Справа № 820/18952/14
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 січня 2015 р. Справа № 820/18952/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Нуруллаєва І.С.

суддів: Єгупенка В.В., Бездітка Д.В.,

при секретарі судового засідання - Малишевій І.М.,

за участю представника відповідача - Євлакової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної виконавчої служби України, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо виконання Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України, яким задоволена моя заява № 4862 від 03.01.2013 року;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України забезпечити виконання Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України за моєю заявою №4862 в частині виконання рішення національного суду, а саме Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11, якою зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлених на забезпечення мене продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров'я України, починаючи із 1 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України та Міністерство юстиції України у місячний строк з моменту набрання цим рішенням законної сили подати звіт про виконання даного судового рішення.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про слухання справи за його відсутності. В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2014 року у справі Штефан та інші проти України (заява №4862). Зазначив, що на даний час рішення виконано лише в частині виплати стягувачеві - ОСОБА_2 суми справедливої сатисфакції. Водночас, позивач вказує, що рішенням Європейського суду з прав людини державу Україна також зобов'язано виконати на користь заявників рішення національних судів, зокрема, постанову районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11, якою зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлених на забезпечення мене продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров'я України, починаючи із 1 грудня 2010 року. На час звернення до суду із зазначеним позовом, рішення національного суду в частині зазначених вимог не виконано, а отже позивач вважає наведену бездіяльність відповідача протиправною, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що передбачене у рішенні Європейського суду з прав людини зобов'язання виконати рішення національного суду є додатковим заходом індивідуального характеру, повноваження щодо здійснення якого покладається на Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини. Представник відповідача зазначив, що Державна виконавча служба України виконала рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України за заявою №4862 в частині виплати стягувачеві - ОСОБА_2 суми справедливої сатисфакції (2000 євро). Щодо виконання Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 в частині якою зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлених на забезпечення мене продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров'я України, починаючи із 1 грудня 2010 року. Представник відповідача вказав, що вчинив усі передбачені діючим законодавством дії, щодо виконання рішення національного суду, в межах наданих йому повноважень, як органу виконавчої влади, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що протиправної бездіяльності відповідач не допускав, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.07.2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі Штефан та інші проти України за заявою №4862 де одним із заявників є ОСОБА_2, відповідно до якого суд постановив:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(d ) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

В ході розгляду справи встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкриті виконавчі провадження №№44549599,44549696 та 44550040, виконання на користь стягувача - ОСОБА_2 рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2014 року у справі Штефан та інші проти України , про що винесено відповідні постанови.

В межах здійснення даного виконавчого провадження 26.09.2014 року Міністерством юстиції України виплачено ОСОБА_2 справедливу сатисфакцію у розмірі 2000,00 Євро, що дорівнює 33220,81 грн., як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацію судових витрат .

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України направлено вимогу до Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерства соціальної політики України про надання інформації про виконання рішення національного суду №2002/2-а-464/2011 від 17 червня 2011 року Барвінківського районного суду Харківської області, станом на 31.10.2014 року.

Від Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області до ДВСУ 29.12.2014 року надійшов лист. Зі змісту листа вбачається неможливість виконання рішення суду №2002/2-а-464/2011 від 17 червня 2011 року з зазначенням, що при надходженні відповідних роз'яснень від Міністерства соціальної політики та Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації розрахунок буде проведено в повному обсязі, а рішення національного суду №2002/2-а-464/2011 від 17 червня 2011 року Барвінківського районного суду Харківської області виконане .

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (надалі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV передбачено, що рішення Європейського суду з прав людини підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону, з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV.

Абзацом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що виконання рішення - це а) виплата стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV встановлено, що виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Частиною 5 статті 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV передбачено, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV, додатковими заходами індивідуального характеру є:

а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum);

б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Таким чином, обов'язок виконати рішення національного суду, передбачений у рішенні Європейського суду з прав людини, по своїй суті, є додатковим заходом індивідуального характеру в розумінні Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV.

В свою чергу, частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV передбачені наступні дії щодо вжиття додаткових заходів індивідуального характеру - протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства;

б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV встановлено, що контроль за виконанням додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у Рішенні, що здійснюються під наглядом Комітету міністрів Ради Європи, покладається на Орган представництва.

