Справа № 816/5058/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/5058/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

суддів: Петрової Л.М., Ясиновського І.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Департаменту житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації до Державної виконавчої служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна фінансова інспекція в Полтавській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Департамент житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації (надалі - позивач, Департамент) звернувся до суду з позовом до Державної виконавчої служби України (надалі - відповідач, ДВС України), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна фінансова інспекція в Полтавській області (надалі - третя особа, Держфінінспекція в Полтавській області) про визнання дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Канцедала О.О., що виявились у винесенні постанови від 03.12.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням №43043923, неправомірними, скасування постанови від 03.12.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставне стягнення з Департаменту виконавчого збору в розмірі 1360 грн, оскільки боржником вжито всіх залежних від нього заходів з метою виконання судового рішення в адміністративній справі №816/972/13-а.

Відповідач позов не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях посилався на правомірність оспорюваних дій державного виконавця та обґрунтованість спірної постанови. Зазначав, що виконавчий збір є санкцією відповідальності майнового характеру, яка застосовується у зв'язку з невиконанням боржником вимог виконавчого документа у строк, встановлений для його самостійного виконання. Оскільки Департамент, у наданий державним виконавцем для добровільного виконання строк, не виконав вимоги виконавчого листа №816/972/13-а, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, спірною постановою з позивача стягнуто виконавчий збір в розмірі, визначеному статтею 28 Закону України "Про виконавчий збір". З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судове засідання 20 січня 2015 року з'явились представники позивача та відповідача, які підтримали доводи, наведені у наданих до суду позові та запереченні проти позовних вимог.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлялась належним чином /а.с. 45/, причин неявки свого представника суду не повідомила, пояснень з приводу заявлених вимог не надала.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Керуючись приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового процесу у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, колегія суддів завершила розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Колегією суддів встановлено, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2013 у справі №816/972/13-а задоволено позовні вимоги Держфінінспекції в Полтавській області до Департамента, зобов'язано останній виконати пункти 1 та 2 вимоги про усунення порушень виявлених ревізією від 11.09.2012 №16-06-3-14/7884, а саме:

- відобразити в обліку Головного управління дебіторську заборгованість за ПК "Полтававодоканал" в розмірі 179 356 грн 16 коп., що виникла внаслідок безоплатного надання у користування КП "Полтававодоканал" за період з 16.08.2010 по 01.07.2012 приміщення адміністративного будинку по вул. Козака, 1А, яке знаходиться на балансі Головного управління ЖКГ. Стягнути на користь головного управління кошти в розмірі 179 356 грн 16 коп. за рахунок КП "Полтававодоканал" за користування приміщеннями адміністративного будинку по вул. Козака, 1А;

- забезпечити перерахування до обласного бюджету нарахованої плати в розмірі 157 947 грн 21 коп. за фактичне користування КП "Полтававодоканал" за період з 16.08.2010 по 01.07.2012 приміщеннями адміністративного будинку по вул. Козака, 1а, яке знаходиться на балансі Головного управління, за рахунок КП "Полтававодоканал".

На виконання вказаної постанови Полтавським окружним адміністративним судом 05.09.2013 видано виконавчий лист №816/972/13-а /а.с. 57-58/.

22.04.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України, на підставі заяви стягувача від 04.04.2014 року /а.с. 56/ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43043923 та надано боржнику 7-денний строк з моменту отримання постанови для добровільного виконання судового рішення /а.с. 60-61/.

Як зазначив позивач, постанову про відкриття виконавчого провадження №43043923 Департаментом отримано 28.04.2014.

03.12.2014 державним виконавцем, в межах виконавчого провадження №43043923, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1360 грн /а.с. 63-64/.

Не погоджуючись зі вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним діям та рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких дій/рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи вчинені такі дії та прийняте відповідне рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці дії/рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання в добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Згідно з частиною першою статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як визнано позивачем, постанову від 22.04.2014 про відкриття виконавчого провадження №43043923 Департаментом отримано 28.04.2014.

Залученою до матеріалів справи копією матеріалів виконавчого провадження №43043923 підтверджено, що позивач, у визначений державним виконавцем для самостійного виконання вимог виконавчого документа 7-денний строк, не надав до відділу примусового виконання рішень ДВС України відомостей про виконання вимог виконавчого листа №816/972/13-а, виданого Полтавським окружним адміністративним судом. Так само, позивач не інформував державного виконавця про наявність обставин, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання вимог виконавчого документа.

У відповідності до частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Оскільки позивач, у визначений державним виконавцем строк, самостійно не виконав вимоги виконавчого листа №816/972/13-а, постановою від 03.12.2014 з Департаменту стягнуто виконавчий збір в розмірі 1360 грн /а.с. 27/.

