Справа № 808/6856/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року ( 11 год. 05 хв.)Справа № 808/6856/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Левченко В.В., довіреність від 01.01.2014 № 10/3;

Зінченко М.В., довіреність від 01.01.2014 № 19/5

від відповідача: Коваленко С.В., довіреність № 91/28-04-10-017 від 15.08.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс», м. Запоріжжя

до відповідача: Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, м. Запоріжжя

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» (далі - позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач), в якому позивач, з наступними уточненнями, просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 09.10.2014 № про зменшення Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 101 359 грн. за квітень 2013 року та нарахування штрафних санкцій в сумі 25 339,75 грн., та № про зменшення Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 198 169 грн. за грудень 2013 року.

В обґрунтування позову товариство посилається на те, що висновки Акту перевірки № 262/28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014 (п. 3.1.2, п.3.2.2, п.3.2.3) про безпідставне віднесення ПАТ «Запоріжкокс» по взаємовідносинах з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в розмірі 299528,00 грн., у тому числі: березень 2013 року - 101359,00 грн., грудень 2013 року - 198169,00 грн., та відповідно завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за березень 2013 року на суму 101359,0 грн., і за грудень 2013 року на суму 198169,0 грн., та завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню за квітень 2013 року у розмірі 101359,0 грн. - суперечать чинному законодавству, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач має і надавав до перевірки всі первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з придбання товарів ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020». Позивач вказує на те, що контролюючий орган при проведенні перевірки підтвердив здійснення господарських операцій та використання придбаного товару у господарській діяльності підприємства. Також зазначає, що оскільки в Акті перевірки № 262/28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014 відсутні висновки податкового органу щодо недоліків порядку оформлення первинних документів, то винесені податковим органом податкові повідомлення-рішення є протиправними та такі що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги з підстав, викладених вище, наполягали на задоволенні позову та скасуванні податкових повідомлень-рішень.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях від 03.11.2014 № 5541/28-04-10-014/4 посилається на те, що за результатами планової виїзної перевірки ПАТ «Запоріжкокс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 складено Акт перевірки № 262 /28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014, на підставі якого стосовно ПАТ «Запоріжкокс» винесено податкові повідомлення-рішення. Відповідач зазначає, що головним оперативним відділом СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів встановлено, що відповідно до ухвали Луцького міського районного суду Волинської області по справі № 1-кс/161/3648/13 від 30.09.2013 слідчим управління МГУ Міндоходів у Волинській області внесено до ЄРДР кримінальне провадження №0000112 від 01.08.2013 за ознаками ст. 212 КК України відносно ТОВ «Нова енергетична компанія» по взаємовідносинам з ТОВ «Магеллангруп». В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Магеллан груп» у період 2012-2013 років формував податковий кредит за рахунок підприємств з ознаками «фіктивності», серед яких є ТОВ «Газ Україна-2020». Податковий орган в запереченнях вказує на те, що відповідно до АС «Податковий блок» за період 2013 рік встановлено, що підприємство ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020 експортні, імпортні операції не здійснювало, а також не має власного імпорту та постачальників-імпортерів, що свідчить про обрив ланцюга постачання товарів від імпортера до кінцевого споживача та не дає змогу встановити фактичне походження товару. Крім того вказує, що згідно АІС Податковий блок» підприємство ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» є посередником при реалізації продукції в адресу ПАТ «Запоріжкокс». На думку відповідача викладене свідчить що висновки фахівців викладені в Акті перевірки №262/28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014 ґрунтуються на законодавстві, а спірні податкові повідомлення рішення є законними та обґрунтованими.

Під час розгляду справи по суті представник відповідача підтримав заперечення з підстав викладених вище, просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 12.11.2014 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжкокс» 20.12.1993 зареєстровано виконавчим комітетом Запорізької міської ради, як юридична особа за адресою: 69600, м. Запоріжжя, Заводський район, вул. Діагональна, буд. 4, ідентифікаційний код 00191224.

11.06.1996 товариство взято на податковий облік в СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів за № 136.

На підставі направлень від 30.05.2014 № 328, 329, 330, 332, 333, 335, 336, 338, 339, 340, 342, 344, 355, виданих Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів, Гапоновою Іриною Вікторівною - завідувачем сектору податкового контролю відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, радником податкової та митної справи ІІІ рангу; Глуховою Наталією Володимирівною - головним державним ревізор-інспектором сектору податкового контролю юридичних осіб відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Грубою Іриною Юріївною - головним державним ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Задорожним Валерієм Миколайовичем - головним державним ревізор-інспектором сектору податкового контролю юридичних осіб відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, радником податкової та митної справи ІІІ рангу; Діденко Ларисою Леонідівною - головним державним ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Набока Наталією Андріївною - завідувачем сектору контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Дядько Катериною Миколаївною - головним державним ревізор-інспектором сектору контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи ІІ рангу; Литвицькою Оленою Станіславівною - головним державним ревізор-інспектором сектору контролю за правомірністю бюджетного відшкодування ПДВ відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Смоляр Тетяною Анатоліївною - головним державним ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств чорної металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Шульгою Іриною Василівною - головним державним ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії, інспектором податкової та митної справи ІІ рангу; Пуліним Андрієм Веніаміновичем - завідувачем сектору аналізу ризиків та операцій у сфері ЗЕД металургії, радником податкової та митної справи ІІІ рангу; Мацько Ольгою Василівною - головним державним ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств чорної металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; Малаховою Надією Олександрівною - головним державним ревізор-інспектором відділу податкового супроводження підприємств чорної металургії, інспектором податкової та митної справи І рангу; згідно зі ст. 77, 82 Податкового кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 зі змінами і доповненнями та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання проведена планова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2013 відповідно до затвердженого плану перевірки.

Перевірка проводилась з 02.06.2014 по 05.08.2014. Термін проведення перевірки продовжувався з 16.07.2014 по 05.08.2014 на підставі наказу № 379 СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів від 15.07.2014.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- п.39.15 ст. 39, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8. ст.138, пп.139.1.9, п.139.1 ст.139, пп.153.2.6 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 зі змінами і доповненнями, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на загальну суму 15751 153 грн., у т.ч. 2013 рік - у зв'язку із застосуванням «звичайних цін» в сумі 4371723 грн.

- п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму - 4926 677 грн., у тому числі по періодам: січень 2013 року - у зв'язку із застосуванням «звичайних цін» на суму 874345 грн.; листопад 2013 року на суму 4052332 грн.

- п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1690452 грн., у тому числі за: квітень 2013 року на суму ПДВ у розмірі - 108617 грн., за травень 2013 року на суму ПДВ у розмірі - 12012 грн., за червень 2013 року на суму ПДВ у розмірі - 7258 грн., за вересень 2013 року на суму ПДВ у розмірі - 602904 грн., за жовтень 2013 року на суму ПДВ у розмірі - 427026 грн., за листопад 2013 року на суму ПДВ у розмірі - 532635 грн.

- п. 198.3, п. 198.6, ст.198, п. 200.1, п. 200.3 ст.200 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму - 5641 535 грн., у тому числі за: березень 2013 року на суму - 108617 грн., квітень 2013 року на суму - 12012 грн., травень 2013 року на суму - 7258 грн., серпень 2013 року на суму - 602904 грн., вересень 2013 року на суму - 427026 грн., жовтень 2013 року на суму - 1883342 грн., грудень 2013року на суму - 2600376 грн.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено Акт перевірки №262/28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014.

27 серпня 2014 року, на підставі Акту перевірки №262/28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014, контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , про зменшення Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1690452 грн., та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 422613 грн.;

- № , яким Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 5641535 грн.

Не погодившись з такими діями податкового органу, позивач звернувся зі скаргою вих.№19/3/12 від 04.09.2014 до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників зі скаргою, в якій просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.08.2014 № та № .

25.09.2014 Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, рішенням вих.№ 17605/10/28-10-10-4-33 скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» частково задовольнило, а саме:

- скасовано податкове повідомлення-рішення № від 27.08.2014 по зменшенню суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 589 093,0 грн., штрафні санкції скасовані в сумі 397 273,25 грн.;

- скасовано податкове повідомлення-рішення № від 27.08.2014 по зменшенню суми від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 5 443 366,0 грн.

Так, оскільки податкові повідомлення-рішення від 27.08.2014 № та № вважаються відкликаними, то податковим органом винесено нові податкові повідомлення-рішення:

- № від 09.10.2014, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 101 359 грн., та, відповідно, зобов'язано ПАТ «Запоріжкокс» сплатити суму податку на додану вартість у розмірі 101 359 грн., та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 25339,75 грн.;

- № від 09.10.2014, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 198 169 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 09.10.2014 № та № Публічне акціонерне товариство «Запоріжкокс» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п.п. 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абзац другий пункту 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм податкового законодавства свідчить про те, що право платника податку на податковий кредит виникає в періоді, в я кому відбулося придбання товарів (робіт/послуг) або зроблена попередня оплата, але це право повинно бути підтверджене належним чином оформленою податковою накладною.

У п.201.1 ст.201 ПК України вказано, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПКУ податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п. 201.4 ст.201 ПКУ встановлено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 ПКУ податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм Податкового кодексу України, податкова накладна є документом, який підтверджує фактичну сплату покупцем податку на додану вартість у ціні товару, та надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. І лише придбання товарів (послуг, робіт), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної та складання податкової накладної особою, що не зареєстрована як платник ПДВ, позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Визначення розміру належних платнику податку сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість здійснюється на підставі норм ст.200 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.200.1, 200.2, 200.3 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами п.200.4. ст. 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду

При цьому, виходячи зі змісту вищезазначених норм, бюджетному відшкодуванню підлягає частина податку, сплачена платником податку, що придбав товари та послуги, їх постачальникам.

До того ж, Податковий кодекс України не обмежує можливості врахування під час визначення розміру бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбаних товарів та послуг. Також Податковим кодексом України не передбачено можливості зменшення суми бюджетного відшкодування в разі несплати сум податку на додану вартість до бюджету контрагентами платника податку, який має право на бюджетне відшкодування.

Податковий кодекс України для платників податків не передбачає а ні обов'язок, а ні право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності його державної реєстрації як СПД, реєстрації платником податків, «податкових взаємовідносин» з бюджетом, ведення податкового обліку, подання декларацій, тощо.

Як встановлено з акту перевірки відповідачем досліджені первинні документи, які підтверджують постачання товару від ТОВ «Газ Україна-2020» на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс»: податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення про перерахування грошових коштів в оплату товару, залізничні накладні, приходні ордери та інші.

Будь-які порушення щодо форми та змісту первинних документів, які підтверджують фактичне вчинення господарських операцій з постачання товару між позивачем та ТОВ «Газ Україна-2020» в акті перевірки відсутні.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що 04.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» (постачальник) укладений договір № 132/13/785.

Згідно розділу 1 зазначеного договору Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти та сплатити матеріали (Ресурси) на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до пункту 3 Договору поставка Ресурсів здійснюється видами транспорту зазначених в Специфікації.

Постачальник зобов'язаний поставити Ресурси на умовах поставки, зазначених в Специфікації у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 5.1 Договору сплата Покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок Постачальника зазначеного в цьому договорі.

