Справа № 817/2548/14
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Зозуля Д.П.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"20" січня 2015 р. Справа № 817/2548/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Охрімчук І.Г.,

при секретарі Кратюк А. О. ,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" листопада 2014 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № від 02.10. 2012 року. Позов обґрунтовано тим, що всі вчинені витрати підтверджені належними первинними документами. Для доставки автомобілів до пункту завантаження позивачем також несуться витрати та сплачені суми ПДВ включається до податкового кредиту. Придбаний тягач використовується у господарській діяльності, а тому включення суми ПДВ у розмірі 34200,00 грн., на яку відповідачем було безпідставно зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість, здійснено відповідно до законодавства.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області форми "Р" № від 02.10. 2012 року та форми "В4" № від 02.10. 2012 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив відмовити в задоволенні. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав. Просив задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд встановив, що уповноваженою особою Державної податкової інспекції у м. Рівному проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за період з 01.07. 2009 р. по 31.12. 2011 р., за результатами якої складено акт № 267/17-117/НОМЕР_3 від 21.09. 2012 р. (т. 1 а.с. 5-30).

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 138.2 ст. 138, ст. 164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», а саме включення в декларацію перекручених даних, що привело до заниження оподатковуваного доходу за 2011 р. на 47720,00 грн. Відповідно донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2011 р. становить - 6408,00 грн.;

- пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.3, п. 198.6. ст. 198 п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, зменшено залишок від'ємного значення, який включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в розмірі 100006,33 грн.

Державною податковою інспекцією у місті Рівному на підставі акта перевірки № 267/17-117/НОМЕР_3 від 21.09. 2012 р. прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 02.10. 2012 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на 6408,00 грн. - основного платежу та 1602,00 грн. - штрафної (фінансової) санкції (т. 1 а.с. 31);

податкове повідомлення-рішення № від 02.10. 2012 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2011 року у розмірі 100006,33 грн.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2012 року колегія суддів зазначає наступне.

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_5 06.02.2012 року було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2011 рік, у якій суму одержаного доходу у 2011 році визначено у розмірі 732077,00 грн., вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю вказано у розмірі 717020,00 грн. та зазначено суму чистого оподаткованого доходу у розмірі 15057,00 грн. (т. 2 а.с. 67-69).

Показники, поданої позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік від 06.02. 2012 року, підтверджено первинними бухгалтерськими документами та даними Книги обліку доходів і витрат № 1 за 2011 рік, що ведеться ФОП ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 99-101).

Відповідно до акту перевірки розбіжності у витратах за 2011 р. на суму 42720,00 грн. виникли в зв'язку з включенням позивачем наступних витрат:

витрати не підтверджені в повному обсязі відповідними платіжними та приходними документами в сумі 14117,00 грн.;

витрати понесені на подачу автомобілів до пункту завантаження в сумі 28603,00 грн.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України).

Згідно п. 177.4. ст. 177 Податкового Кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 138.8.1. пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, передбачено, що: «до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

В силу вимог пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З акту перевірки вбачається, що до витрат не включено витрати в сумі 28603,00 понесені на подачу автомобілів до пункту завантаження, а згідно договорів про надання послуг, заявок, актів виконаних робіт, рахунків, шляхових листів, що підтверджують списання пального встановлено, що замовники послуг проводили оплату вантажних перевезень від пункту навантаження до пункту розвантаження.

Суд встановив, що протягом 2011 року позивач здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування з видом діяльності вантажні перевезення автомобілями (крім таксі).

Витрати понесені позивачем на подачу автомобілів до пункту завантаження пов'язані із підприємницькою діяльністю з метою отримання доходу. Для того, щоб перевезти вантаж від пункту завантаження до пункту доставки позивачу необхідно доставити автомобіль до пункту завантаження, а відповідно й понести витрати.

Придбання дизельного пального, що було використане для переміщення транспортних засобів до пункту завантаження, підтверджене належними первинними документами.

Щодо витрат на суму 14117,00 грн., які не підтверджені в повному обсязі відповідними платіжними та приходними документами, то суду слід зазначити наступне.

Відповідачем у акті перевірки при визначенні розбіжності у сумі витрат помилково зазначено витрати згідно даних декларації про доходи у розмірі 698580,00 грн., оскільки, як встановлено судом, відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю позивача вказано у розмірі 717020,00 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач безпідставно дійшов висновку щодо не підтвердження в повному обсязі відповідними платіжними та приходними документами витрат на суму 14117,00 грн. та помилково встановив суму розбіжності витрат.

Таким чином податкове повідомлення-рішення № від 02.10. 2012 р. є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2012 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2011 року у розмірі 100006,33 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до акту перевірки встановлено завищення податкового кредиту на суму 68433,00 грн. у зв'язку з тим, що позивачем в порушення пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України до складу податкового кредиту безпідставно віднесена сума ПДВ, що не підтверджена оригіналами податкових накладних, а лише їх копіями.

Крім того, встановлено завищення податкового кредиту на суму 34200,00 грн. у зв'язку з тим, що позивачем в порушення п. 198.3, п. 198.6. ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України до складу податкового кредиту безпідставно віднесена сума ПДВ, що сплачена при придбанні сідлового тягача з напівпричепом, що не використовується у господарській діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Підпунктом "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом першої інстанції було досліджено оригінали податкових накладних та їх копії містяться в матеріалах справи на суму податкового кредиту 68433,00 грн., який був сформований на підставі господарських операцій з придбання дизельного пального та проведення ремонту транспортних засобів для використання у власній господарській діяльності з метою отримання доходу.

Суд встановив, що згідно договору купівлі-продажу автомобіля від 15.11. 2011 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було придбано у товариства з обмеженою відповідальністю «Гюалос» вантажний автомобіль марки SKANIA 2004 року випуску, білого кольору, шасі № VIN-НОМЕР_7, державний номер НОМЕР_4 та напівпричіп KOEGEL S 24/SN24, 2007 року випуску, фіолетового кольору, шасі № НОМЕР_6, державний номер НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 215).

Згідно Свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, вказані транспортні засоби зареєстровані за ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 217).

Так, ФОП ОСОБА_5 обґрунтовано відніс до податкового кредиту за листопад 2011 р. кошти в сумі 34200,00 грн. у зв'язку з віднесенням до складу в листопаді 2011 року сум податку у вартість придбано автомобіля SKANIA та напівпричепу KOEGEL S 24/SN24 в розмірі 34200,00 грн. ПДВ.

Твердження відповідача про те, що транспортні засоби не можуть бути основними фондами ФОП ОСОБА_6, тому що вони зареєстровані як на фізичну особу, а не як на фізичну особу-підприємця, спростовується Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388. Порядок передбачає реєстрацію транспортних засобів юридичними особами та фізичними особами. Реєстрації автомобіля на фізичну особу-підприємця порядком не передбачено.

Згідно зі статтею 325 Цивільного Кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин визнаються фізичні та юридичні особи. При цьому, правовий статус фізичної особи є набагато ширшим, ніж правовий статус фізичної особи - підприємця.

Враховуючи, що вантажні перевезення автомобілями (крім таксі) - є зареєстрованим видом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6, придбаний тягач прямо використовується ним в господарській діяльності.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з безпідставністю висновків викладених в акті перевірки, а відповідно протиправністю податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Т.В. Іваненко

судді: (підпис) Л.В. Кузьменко

(підпис) І.Г. Охрімчук

З оригіналом згідно: суддя ________________________________ Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "21" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 АДРЕСА_1, 33018

3- відповідачу/відповідачам: Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська, 8, м.Рівне, 33023

- ,