Стосовно тверджень позивача щодо неможливості виконання судового рішення з поважних причин, а саме - у зв'язку з відмовою рішенням господарського суду Полтавської області від 09.01.2014 /а.с. 18-20/, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 /а.с. 12-17/ в задоволення позовних вимог Департаменту до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова адміністрація в Полтавській області про стягнення 337 303 грн 37 коп., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень є одним із основоположним принципів адміністративного судочинства, що закріплено у статтях 7, 14, 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Крім того, варто врахувати положення частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" зазначив: "пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (пункт 43).

Враховуючи наведені вище положення, варто зазначити, що остаточне судове рішення є обов'язковим до виконання, а тому, боржник має вчинити всіх залежних від нього дій для виконання такого рішення у найкоротший строк.

Згідно з частиною сьомою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Таким чином, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, боржник має інформувати державного виконавця про наявність таких обставин та наділений правом подати заяву про відкладення виконавчих дій.

За твердженням позивача, Департаментом 29.04.2014 за вих. №06-50/844 подано відповідачу заяву про відкладення провадження виконавчих дій /а.с. 10-11/. Як зазначено позивачем у позовній заяві, дану заяву надіслано простою кореспонденцією.

Оцінюючи обґрунтованість наведених доводів, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів надіслання та отримання ДВС України вказаної заяви. Так само, позивачем не надано доказів реєстрації зазначеної заяви в журналі вихідної кореспонденції Департаменту.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність тверджень позивача про надання державному виконавцю заяви про відкладення виконавчих дій.

Так само, позивачем не надано доказів надіслання та отримання ДВС України заяви від 25.11.2014 вих. №06-50/2316 /а.с. 23-25/. Залучена до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №526 /а.с. 76/ не може вважатись належним доказом вручення відповідачу зазначеної заяви з огляду на наведені у позові твердження про надіслання заяви простою кореспонденцією. До того ж, як встановлено зі змісту вказаного рекомендованого повідомлення, поштове відправлення подано для відправки 17.12.2014 та вручено уповноваженій особі відділу примусового виконання рішень ДВС України 19.12.2014, тобто вже після винесення державним виконавцем спірної постанови та її отримання позивачем.

Будь-яких інших відомостей повідомлення боржником державного виконавця про неможливість своєчасного виконання вимог виконавчого листа №816/972/13-а залучена до матеріалів справи копія виконавчого провадження №43043923 не містить.

За вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не повідомляв державного виконавця про наявність обставин, які б ускладнювали своєчасне виконання Департаментом вимог виконавчого листа №816/972/13-а.

Колегія суддів зазначає, що судовим рішенням в адміністративній справі №816/972/13-а Департамент зобов'язано відобразити в обліку Головного управління дебіторську заборгованість за ПК "Полтававодоканал" в розмірі 179 356 грн 16 коп., що виникла внаслідок безоплатного надання у користування КП "Полтававодоканал" за період з 16.08.2010 по 01.07.2012 приміщення адміністративного будинку по вул. Козака, 1А, яке знаходиться на балансі Головного управління ЖКГ. Однак, доказів вчинення відповідних дій ні державному виконавцю, ані суду не надано.

В силу частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та оскаржуваної постанови.

Разом з цим, колегія суддів акцентує увагу на положеннях частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про порушення ДВС України норм чинного законодавства та обґрунтованість даного позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних відносинах діяльність відповідача відбувалась на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А тому, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Сплачений позивачем, при зверненні до суду з даним позовом, судовий збір належить залишити в Державному бюджеті України.

Окрім того, зважаючи на майновий характер заявлених позивачем вимог та беручи до уваги положення частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги, з позивача до Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в розмірі різниці між фактично сплаченою сумою /182 грн 70 коп., а.с. 2/ та тією, що належить до сплати /1827 грн = 1218 грн х 1,5/, а саме - 1644 грн 30 коп.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Департаменту житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації до Державної виконавчої служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Державна фінансова інспекція в Полтавській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови відмовити.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації (, вул. В. Козака, 1-а, м. Полтава, Полтавська область, 36020) до Державного бюджету України (на розрахунковий рахунок 4002, отримувач коштів: УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, 22030001; банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області, МФО 831019; ; код класифікації доходів бюджету 22030001; призначення платежу: судовий збір, за позовом Департаменту житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавський окружний адміністративний суд, ) судовий збір в розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 (тридцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Кукоба

суддя Л.М. Петрова

суддя І.Г. Ясиновський