Справа № 826/1879/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1879/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської регіональної митниці на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" звернувся до суду з позовом до Київської регіональної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 08 серпня 2012 року № 100190000/2012/341350/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Київська регіональна митниця звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» та «Danish Crown» укладено контракт № 182 від 08 лютого 2010 року про постачання товару, асортимент, кількість та вартість якого встановлюється в інвойсах, які є невід'ємною частиною даного контракту.

Пунктом 2 контракту передбачено, що ціна включає в себе вартість продукту, тари, термозбіжної упаковки, маркування, відвантаження, витрат з митного оформлення вантажу в країні експортера. Валютою контракту є Євро. Загальна вартість контракту складає 800 000,00 Євро.

Згідно інвойсу від 24 липня 2012 року, товаром, що постачається на виконання зазначеного контракту, є морожена свиняча печінка, торгової марки «Danish Crown».

07 серпня 2012 року позивачем подано до Київської регіональної митниці вантажну митну декларацію № 100190000/2012/467445 з метою митного оформлення мороженої свинячої печінки вагою нетто 19 122 кг, загальною митною вартістю 11 767,08 Євро (0,6154 Євро/кг). Митна вартість була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження митної вартості товару, позивач надав митному органу пакет документів, а саме: облікову картку суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (код 1602); акт про проведення митного огляду товарів; накладну CMR; рахунок-фактуру (інвойс); зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу; внутрішній договір (контракт) доручення; договір (контракт) про перевезення; ветеринарні свідоцтва форм № 1, 2; довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належить резиденту України і знаходиться за її межами; відомості про дотримання вимог законодавства щодо здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару; відбиток штампа державних інспекторів з карантину рослин; відбиток штампа територіальних органів Державної екологічної інспекції України «Радіологічний контроль ввіз/вивіз дозволено»; сертифікат про походження товару; договір про транспортні витрати; сертифікат якості; заява підприємства, подання якої митному органу передує митному оформленню товарів і транспортних засобів; копію вантажної митної декларації іноземної країни; вантажну митну декларацію.

За результатами розгляду вказаних документів, відповідач встановив наявність у них розбіжностей, а саме: в зовнішньоекономічному контракті від 08 лютого 2010 року № 182 в пункті, що стосується умов оплати вказано, що оплата здійснюється на основі 100% передоплати до моменту відправлення продавцем товарів. Водночас в інвойсі від 24 липня 2012 року № вказані умови оплати - відстрочка платежу 30 днів. Також, у контракті від 08 лютого 2010 року № 182, довідці про транспортні витрати від 30 липня 2012 року № 30/07 та пакувальному листі б/н містяться різні дані про місце та умови поставки.

Позивачу було запропоновано надати для підтвердження заявленої митної вартості додаткові документи, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, якщо здійснювалось страхування - страхові документи, що містять відомості про вартість страхування, виписку з бухгалтерської документації, прайс-листи виробника товару, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

У зв'язку з ненаданням декларантом витребуваних документів, 08 серпня 2012 року Київська регіональна митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 100190000/2012/341350/2, яким митну вартість мороженої свинячої печінки, заявленої у вантажній митній декларації № 100190000/2012/467445 збільшено з 0,6154 євро/кг до 1,17 євро/кг.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про коригування митної вартості товару та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 57 глави 9 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

В силу ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, Київська регіональна митниця виходила з того, що позивачем не було надано основні документи, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість, згідно з переліком та відповідно до умов наведених у статті 53 Митного кодексу України, а також подані документи містять розбіжності.

При цьому, судом встановлено, що позивач надав відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які дають змогу чітко ідентифікувати оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню та підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Також, до заяви від 26 жовтня 2012 № 1150 на визнання заявленої митної вартості та скасування рішення від 08 серпня 2012 року № 100190000/2012/341350/2 позивачем додано копії: платіжних доручень від 06 вересня 2012 року та від 24 вересня 2012 року, банківських виписок за 06 вересня 2012 року та 24 вересня 2012 року, виписки з бухгалтерської документації, висновку про якісні та вартісні характеристики товару від 25 жовтня 2012 року № 11/1500, листа Danish Crown AmbА від 24 липня 2012 року стосовно помилки, копію прайс-листа та інші.

При цьому, судом встановлено, що відсутність платіжних доручень на момент здійснення митного оформлення вантажу зумовлена тим, що розрахунки за дану поставку ще не були здійснені.

З приводу посилань відповідача на п. 8 Контракту від 08 лютого 2010 року № 182, згідно якого платіж за товар здійснюється шляхом 100 % передоплати до моменту відправлення Продавцем товару згідно проформі інвойсу, судом першої інстанції вірно зазначено, що даним пунктом також встановлено, що «Дані умови можуть бути змінені за згодою сторін».

Згідно п. 1 Контракту від 08 лютого 2010 року № 182 Продавець продає, а Покупець купує продукцію згідно з Інвойсами, які є невід'ємною частиною даного Контракту. В Інвойсі від 24 липня 2012 року № , передбачено відстрочення платежу 30 днів. У платіжних дорученнях від 06 вересня 2012 року № 044 та від 24 вересня 2012 року № 215 міститься відмітка про те, що платіж здійснюється «по факту».

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вимога митного органу щодо надання банківських платіжних документів була передчасною, а посилання на відсутність таких документів як на підставу відмови у визначенні митної вартості за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не відповідають вимогам законодавства.

З приводу посилань митного органу на розбіжності у Контракті від 08 лютого 2010 року № 182, довідці про транспортні витрати від 30 липня 2012 року № 30/07 та пакувальному листі б/н щодо місця та умови поставки, судом встановлено, що позивачем надано митному органу копію листа Danish Crown AmbА від 24 липня 2012 року, де вказано, що у пакувальному листі до інвойсу від 24 липня 2012 року № щодо допущення помилки у місті поставки та вказано, що коректним містом є Padborg.

З огляду на те, що на момент розгляду заяви позивача від 26 жовтня 2012 року № 1150 про визнання митної вартості та скасування рішення про коригування заявленої митної вартості митному органу було надано копію листа Danish Crown AmbА від 24.07.2012 про допущення помилки, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо наявності розбіжностей у місті та умовах поставки.

Крім того, судом встановлено, що у відповідача була наявна інформація про ідентичні товари, ввезені протягом місяця до дня подання позивачем декларації митної вартості, а тому відповідач мав можливість визначити ціну товару за методом, передбаченим пунктом «а» частини 2 статті 57 Митного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем митному органу для митного оформлення імпортованого товару документів, які ідентифікують оцінюваний товар «морожена свиняча печінка, торгової марки «Danish Crown» та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну.

Відповідачем у свою чергу не підтверджено наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом, а тому рішення про коригування митної вартості товару є протиправним.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" та їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської регіональної митниці - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлений 17.12.2014 року.

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.