Справа № 2а-7744/10/1470
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м. Київ К/9991/90738/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.01.2011

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2011

у справі №2-а-7744/10/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області

про визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.01.2011, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2011, позов задоволено. Визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення Вознесенської ОДПІ у Миколаївській області №/0 від 30.09.2010 та №/0 від 30.09.2010

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові повністю, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 01.07.2008 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт №2500/17/ від 16.09.2010.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», з огляду на нікчемність укладених між позивачем та його контрагентами ПП «Мет-профіль», ПП «Аркада ЛТД» та ТОВ «Гранум Груп» договорів на поставку шкірсировини, так як до перевірки позивачем не надані ветеринарні свідоцтва форми №2 на шкіряну сировину великої рогатої худоби та свиней, за вказаними свідоцтвами продавці до управлінь ветеринарної медицини не звертались, у зв??язку з чим факт передачі товарів від продавця до покупця не підтверджено. Крім того, щодо ПП «Аркада» неможливо провести зустрічну перевірку у зв?язку з відсутністю останнього за місцезнаходженням, ПП «Мет-профіль» не відобразило податкові зобов?язання з ПДВ у декларації, а декларація ТОВ «Гранум Груп» за лютий 2010 року не визнана як податкова звітність.

На підставі акта перевірки, 30.09.2010 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким донараховано податку від здійснення підприємницької діяльності у сумі 328724,59 грн. за І півріччя 2010 року та податкове повідомлення-рішення №/0, яким донараховано податку на додану вартість в сумі 678904,38 грн., у т.ч. 452602,92 грн. за основним платежем та 226301,46 грн. штрафних санкцій.

Суд касаційної інстанції, не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Відповідно до п.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). Частиною 2 зазначеного підпункту встановлено, що у разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, первинними документами є письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основним видом діяльності позивача є посередництво у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною, напівфабрикатами (КВЕД-51.11.0), позивач орендує складські приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

У періоді, що перевірявся позивачем укладено договори купівлі-продажу у ПП «Аркада», ПП «Мет-профіль» та ТОВ «Гранум Груп» шкірсировини, що відповідає характеру господарської діяльності позивача. Здійснення зазначених господарських операцій підтверджується договорами купівлі-продажу, первинними бухгалтерськими документами (видатковими та податковими накладними, актами приймання-передачі товару, платіжними дорученнями, що підтверджують оплату товару, договорами на перевезення товару, актами виконаних робіт по договорах перевезення та товарно-транспортними накладними, виписаними перевізником, зазначені документи надавались до перевірки, були предметом дослідження та відображені в акті перевірки.

Доказів того, що фактичної поставки товарів за вищезазначеними договорами не відбулося відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, суду не надано.

Таким чином, фактична наявність предмету договору, реальність сплати позивачем грошових коштів в оплату вартості придбаних товарів, отримання належним чином оформлених податкових накладних правильно оцінені судами попередніх інстанцій як достатні підстави для формування валових витрат та податкового кредиту за даними господарськими операціями.

Відповідачем заперечується правомірність формування позивачем податкового кредиту за зазначеними господарськими операціями, з огляду на відсутність ветеринарних свідоцтв.

Однак, аналіз дотримання чинного законодавства при укладенні та/або виконанні правочинів, у тому числі на предмет порушення інтересів держави, не належить до компетенції податкових органів.

Можливе недотримання вимог інших галузей законодавства при укладенні правочинів (відсутність ветеринарних свідоцтв), якими опосередковані спірні господарські операції, не свідчить про спрямованість відповідних правочинів на ухилення від оподаткування.

За загальним правилом, позивач не може нести відповідальність як за несплату податків його контрагентом, так і за можливу недостовірність відомостей про нього, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності щодо такої.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товарів (робіт, послуг) правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У даному випадку оспорювані договори були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

На час укладення правочинів позивач мав офіційну інформацію щодо своїх контрагентів з метою зменшення ризиків негативних наслідків вчинення господарських операцій, усі вони були зареєстровані в ЄДРПОУ, були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, перебували на обліку як платники податків, у тому числі були платниками податку на додану вартість.

Не надано відповідачем і доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для скасування судових рішень з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області відхилити, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.01.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун