24/01 від 24.01.2013 року, укладеного з ОСОБА_4, не виставлено рахунки за стоянку яхти «Ностальгия» за травень-серпень 2013 року, у той час, як строк дії договору визначено до 01.09.2013, що призвело до недоотримання Заводом доходів за вказаний період на загальну суму 2 400 грн.

За договором № 510-16/07 від 16.07.2013 року, укладеним з ТОВ Чорноморська багатопрофільна судоходна компанія «Славутич», не виставлено рахунки за стоянку катера «Путєєц-1» за вересень-грудень 2013 року, у той час, як договором передбачено строк дії до 16.07.2014 року, що призвело до недоотримання доходів за вказаний період на суму 4 800 грн.

Всього за цим порушенням, на думку контролюючого органу, Заводом недоотримано доходів на загальну суму 11 400 грн.

Оскільки Підприємством до ревізії не надано первинних документів, які підтверджують терміни перебування вказаних суден біля причалів та на території ХДЗ «Палада», а акти виконаних робіт фіксують лише суму коштів за надання послуг, а не період стоянки суден, Фінінспекція дійшла висновку про порушення відповідачем умов договорів, пунктів 8,10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, ч.ч. 3, 6, 7 ст. 8, ч. ч. 5, 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Поряд з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, за умовами вищезазначених договорів сторони зобов'язувалися підписати акти виконаних робіт в момент закінчення стоянки суден на причалі Заводу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обрання сторонами договору способу визначення дати закінчення надання послуг у вигляді складання акту спуску судна на воду є правом сторін та не суперечить нормам законодавства у сфері договірних правовідносин.

Визначення сторонами строку дії договору про надання послуг по стоянці суден не означає безперервне протягом всього строку надання таких послуг. Замовник протягом дії договору на власний розсуд користується належним йому судном, у тому числі і залишає територію причалу, отже послуги зі стоянки судна не отримує. Саме шляхом складання відповідних актів виконаних робіт сторони фіксували момент закінчення надання послуг в окремому періоді часу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність вимоги позивача, викладеної в п. 2.2.

Наступним порушенням, виявленим в ході ревізії, стало порушення ХДЗ «Палада» вимог законодавства при нарахуванні та виплаті заробітної плати керівникам підприємства.

Так, при звільнені 12.07.2012 року у зв'язку з виходом на пенсію ОСОБА_5, який займав посаду директора Заводу на підставі контракту № 2-45, укладеного з Міністерством промислової політики України, останньому було нараховано 6 посадових окладів в сумі 31 536 грн., компенсацію відпустки при звільнені в сумі 29 400,25 грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 20 847,45 грн.

За висновком контролюючого органу, відповідно до вимог пункту 19 контракту № 2-45, керівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 31 календарний день. У разі відпустки керівникові надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі його середньомісячного заробітку.

Оскільки, відповідно умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств, визначених Кабміном, матеріальна допомога для оздоровлення у розмірі середньомісячного заробітку надається керівнику лише одночасно з наданням щорічної відпустки, надання директору ОСОБА_5 матеріальної допомоги при звільненні призвело до необґрунтованих витрат на виплату матеріальної допомоги в сумі 20 847,45 грн.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що хоча при звільненні у зв'язку із виходом на пенсію ОСОБА_5 безпідставно виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, відповідно до положень ст. 127 КЗпП України та ст.1215 Цивільного Кодексу України стягнення із заробітної плати працівника безпідставно виплачених йому суми можливе лише у випадку допущення установою лічильної помилки, або за умов недобросовісності працівника, тобто якщо працівник надав будь-які неправдиві відомості щодо себе чи підроблені документи, які вплинули на безпідставне нарахування заробітної плати, надбавок, премій, тощо.

Оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, безпідставне нарахування та виплата відповідачем суми матеріальної допомоги відбулися внаслідок неправильного застосування положень нормативних актів, законні підстави для стягнення з працівника зайво виплачених сум відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ДФІ про зобов'язання відповідача виконати пункт 2.3 вимоги від 09.04.2014 року.

На думку колегії суддів також є вірним і висновок суду першої інстанції щодо безпідставності зазначених у пункті п. 2.7 вимоги зобов'язань ХДЗ «Палада» забезпечити відшкодування активів у порядку та розмірі встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України. В подальшому реалізацію активів здійснювати з дозволу органу управління та згідно з чинним законодавством.