Датою сплати Ресурсів вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Крім того, 31.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було укладено додаткову угоду №2898 до договору № 132/13/785 від 04.03.2013, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо зміни пункту 10.5. параграфу «10. Інші вимоги» виклавши його в наступній редакції: цей Договір діє до 31 грудня 2014 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторін від виконання прийнятих на себе зобов'язань (у тому числі гарантійних) по цьому Договору.

Позивачем надані специфікації до вищевказаного договору:

-специфікацію №1/865 від 04.03.2013, на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» дизельного пального марки F у кількості +/- 10%, 60 тонн на загальну суму 638460,00 грн., у тому чисті ПДВ 106410,00 грн. Поставки ресурсів вказані з урахуванням транспортних витрат на залізничний транспорт;

-специфікацію №2696 від 20.11.2013, на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» дизельного пального зимового у кількості +/- 10%, 60,00 тонн на загальну суму 627000 грн., у тому чисті ПДВ 104500,00 грн. Поставки ресурсів вказані з урахуванням транспортних витрат на залізничний транспорт;

- специфікацію №4/240 від 13.12.2013, на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» дизельного пального зимового у кількості +/- 10%, 60,00 тонн на загальну суму 633000,00 грн., у тому чисті ПДВ 105500,00 грн. Поставки ресурсів вказані з урахуванням транспортних витрат на залізничний транспорт.

На виконання договору №132/13/785 від 04.03.2013 продавцем було поставлено покупцеві товар.

10 березня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було передано позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F вид І Код УКТ ЗЕД у кількості 57,152 тон за видатковою накладною №РН-0003293 загальною вартістю 608154,43 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 101359,07 грн. 10 березня 2013 року між Постачальником та Покупцем підписано Акт приймання-передачі палива дизельного до видаткової накладної №РН-0003293, а також видано податкову накладну № 420 від 10.03.2013.

Крім того позивачем надано до суду:

- cертифікат відповідності серії ВВ № 962665, до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № РН-0003293 від 10.03.2013;

- Паспорт якості № 294 від 25.02.2013 р. до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № РН-0003293 від 10.03.2013

- залізничну накладну про транспортування Ресурсів до покупця;

- банківську виписку про сплату Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» 608154,43 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 101359,07 грн. за дизельне пальне постановлене Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020».

01 грудня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було передано позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F вид ІІ Код УКТ ЗЕД у кількості 64,381 тон за видатковою накладною №12071 від 01.12.2013 загальною вартістю 672781,45 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 112130,24 грн. 10 березня 2013 року між Постачальником та Покупцем відповідно до видаткової накладної 12071, підписано Акт приймання-передачі палива дизельного у кількості 64,381 грн., а також видано податкову накладну № 15 від 01.12.2013.

Крім того позивачем надано до суду:

- сертифікат відповідності серії ВГ № 052532, до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 12071 від 01.12.2013;

- паспорт якості № 2255 від 11.10.2013 до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 12071 від 01.12.2013;

- залізничну накладну про транспортування Ресурсів до покупця;

- банківську виписку про сплату Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» 672781,45 грн. у тому числі ПДВ у розмірі 112130,24 грн. за дизельне пальне постановлене Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020».

21 грудня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» було передано позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки F вид ІІ Код УКТ ЗЕД у кількості 49,347 тон за видатковою накладною №12273 від 21.12.2013 загальною вартістю 520611,05 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 86768,51 грн. 21.12.2013 року між Постачальником та Покупцем відповідно до видаткової накладної 12273 підписано Акт приймання-передачі палива дизельного у кількості 48,932 грн., а також видано податкову накладну № 106 від 21.12.2013. Відповідно до Розрахунку №236 від 31.12.2013 скориговано кількість і вартість показників до податкової накладної від 21.12.2013 №106.

Крім того позивачем надано до суду:

- cертифікат відповідності серії ВГ № 052532, до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА- 2020» № 12273 від 21.12.2013;

Паспорт якості № 2255 від 11.10.2013 до видаткової накладної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 12273 від 21.12.2013;

- залізничну накладну про транспортування Ресурсів (дизельного палива) до покупця;

- банківську виписку про сплату Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» за дизельне пальне постановлене Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020».

