Справа № 823/2941/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2941/14 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шполянському районі Черкаської області на прийняту в порядку письмового провадження постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шполянському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області (далі - Позивач, Управління) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шполянському районі Черкаської області (далі - Відповідач, Фонд соціального страхування) про: визнання неправомірними дій Відповідача щодо відмови відобразити в акті щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; зобов'язання стягнути з Фонду соціального страхування виплачені кошти за березень 2014 року по серпень 2014 року в розмірі 914,04 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.10.2014 року адміністративний позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок щодо відшкодування Позивачу коштів на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, а також на її доставку, покладено на Відповідача.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Фонд соціального страхування подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю та закрити провадження у справі. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивачем з березня по серпень 2014 року було складено акти щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (а.с. 7-12).

Зі змісту зазначених актів випливає, що Управлінням понесено витрати у розмірі 31757,00 грн.: суми виплачених пенсій (основний розмір), суми щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття, суми витрат з виплати і доставки пенсії.

Однак, Фондом соціального страхування прийнято до заліку витрати на загальну суму 30842,96 грн.

З наявних у матеріалах справи таблиць розбіжностей та списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності (а.с. 13-28), вбачається, що Фонд соціального страхування у березні-серпні 2014 року не прийняв до заліку для відшкодування витрати Позивача на виплату та доставку пенсії ОСОБА_2, як особі, яка отримала каліцтво в державах СНД і переїхала на постійне місце проживання в Україну.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 2, 21, 24 та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», п. 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4, ст. 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. ст. 1, 3, 6, 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх підстав для зобов'язання Відповідача відшкодувати Позивачу кошти основного розміру пенсії у зв'язку з втратою годувальника та витрат на її доставку, виплачених Управлінням ОСОБА_2, оскільки обов'язок щодо відшкодування зазначених складових покладено на Фонд соціального страхування чинним законодавством.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком, що має надавати застрахованій особі матеріальну допомогу чи соціальні послуги, відповідно до статті 25 Основ є Фонд соціального страхування, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон), якою закріплено перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування.

Приписами ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій у разі втрати годувальника, здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Зі змісту ч. 4 ст. 26 Основ, ч. 2 ст. 24 Закону вбачається, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

З комплексного аналізу зазначених норм випливає, що, по-перше, належним страховиком, що має здійснювати матеріальну допомогу чи соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є Фонд соціального страхування, по-друге, у разі виникнення спору між страховиками - органом Пенсійного фонду України та відділенням Фонду соціального страхування - перший має право звернутися до останнього за відшкодуванням понесених витрат.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 04.05.1989 року отримав травму внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації (с. Коротчаєве Тюменської області), що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 05.05.1989 року (а.с. 32-34).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок перелому хребта з руйнуванням спинного мозку (а.с. 31).

Крім того, Черкаським окружним адміністративним судом було встановлено, що дочці ОСОБА_3 - ОСОБА_2 була призначена пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, як інваліду з дитинства. Дані обставини сторонами не оспорюються.

З матеріалів справи вбачається, що, з огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 Управлінням було виплачено пенсію з березня по серпень 2014 року у розмірі 900,00 грн. При цьому, 14,04 грн. склали витрати на доставку згаданої пенсії.

Приписами п. 4 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 року № 5-4/4 (далі - Порядок № 5-4/4), визначено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Отже, враховуючи те, що приписами Порядку № 5-4/4 прямо передбачено обов'язок Відповідача здійснювати відшкодування Позивачу сум пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також витрат на доставку зазначеної пенсії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з Фонду соціального страхування коштів у розмірі 914,04 грн. на користь Управління.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами Черкаського окружного адміністративного суду про безпідставність незарахування до заліку Відповідачем вищезазначеної суми з підстав виплати Позивачем пенсії громадянам держав - учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно ст. 5 Угоди остання поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Приписами п. 1 ст. 6 Угоди визначено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Положеннями ст. 7 Угоди передбачено, що при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Отже, як вірно зауважено судом першої інстанції, оскільки пенсія у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2 призначена відповідно до законодавства СРСР, то витрати на її виплату підлягають до відшкодування Відповідачем.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17.06.2014 року у справі № 21-185а14 та від 21.05.2013 року у справі № 21-129а13.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шполянському районі Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України у Шполянському районі Черкаської області до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Шполянському районі Черкаської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.