Справа № 2а-175/4287/14-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2014 рокусправа № 2а-175/4287/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної Л.М. Сафронової С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ :

07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та такими що були здійсненні зазначеним відповідачем без урахування вимог ст. 152 Конституції України, ст. 22 Конституції України, ст. 19 КАС України, відносно нарахування та виплати мені основної та додаткової пенсії, як особі котра стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року. Зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи інвалідності, основної державної пенсії в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2013 року відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року. Зобов'язати Відповідача усунути порушення, а саме призначити (встановити) ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ІІІ групи інвалідності, основну пенсію, в розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно вимог ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, для подальшої щомісячної виплати.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні та перерахунку ОСОБА_1 пенсії як інваліду ІІІ групи згідно ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області призначити, провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 як особі І категорії, інваліду ІІІ групи захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою державної пенсії в розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 07 квітня 2014 року згідно ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54. ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого Законом України «Про Держаний бюджет України на 2014 рік», з урахуванням виплачених сум, з часу набрання постанови законної сили.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач також оскаржив рішення суду першої інстанції, просив скасувати постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, позивач просив залишити її без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, його визнано інвалідом ІІІ групи. Положеннями статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини першої статті 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії в розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Незважаючи на положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Щодо посилань позивача на ст. 76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку, відповідно до якої право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини по даній категорії справ розглядаються, в першу чергу, виходячи з правомірності або неправомірності дій органу владних повноважень, строк оскарження яких передбачений Кодексом адміністративного судочинства України, а тому положення статті 76 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" від 08.02.1995 року, яким встановлено що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, строком давності не обмежується до даних правовідносин не застосовується.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зміни до нього офіційно публікуються в періодичних виданнях після їх прийняття. Отже, положення цього правового акту є загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Так, згідно статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог за період з 01 січня 2013 року по 06 квітня 2014 року, включно, оскільки такі позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, яким Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено п. 6-7, якими передбачено, що норми і положення ст. ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Проте, з огляду на набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, а саме 03 серпня 2014 року, то колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог за період з 07 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні та перерахунку ОСОБА_1 пенсії як інваліду ІІІ групи відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області призначити, провести перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 як особі І категорії, інваліду ІІІ групи захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою державної пенсії в розмірі 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 07 квітня 2014 року по 02 серпня 2014 року відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54. ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого Законом України «Про Держаний бюджет України на 2014 рік», з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги за період з 01 січня 2013 року по 06 квітня 2014 року, включно - залишити без розгляду.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: С.В. Сафронова