Як вбачається з акту ревізії, в період з 26.09.2012 р. по 24.01.2013 р. відповідачем реалізовано фізичним особам матеріальні цінності (дизель-генератор ДГР 2А 1500/1500 (6ДГОМЗ), димосос ВНД 10/1500, економайзер ЕБВ 2-236, вентилятор ВНД 10/1000) загальною балансовою вартістю 75 600 грн., при цьому балансова вартість кожної одиниці перевищує 1 000 грн.

За висновком ревізорів, оскільки балансова вартість реалізованих товарно-матеріальних цінностей складає більше 1 000 грн., вказані ТМЦ є основними засобами, тому відповідно до Статуту ХДЗ «Палада», вони можуть бути відчужені лише за умов погодження такого відчуження з Мінпромполітики України та Концерном у спосіб, що встановлений чинним законодавством України. До того ж в акті ревізії зазначено, що зазначені матеріальні цінності протиправно обліковувались відповідачем на рахунку № 20 «Виробничі запаси», в той час як вони підлягали обліку на рахунку № 10 «Основні засоби».

Відповідно до Державного класифікатора України, затвердженого наказом Держстандарту України від 19.08.1997 року №507 (класифікація основних фондів ДК 013-97) під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що використовуються у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Основні фонди підлягають розподілу за такими групами: група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування); група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, включаючи електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, інформаційні системи, телефони, мікрофони та рації, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них; група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1 і 2.

Одиницею обліку основних фондів є інвентарний об'єкт, включаючи усі пристрої і приладдя або окремий конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання окремих самостійних функцій, або ж відокремлений комплекс, що складається з конструктивно з'єднаних предметів, які є єдиними і орієнтовані на сумісне використання під час виконання певної роботи.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за № 893/4186 встановлено, що для обліку витрат на придбання або створення матеріальних і нематеріальних необоротних активів призначений рахунок 15 «Капітальні інвестиції», для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух об'єктів і майнових комплексів, що віднесені до складу основних засобів - рахунок 10 «Основні засоби».

До основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби визначені в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №92 від 27 квітня 2000 року, відповідно до якого за дебетом рахунку 10 «Основні засоби» відображається надходження (придбаних, створених, безоплатно отриманих) основних засобів на баланс підприємства, які обліковуються за первісною вартістю, сума витрат, яка пов'язана з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта; сума дооцінки вартості об'єкта основних засобів, за кредитом - вибуття основних засобів внаслідок продажу, безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом, а також у разі часткової ліквідації об'єкта основних засобів, сума уцінки основних засобів.

З викладеного вбачається, що основним критерієм віднесення матеріальних цінностей (будинків, споруд, машин, устаткування, витрат на поліпшення, модернізацію цих об'єктів) до основних фондів в контексті вищевикладених положень наказів Міністерства фінансів України є введення їх в експлуатацію та відображення у бухгалтерському обліку на рахунку 10 «Основні засоби».

В свою чергу, відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за N 751/4044, яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності, розроблена методологія та порядок визнання та первісної оцінки запасів, оцінки запасів на дату балансу та розкриття інформації про запаси в примітках до фінансової звітності.

Вказане Положення (стандарт) визначає, що запаси - це активи, які, зокрема, і утримуються для подальшого продажу за умов звичайної господарської діяльності. Придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

Разом з тим цим Положенням (стандартом) безпосередньо не регламентовано порядок організації та обліку запасів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства.

Як встановлено судом першої інстанції, в період з 26.09.2012 р. по 24.01.2013 р. відповідачем реалізовано фізичним особам матеріальні цінності (дизель-генератор ДГР 2А 1500/1500 (6ДГОМЗ), димосос ВНД 10/1500, економайзер ЕБВ 2-236, вентилятор ВНД 10/1000) загальною балансовою вартістю 75 600 грн.

Наказом ХДЗ «Палада» від 20.04.2007 р. № 92, погодженим з Міністерством промислової політики України 27.04.2007 р., затверджено облікову політику підприємства, якою зокрема передбачено, що оцінка та облік основних засобів здійснюється відповідно до П(С)БО 7 "Основні засоби". Одиницею обліку визначено окремий об'єкт основних засобів та інших матеріальних необоротних активів.

Для відокремлення в складі основних засобів малоцінних необоротних активів встановлено вартісну межу у розмірі 1 000 грн.

Товарно - матеріальні цінності визнаються, оцінюються та обліковуються згідно з вимогами П(С)БУ 9 «Запаси». Одиницею запасів визнається кожне найменування цінностей. Придбані запаси на баланс підприємства зараховуються за первісною вартістю, виготовлені власними силами запаси відображаються в балансі згідно виробничої собівартості.

Запаси, які не принесуть економічних вигод у майбутньому, визначаються неліквідними і списуються в бухгалтерському обліку на субрахунок 947.

Оцінка вибуття виробничих запасів і готової продукції здійснюється за ідентифікаційною собівартістю кожного найменування запасів.

Здійснивши аналіз положень зазначеного наказу, суд першої інстанції вірно зазначив, що вартісна межа у розмірі 1000 грн. встановлена для відокремлення в складі основних засобів малоцінних необоротних активів, а не запасів, як це зазначено в акті ревізії.

Як встановлено колегією суддів, облік реалізованого майна ХДЗ «Палада» відображався на рахунку № 20 «Виробничі запаси» клас 2 «Запаси», субрахунку 202 «Купівельні напівфабрикати та комплектуючи вироби» згідно плану рахунків бухгалтерського обліку, в оборотно-сальдових відомостях ТМЦ по субрахунках, оборотній відомості руху ТМЦ в розрізі груп, оборотній відомості по ТМЦ (зведена) по матеріально - відповідальній особі та коду групи продукції товарів.

За місцем їх збереження на складі завод здійснював облік спірного майна шляхом складання карток виробу, в яких відображено найменування продукції, її група, одиниця виміру, матеріально - відповідальна особа, собівартість, перелік операцій щодо конкретної продукції) дані інвентаризації, дата реалізація).

Таким чином, належне оприбуткування спірного майна підприємством на рахунку 20 «Виробничі запаси» підтверджено наявними в матеріалах справи документами.

Крім того, згідно балансу ХДЗ «Палада» станом на 31.12.2013 року активи підприємства складаються з розділу І «Необоротні активи», до складу якого, зокрема, входять нематеріальні активи, незавершені капітальні інвестиції, основні засоби, довгострокові біологічні активи, довгострокові фінансові інвестиції, довгострокова дебіторська заборгованість та інше, а також з розділу ІІ «Оборотні активи», до складу якого входять виробничі запаси.

Таким чином, ХДЗ «Палада» в пункті 2.3 наказу про облікову політику підприємства встановив вартісну межу у розмір 1 000 грн. з метою відокремлення у складі основних засобів саме малоцінних необоротних активів, а не оборотних активів ( виробничі запаси), що спростовує твердження позивача щодо віднесення реалізованого майна до основних засобів.

Крім цього колегія суддів зазначає, що викладені в вимозі зобов'язання відповідача стягнути з осіб, винних у надмірних виплатах, кошти в порядку статей 133-136 КЗпП України не мають правового обґрунтування, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 133, 134 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей.

Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Аналіз вказаних норм не дає підстави для висновку про можливість їх застосування до спірних відносин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів винесення спірних пунктів 2.2, 2.3, 2.7 вимоги, тому вимоги позивача в цій частині є протиправними та такими, що не підлягають задоволенню.

Поряд з цим, з наведених вище мотивів щодо відсутності у Фінансової інспекції права зобов'язувати підконтрольну установу проводити претензійно-позовну роботу з метою відшкодування зайвих виплат, відсутності повноважень у сфері трудових правовідносин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ХДЗ «Палада» виконати пункти 2.1, 2.4, 2.5 вимоги.

Оскільки позивачем пред'явлена позовна вимога, яка не містить визначення конкретних осіб, до яких вимога має бути заявлена, відсутні посилання на конкретні дії, які повинні бути здійсненні та спосіб вчинення цих дій, тобто обраний невірний спосіб захисту порушеного права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цієї частини позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не повною мірою з'ясував всі обставини у справі, не вірно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення частини позовних вимог, у зв'язку з чим рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у їх задоволенні.

Таким чином, апеляційна скарга Державної фінансової інспекції в Херсонській області підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області - задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Херсонського державного заводу «Палада» про зобов'язання вчинити певні дії в частині задоволених позовних вимог - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою в задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Херсонській області про зобов'язання Херсонського державного заводу «Палада» виконати пункти 2.1, 2.4, 2.5 вимоги від 09.04.2014 року № 21-06-16-14/2142 - відмовити.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

С.Д. Домусчі