Справа № 872/11194/13
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2014 рокусправа № 2а-7129/09/0870

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Запорізькій області та Кам'янсько-Дніпровського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року

у адміністративній справі № 2а-7129/09/0870 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Запорізькій області та Кам'янсько-Дніпровського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області про зобов'язання вичинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, та зобов'язано Головне управління МВС України в Запорізькій області виплатити позивачу заборгованість по грошовому утриманню за період з 2006 по 2008 роки - з врахуванням індексу інфляції - в сумі 6834 (шести тисяч восьмиста тридцяти чотирьох) гривень 71 копійки. В іншій частині позову ОСОБА_1 судом відмовлено.

Зазначена постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 оскаржена в апеляційному порядку Головним управлінням МВС України в Запорізькій області з підстав її незаконності та необґрунтованості, у зв'язку з чим просить її скасувати в зазначеній частині, та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом у цій справі з порушення тримісячного строку, що визначений ч.3 ст.99 КАСУ та ст.233 КЗпП України, а також тим, що суд першої інстанції не узяв до уваги відсутність правових підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги, оскільки на час його звільнення, умови отримання матеріальної допомоги були передбачені розділом 2.16 Наказу МВС України №499 від 31.12.2007, де зазначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, і у 2007 році позивач отримав таку допомогу у розмірі 861,32 гривень, згідно його рапорту про надання йому матеріальної допомоги, а у 2006 та 2008 роках він не звертався до свого керівництва з таким рапортом, тому й не отримував вказану допомогу.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасування, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 01.04.1985 р. по 25.11.2008 р. проходив службу в органах внутрішніх справ - у Камянсько-Дніпровському районному відділі УМВС України в Запорізькій області (на різних посадах), і відповідно до п.2 Указу Президента "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" №926/96 від 04.10.1996 (що діяв на час виникнення спору) та мав право на щорічне отримання грошової допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, та допомоги для оздоровлення, які відповідно до пп.2.16.1 Наказу Міністерства внутрішніх справ України "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" № 499 від 31.12.2007 (далі - Наказ №499), повинні були надаватися особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ для вирішення соціально-побутових питань при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальну допомогу позивач отримав частково у 2007 році в розмірі 861,32 грн., а при наданні йому чергових відпусток у 2006 та 2008 роках йому не було надано матеріальної допомоги, що на думку суду суперечить приписам ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 р., згідно якої держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, та вимогам пп.2.16.2, пп.2.16.3 і пп.2.16.4. Наказу №499, а також наявною у справі довідкою, виданою діючим на час звільнення позивача начальником Камянсько-Дніпровського РВ ГУМВС України в Запорізькій області полковником міліції Байрамовим Р.Н. та бухгалтером ОСОБА_3, згідно якої заборгованість перед позивачем по матеріальній допомозі за період з 2006 по 2008 роки складає 5383,43 грн.. (а.с.7, 42)

За наведених в попередньому абзаці обставин, та недоведеності відповідачем того, що у 2006-2008 роках були відсутні кошти на виплату позивачу матеріальної допомоги, а також того, що позивачу у 2007 році було виплачено матеріальну допомогу, при цьому позивач у рапорті відносно чергової відпустки у 2007 році окремо не зазначав просьби про виплату йому матеріальної допомоги (а.с.49), як і не подавав додатковий рапорт на отримання матеріальної допомоги ( такого рапорту відповідачі не надали суду), суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, та необхідності зобов'язання виплатити позивачу заборгованості по грошовому утриманню за період з 2006 по 2008 роки - з врахуванням індексу інфляції - в сумі 6834,71 грн. з Головного управління МВС України в Запорізькій області

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень ст.75 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", ст.69 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", ст.65 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", установлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - працівників) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

Виходячи із змісту зазначених норм, колегія суддів приходить до висновку, що надання співробітникам органів внутрішніх справ матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення при щорічній основній відпустці, а також додаткових видів грошового забезпечення, зокрема доплати за роботу в нічний час, залежить від наявності бюджетних асигнувань на їх виплату.

Як правильно зазначає відповідач, у 2006-2008 роках кошти з Державного бюджету на виплату співробітникам Камянсько-Дніпровському районному відділі УМВС України в Запорізькій області матеріальної допомоги не виділялись, тому відповідач був позбавлений можливості виплачувати цю допомогу позивачу.

Також відповідно до законодавства, надання матеріальної допомоги є правом, а не обов'язком керівника бюджетної установи.

Крім того, як встановлено під час судового розгляду справи позивач не звертався до керівництва із рапортами про виплату йому матеріальної допомоги.

Отже, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, безпідставно не врахував положень зазначених норм Законів України "Про Державний бюджет України" на відповідні роки і дійшов необґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги за вказаний вище період, оскільки відповідач є бюджетною установою і здійснює фактичні витрати на заробітну плату (грошове утримання), включаючи витрати на матеріальну допомогу тільки у межах фонду заробітної плати (грошового утримання).

З врахуванням того, що судом не встановлено неправомірних дій відповідачів щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Запорізькій області, Кам'янсько-Дніпровського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області - задовольнити

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2010 року - скасувати, та прийняти нову постанову

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені адміністративного позову до Головного управління МВС України в Запорізькій області та Кам'янсько-Дніпровського районного відділу ГУМВС України в Запорізькій області про зобов'язання вичинити певні дії

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов