Справа № 826/19323/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Спільного українсько – німецького товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер»

до

Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про

визнання протиправним та скасування розпорядження від 08.10.2014р. №10,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Спільне українсько – німецьке товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 08.10.2014р. №10 по справі №02/32-14 в частині визнання позивача таким, що в період 2012 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на підставі до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято протиправно, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі законодавства та з урахуванням всіх встановлених обставин.

В судовому засіданні 15 січня 2015 року суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

8 жовтня 2014 року Запорізьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України прийнято Розпорядження №10 по справі №02/32-14, яким визнано, що позивач, ТОв «Золотий Екватор», ТОВ «Запоріжнафтопродуктгруп» та ПАТ «Укрнафта» за підсумками діяльності у 2012 році займають монопольне (домінуюче) становище на ринку роздрібної торгівлі дизельним пальним в територіальних (географічних) межах м. Запоріжжя з прилеглими населеними пунктами на відстані до 10 кілометрів (сіл Сонячне, Балабіно, Бабурка).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи позовні вимоги суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправним розпорядження відповідача №10 від 08.10.2014, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод.

Дане право закріплене і в ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (ст. 17 КАС України).

З наведених процесуальних норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, ці рішення, дії або бездіяльність за будь-яких обставин повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права, свободи або інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то при розгляді даного спору про скасування розпорядження №10 від 08.10.2014 слід встановити, чи є оскаржуване розпорядження відповідача таким, що породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і впливає на його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, а також чи буде задоволення таких позовних вимог мати своїм правовим наслідком безпосередній захист прав позивача.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Зміст оскаржуваного розпорядження полягає у фіксації становища позивача та не покладає на нього будь-яких обов'язків. Вирішення питання про прийняття розпорядження про визначення монопольного становища належить до виняткової компетенції органів антимонопольного комітету та є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Крім того, зі змісту розпорядження вбачається, що таке стосувалося діяльності позивача у 2012 році.

Перелік порушень законодавства про захист економічної конкуренції визначено статтею 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції". З вказаної норми вбачається, що лише зловживання монопольним (домінуючим) становищем може потягнути за собою відповідальність. Визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище не є порушенням прав позивача. В оскаржуваному розпорядженні жодні факти щодо зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем не наведені.

А відтак, оскаржуване розпорядження станом на дату розгляду справи не породжує будь-яких юридичних наслідків для позивача. Будь-яких санкцій (заходів відповідальності) вказане розпорядження не передбачає.

За наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб’єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову Спільному українсько – німецькому товариству з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Кершер»відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін