Справа № 9101/37607/2011
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2013-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2013 року

справа № А17/441-06

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Туркіної Л.П. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська

на постанову: Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006р. у справі №А17/441-06

за позовом: Приватного науково-виробничого підприємства "Контур"

до: Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська

про: скасування податкового повідомлення-рішення ,

в с т а н о в и в:

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що відповідач зробив невірний висновок щодо зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, оскільки чинне податкове законодавство не передбачає залежність амортизаційних відрахувань від розмірі орендної плати, тобто посилання відповідача на безприбуткову господарську діяльність позивача є необґрунтованими. Позивач вважає податкові накладні, податковий кредит за якими не був визнаний відповідачем, мають всі необхідні реквізити і повністю відповідають пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі по тексту — Закон «Про ПДВ»).

Постановою суду першої інстанції позов задоволено. При цьому суд зазначив, що позивач правомірно відніс до складу податкового кредиту травня 2006р. суму ПДВ у зв'язку з придбанням основних засобів, а відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що основні засоби були придбані не з метою використовування їх у господарській діяльності позивача.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Відповідач вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, а саме те, що в порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем неправомірно віднесено суму податку на додану вартість з придбання основних засобів до складу податкового кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 20.07.2006р. позивач подав в адресу відповідача заяву про повернення суми бюджетного відшкодування за червень 2006р. і розрахунок суми бюджетного відшкодування за червень 2006р., у яких позивач просив відшкодувати йому на банківський рахунок суму бюджетного відшкодування у розмірі 305634,00 грн. (а.с.29,т.1).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за червень 2006р., за результатами якої було складено акт від 25.10.2006р. № 1617/236/32083890 (а.с.9-28, т.1).

В акті перевірки вказується про порушення позивачем п.1.8 ст.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.2 а) п.7.7 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість", що позивачем було завищено від'ємне значення податку на додану вартість у розмірі 305634,00 грн. по декларації за травень 2006р.

За висновками податкового органу позивачем не було підтверджено суму податкового кредиту за травень 2006р. у сумі 305634,00 грн., що складається з наступного:

– 214056,95 грн. — неправомірно віднесено до складу податкового кредиту травня 2006р. суму податку на додану вартість з придбання основних засобів у зв'язку з тим, що сума амортизації перевищує суму орендної плати, що отримується позивачем від передачі зазначених основних засобів в оренду;

Висновки податкового органу пов’язані з наступними обставинами:

04.01.2006р. між позивачем (покупець) та ПП "Макоп-Ексим" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №04/04-МК, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця лінію по виготовленню газобетону. Розташовану за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова, буд. 1Б, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити її (а.с.46-49, т.1).

На виконання умов вказаного договору 31.05.2006р. складена видаткова накладна №285, а також продавцем була виписана податкова накладна №285 на загальну суму 1284341,70 грн., у тому числі ПДВ 214056,95 грн.

Відповідно до договору оренди №Д/146-06 від 01.06.2006р. позивач (орендодавець) передав лінію по виготовленню газобетону у строкове платне користування ТОВ "Дніпропетровський завод стінових матеріалів" (орендар), що підтверджується актом приймання-передачі від 01.06.2006р. (а.с.52-53, т.1).

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

За визначенням п. 1.7 ст. 1 Закону "Про податок на додану вартість" (далі – Закон «Про ПДВ») податковий кредит – це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп.7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону "Про ПДВ" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У відповідності до пп.7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону "Про ПДВ" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.1.32 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994р. №334/94-ВР господарська діяльність – це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

За приписами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про ПДВ" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Як встановлено пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону "Про ПДВ", датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з нормами пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону "Про ПДВ" платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити, зокрема, опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм).

З огляду на надані до суду документи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушення з боку позивача вищевказаних норм. Первинні бухгалтерські документи позивача оформлені належним чином, тому у податкового органу не було підстав не приймати ці документи до уваги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд об'єктивно, повно і всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі доказами. Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006р. у справі № А17/441-06 залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006р. у справі № А17/441-06 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.В. Шлай