Справа № 2а-1970/3201/12
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2015р. Справа № 9104/175163/12

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Хобор Р.Б.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1,

позивача у справі: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Тернопіль

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2012р. у справі №2-а-1970/3201/12

за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м.Тернопіль

до ОСОБА_1, м.Тернопіль

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2012р. позивач: Тернопільський міськрайонний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості допомогу по безробіттю в сумі 3687,16грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2012р. у справі №2-а-1970/3201/12 позовні вимоги Тернопільського міськрайонного центру зайнятості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття допомогу по безробіттю в сумі 3687,16грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач: ОСОБА_1, який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що при винесенні даного рішення судом неповністю з'ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що в період перебування на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості вона не була штатним працівником ДП "Цептер Інтернаціональ Україна", оскільки вона надавала їм послуги на підставі цивільно-правової угоди; позивач не ставив її до відома про необхідність повідомлень про отримані разові доходи за цивільно-правовою угодою; отримання доходу в ДП "Цептер Інтернаціональ Україна" за цивільно-правовою угодою не суперечить вимогам ст.2 Закону України "Про зайнятість населення", ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.6.14 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності".

У судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 12.01.2015р. з'явився апелянт (відповідач у справі): ОСОБА_1, яка доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримала у повному обсязі, просила апеляційну скаргу задоволити, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення апелянта (відповідача у справі), перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.07.2011р. ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, та 28.07.2011р. отримала статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

В ході виконання "Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009р. №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009р. №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009р. за №232/16248, в результаті опрацьованих даних Державної податкової інспекції України про доходи осіб, встановлено, що ОСОБА_1, перебуваючи на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, одночасно, з 28.07.2011р. по 27.12.2011р., працювала у ДП "Цептер Інтернаціональ Україна".

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2009р. між ОСОБА_1 та ДП "Цептер Інтернаціональ Україна" укладено договір №C8L-741226 (а.с.15-17), відповідно до якого ОСОБА_1 (Презентант) взяла на себе зобов'язання, у вільний від основної роботи час, за завданням ДП "Цептер Інтернаціональ Україна" (Замовник), надавати послуги та вчиняти інші дії, обумовлені виконанням обов'язків за даним договором, а Замовник зобов'язується за надані послуги виплачувати визначену винагороду.

Пунктом 3.2 Договору передбачено право Замовника вимагати від Презентанта належного виконання взятих на себе зобов'язань за даним договором.

Пунктом 4 Договору встановлено відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов'язань та порядок вирішення спорів.

Відповідно до вимог п.6 Договору, він вступає в силу з моменту його підписання та діє не більше, ніж 24 календарних місяці. Якщо на протязі двох тижнів з моменту закінчення строку дії договору жодних повідомлень про розірвання чи зміну умов Договору ні від однієї зі сторін не поступило, дія Договору автоматично продовжується на один календарний рік.

З інформаційного листа ДП "Цептер Інтернаціональ Україна" вих. №407 від 18.07.2012р. (а.с.22) вбачається, що в ІІІ-IV кварталах 2011р. ОСОБА_1 було виплачено комісійну винагороду, а саме: в липні 2011р. - 83,77грн., в грудні 2011р. - 238, 41грн.

На підставі вищенаведеного, директором Тернопільського міськрайонного центру зайнятості видано наказ від 08.08.2012р. №НТ120818, надіслано претензію від 09.08.2012р. №08/4167 про повернення коштів в сумі 3687,16грн., виплачених як допомогу по безробіттю, на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, проте кошти відповідачем на час розгляду справи в добровільному порядку не відшкодовано.

За вимогами ч.1 ст.2 Закону України "Про зайнятість населення", безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно із вимогами ч.3 ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

За правилами підпункту 1 пункту 5.5 розділу 5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000р. №307 (далі - Порядок), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Абзацом першим пункту 6.14 розділу 6 Порядку передбачено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про те, що особи, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, відносяться до зайнятого населення і не можуть бути визнані безробітними та отримувати допомогу по безробіттю; наявність діючого договору про надання послуг є обставиною, яка впливає на умови отримання допомоги по безробіттю та надання соціальних послуг, і яка виключає можливість реєстрації особи як безробітного.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що неотримання доходів від виконання робіт за цивільно-правовим договором не є підставою для звільнення від повернення необґрунтовано отриманої допомоги по безробіттю.

Аналогічна правова позиція стосовно застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 08.07.2014р. у справі №21-79а14.

Відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1, м.Тернопіль на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2012р. у справі №2-а-1970/3201/12 за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м.Тернопіль, до ОСОБА_1, м.Тернопіль, про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2012р. у справі №2-а-1970/3201/12, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя Р.Б. Хобор

Суддя В.П. Сапіга