Абзацом 10 частини 1 статті 11 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що Органом представництва є орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

В силу вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року №784, функції Органу представництва виконує Міністерство юстиції України через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Тому, органом, що уповноважений повідомляти органи, які є відповідальними за виконання передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів, а також контролювати вжиття цих заходів такими органами є Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини.

У частині 1 статті 12 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року №3477-IV закріплено, що органи, відповідальні за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зобов'язані:

а) невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру;

б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру;

в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва;

г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

З аналізу вищенаведеного суд зазначає, що законодавством визначено, що вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо виконання рішення національного суду, повинно здійснюватись органами відповідальними за їх вжиття.

Отже згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Приписами частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктів 1.7,1.8 Інструкції організації примусового виконання рішень затвердженої наказом МУЮ 02.04.2012 №512/5 передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, установ, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку.

Стаття 75 вказаного Закону передбачає, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, а саме пункту 9 частини 2 статті 17 Закону державною виконавчою службою відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Державним виконавцем, з урахуванням вимог Закону виноситься постанова про відкриття виконавчого провадження (по кожному заявнику окремо).

На виконання вимог діючого законодавства державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції, за заявою позивача (стягувача) ОСОБА_3 від 31.07.2012 року 03.08.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження де боржником є Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області.

Як встановлено з матеріалів виконавчого провадження №633729516, наявного у матеріалах справи, постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання направлено до Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 26.08.2012 року №08/1653 неможливо виконати рішення суду № 2002/2-а-464/2011 від 17 червня 2011 року Барвінківського районного суду Харківської області.

Статтею 89 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Державним виконавцем 28.08.2012 року керуючись ст.11,89 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області у розмірі 680 грн. Дана постанова оскаржена Управлінням праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, за результатами оскарження залишена без змін.

У зв'язку з невиконанням рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, на підставі статей 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» 18.01.2013 державним виконавцем винесено постанову ВП № 33729516 про накладення штрафу на УПСЗН Барвінківської РДА у розмірі 1360,00 грн.

Відповідно до ч.2,3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно з ч.2 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в.о. начальником відділу ДВС Барвінківського РУЮ Харківської області направлено до Барвінківського РВ ГУМВС України у Харківській області подання (повідомлення) від 17.12.2014 року № 03-48/70. В якому просить вирішити питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської відповідно до чинного законодавства.

Аналізуючи наведені норми в сукупності та беручи до уваги, що державним виконавцем було проведено всі необхідні та передбачені законодавством дії з виконання рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого на користь позивача, відсутніми є підстави вважати, що ним було порушено права та законні інтереси позивача при виконанні зазначеного рішення Європейського суду з прав людини.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Державної виконавчої служби України забезпечити виконання Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України за заявою позивача №4862 в частині виконання рішення національного суду, а саме Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11, якою зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлених на забезпечення мене продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров'я України, починаючи із 1 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів.

Колегія суддів зазначає, повноваження Державної виконавчої служби України, у контексті позовних вимог ОСОБА_2 щодо зобов'язання Державної виконавчої служби України забезпечити виконання Рішення Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі Штефан та інші проти України за моєю заявою №4862 в частині виконання рішення національного суду, а саме Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11, якою зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року №258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлених на забезпечення мене продуктами харчування за медичними нормами з обов'язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними Міністерством охорони здоров'я України, починаючи із 1 грудня 2010 року, за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів, передбачених законом, є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Окрім того колегія суддів звертає увагу, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вчинення будь-яких виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження. Оскільки провадження закінчено, доказів оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження до суду не надано, суд приходить про необґрунтованість заявленої позовної вимоги.

Колегія суддів зазначає, що завдання правосуддя полягає у гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В зв'язку із встановленими обставинами справи суд зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, перевіривши оскаржувані в даній справі дії відповідача з урахуванням наведеної норми, суд дійшов висновку, що відповідачем при їх вчиненні вірно застосовано норми чинного законодавства при повному та правильному встановленні всіх дійсних обставин справи, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави для визнання таких дій протиправними.

Також в зв'язку з наведеним відсутніми є підстави для задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, визначені згідно позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 51 71,94,122, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 26 січня 2015 року.

Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Судді Єгупенко В.В.

Бездітко Д.В.