До того ж, на підтвердження товарності операцій між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» позивачем надано суду прибуткові ордери №№ 460041, 490332, 492709 (а.с.33-35).

Також позивачем до суду надано документи, що підтверджують переміщення придбаних у Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗУКРАЇНА-2020» товарно-матеріальних цінностей, а саме накладні вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (а.с.36-42).

Суд звертає увагу на те що відповідачем не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження нікчемності правочинів між Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Отже, відповідачем не надано доказів неможливості здійснення реальності операцій між позивачем та його прямим контрагентом - ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

З урахуванням наведеного, відповідачем не спростовано у суді факт реальності господарських операцій, вчинених між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Законодавство не містить певних критеріїв добросовісності платника податків. Водночас, слід визнати обґрунтованим застосування на практиці цього підходу, оскільки подібне розмежування платників податків дозволяє індивідуалізувати юридичну відповідальність особи та забезпечити дотримання правопорядку у галузі оподаткування навіть за наявності певних прогалин у законодавстві. У разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних. Прикладом подібного підходу є постанова Верховного Суду України від 09 вересня 2008 року.

Податковий орган, ґрунтує правомірність винесених податкових повідомлень-рішень на ухвалі Луцького міського районного суду Волинської області по справі № 1-кс/161/3648/13 від 30.09.2013 внесеної слідчим управління МГУ Міндоходів у Волинській області до ЄРДР кримінальне провадження №0000112 від 01.08.2013 за ознаками ст. 212 КК України відносно ТОВ «Нова енергетична компанія» по взаємовідносинам з ТОВ «Магеллангруп». В ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Магеллан груп» у період 2012-2013 років формував податковий кредит за рахунок підприємств з ознаками «фіктивності», серед яких є ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020». Також відповідач в обґрунтування правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень посилається на акти перевірок податкових органів по взаємовідносинам ТОВ «Газ Україна-2020» з його постачальниками такими як ТОВ «ДАЙМОНД АЛЬЯНС», ТОВ «ПРОМ-ГАЗ-ІНВЕСТ», ТОВ «ЮРАЙ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК», Представництво «СОПРЕМА ТРЕЙДІНГ ЛТД».

Однак, суд зазначає, що відсутність у контрагентів ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та безпосередньо у контрагента позивача необхідних основних фондів, кваліфікованого технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, вантажних транспортних засобів тощо, не є беззаперечним доказом того, що господарські операції між ПАТ «Запоріжкокс» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» не мали реального характеру.

Відповідачем на підтвердження своїх заперечень надано Протокол допиту свідка в рамках кримінального провадження №0000076.

Для адміністративного суду зазначений Протокол є доказом, який підлягає оцінці в порядку статті 86 КАС України. Виходячи з того, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, а також те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, наданий в обґрунтування доводів податкового органу Протокол допиту свідка не підтверджує наявність обставин, з яким відповідач пов'язує відсутність реального характеру господарської операції.

До того ж, нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум ПДВ, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

На переконання суду, порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагента позивача та іншій суб'єктів господарювання по ланцюгу постачання, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ встановлено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновки податкового органу, викладені в Акті перевірки № 262/28-04-47-10/00191224 від 12.08.2014, про порушення Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» вимог п.198,3, п. 198,6, ст.198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст.200 ПК України є помилковими та спростовуються дослідженими під час розгляду справи доказами.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а тому податкові повідомлення-рішення № від 09.10.2014 та № від 09.10.2014 слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 09.10.2014 № про зменшення Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 101 359 грн. за квітень 2013 року та нарахування штрафних санкцій в сумі 25 339,75 грн. та № про зменшення Публічному акціонерному товариству «Запоріжкокс» від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 198 169 грн. за грудень 2013 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжкокс» 487,20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я. Максименко