Справа № 2а/1570/1929/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

21 січня 2015 року м. Київ В/800/5917/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Муравйова О.В.,
Рибченка А.О.,
Шипуліної Т.М.,
перевіривши заяву Південної митниці Міндоходів

про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014

у справі № 2а/1570/1929/2011 (№ К/9991/81327/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон»

до Південної митниці

за участю прокуратури м. Одеси

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Південна митниця Міндоходів звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів»), заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 заявник посилається на неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме: статей 41, 69, 81 Митного кодексу України, підпункту 2.1.1 пункту 2.1 статті 2, підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, пункту 6.1 статті 6, підпункту 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пунктів 2.1, 2.3 Порядку підготовки та направлення митними органами податкових повідомлень платникам податків, установлення й експлуатації дощок податкових повідомлень, яке затверджене наказом Державної митної служби України від 11.05.2006 № 370.

В обґрунтування своїх вимог заявник додав копії ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.10.2011 у справі № К-10567/08 - номер справи у Вищому адміністративному суді України, ухвали Вищого адміністративного суду України від 15.03.2012 у справі № К-6379/09 - номер справи у Вищому адміністративному суді України, у яких, на його думку, згадані норми матеріального права застосовано інакше, ніж у даній справі.

Між тим, як вбачається зі змісту заяви Південної митниці Міндоходів та додатків, доданих до неї, фактичні обставини справи, що розглядаються, відмінні від тих, на які посилається заявник на обґрунтування наявності підстав для перегляду справи.

Приписи статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України визначають виключними мотивами подання заяви про перегляд судових рішень неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції саме одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Зокрема, у рішенні касаційного суду, яке заявник просить переглянути, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем за зовнішньоекономічним договором №0103/07 від 01.03.2007 на митну територію України ввезено філе гігантського кальмара, без шкіри, без мембрани, без верхушки та низу (роду Dosidicus Gigas) свіжоморожений, чищений, не підданий тепловій обробці достатньої для коагуляції протеїнів, не варений у воді, без додання оцту, розмірний ряд 1,5-4 кг., країна виробник - Перу, оформлено вантажну митну декларацію №500060735/8/022701 від 22.11.2008 на зазначений товар, із зазначенням коду товару відповідно до товарної номенклатури УКТ ЗЕД 0307 49 59 00, яка прийнята Південною митницею та по ній сплачені всі нараховані платежі.

Відповідач, як митний орган, під час здійснення митного оформлення ВМД та находження товарів під митним контролем товарів провів усі митні процедури, необхідні для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи, при цьому інший код товару, ніж той, що зазначений у ВМД, відповідачем визначений не був.

У митній справі наявний запит № 500060735/8/022701 в якому міститься печатка Південної митниці «митна вартість перевірено» та інформаційний аркуш митного контролю товарів за ВМД № 500060735/2008/022701, в якому проставлені печатки Південної митниці «правильність класифікації перевірено», «митну вартість перевірено», «сплачено», що підтверджує проведену митницею перевірку, в тому числі, визначення коду товару.

Проаналізувавши встановлені обставини та приписи пункту 10.3 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість», підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», статті 313 Митного кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Таких обставин у даній справі не встановлено і відповідачем не наведено.

З огляду на викладене, суди дійшли правильного висновку, що якщо митні органи, приймаючи ВМД, віднесли товар до певного коду товарної номенклатури та пропустили його на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару.

У рішенні ж Вищого адміністративного суду України від 19.10.2011 у справі № К-10567/08 - номер справи у Вищому адміністративному суді України, на яке посилається заявник, як приклад різного застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції встановив, що є така, що набрала законної сили постанова Вищого адміністративного суду України від 21.02.2007 відповідно до якої позивачем невірно зазначено в ВМД № 70000002/5/002250 від 09.02.2005 код замість коду . А відтак, митницею, на думку суду, було правильно винесено податкове повідомлення-рішення № 107/19 від 18.06.2007, у якому донараховано мито на суму 323 434,36 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 16 171,72 грн. У зв'язку з цим, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду, яким було встановлено факт допущення порушень законодавства України під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Що стосується рішення Вищого адміністративного суду України від 15.03.2012 у справі № К-6379/09 - номер справи у Вищому адміністративному суді України, на яке також посилається заявник, як приклад різного застосування норм матеріального права, то ним також встановлено факт допущення порушень законодавства України під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, а саме в частині визначення товарного коду ввезеного товару.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що у викладених випадках відсутня подібність правовідносин, оскільки обставини кожної конкретної справи різні.

Приписи статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України визначають виключними мотивами подання заяви про перегляд судових рішень неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції саме одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстав для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Південній митниці Міндоходів у допуску справи № 2а/1570/1929/2011 (№ К/9991/81327/11 - номер справи у Вищому адміністративному суді України) до провадження для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)О.В. Муравйов
(підпис)А.О. Рибченко
(підпис)Т.М. Шипуліна