Справа № 2а-8659/08/0470
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 року м. Київ К/9991/12316/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2009 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2011

у справі №2-а-8659/08

за позовом Державного підприємства Дніпропетровська виправна колонія №89 Управління Державного департаменту України з питань покарань в Дніпропетровській області

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2009, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2011, позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська від 15.04.2008 №/0, №/1 від 23.05.2008, №/2 від 16.07.2008, у частині донарахування податкових зобов?язань з ПДВ у сумі 32347,00 грн. та штрафних санкцій у сумі 24650,34 грн.; №/0 від 15.04.2008, №/1 від 23.05.2008, №/2 від 16.07.2008 про нарахування податкового зобов?язання по сплаті податку з доходів найманих працівників на суму 345879,18 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про відмову в позові повністю, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а судові рішення підлягають залишенню без змін з огляду на таке.

Підставою для визначення позивачеві за податковими повідомленнями-рішеннями №/0 від 15.04.2008, №/1 від 23.05.2008, №/2 від 16.07.2008 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у загальній сумі 345879,18 грн., в тому числі: 115293,06 грн. основного платежу та 230586,12 грн. штрафних (фінансових) санкцій; №/0 від 15.04.2008, №/1 від 23.05.2008, №/2 від 16.07.2008 податкових зобов?язань з ПДВ у сумі 32347,00 грн. та штрафних санкцій у сумі 24650,34 грн., слугували висновки акта №940/23-2/08679764 від 03.04.2008 виїзної планової документальної перевірки позивача за період: з 01.01.2007 по 31.12.2007, про порушення п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 за №168/97-ВР, що полягали у виправленні позивачем у декларації за квітень 2007 року помилки, допущеної при визначенні податкових зобов?язаньу декларації за жовтень 2006 року, а також при визначенні періоду виникнення податкових зобов?язань, та пп.6.3.3 «в» п.6.3 ст.6, пп.8.1.1 п.8.1 ст.8, ст.16, п.19.2. ст.19 Закону України від 22.05 2003 року №889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі Закону № 889-IV), що полягали у неправомірному застосуванні податкової соціальної пільги до заробітної плати, нарахованої засудженим під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон №2181) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Таким чином, чинне законодавство не обмежує право платника уточнити показники раніше поданих декларацій, у зв?язку з виявленням помилок при декларуванні податкових зобов?язань, у зв?язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що виправлення позивачем показників податкової декларації за жовтень 2006 року у декларації за квітень 2007 року відбулося в межах строків встановлених ст.15 Закону №2181, у зв?язку з чим у відповідача були відсутні підстави його неврахування.

Щодо оподаткування доходів засуджених до позбавлення волі на підставі пп. 6.3.1 п.6.3 ст.6 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі Закону № 889-IV) із застосовуванням податкової соціальної пільги у відповідності до пп. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 Закону № 889-IV, то позиція податкового органу полягає в тому, що заробітна плата осіб, засуджених до позбавлення волі, не відповідає визначенню заробітної плати в розумінні Закону № 889 і вказані особи не є найманими працівниками відповідно до чинного трудового законодавства, тому підстави до застосування податкової соціальної пільги до вищевказаних доходів відсутні.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для вирішення справи, та надали їм правову оцінку.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону №889 об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону №889-IV до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Закону № 889-IV, з урахуванням норм пункту 6.5 цієї статті, платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного з джерел на території України від одного працедавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірах, визначених цим підпунктом.

Відповідно до пп. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону № 889-IV податкова соціальна пільга не може бути застосована до інших доходів платника податку, якщо він отримує протягом звітного податкового періоду одночасно доходи, перелічені у цій нормі, зокрема доход передбачений в пп. «в» - заробітна плата під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до пп. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 Закону № 889-IV податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та відшкодування), якщо його розмір не перевищує суми, яка дорівнює сумі місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженої на 1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні» від 23.06.2005 № 2713-IV трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Статтею 119 КВК України передбачено, що умови праці засуджених до позбавлення волі, зокрема, норми тривалості робочого часу, правила охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії встановлюються законодавством про працю.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Таким нормативно-правовим актом є Інструкція з оплати праці засуджених до обмеження та позбавлення волі, затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань 04.10.2004 № 191 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.10.2004 за № 1328/9927 (далі Інструкція № 191).

Підпунктом 1.2 Інструкції № 191 передбачено, що засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я, спеціальність.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 191 із заробітної плати, отриманих пенсій та інших доходів засуджених здійснюються утримання відповідно до законодавства з дотриманням черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з абз. 3 пп. 1.1 ст. 1 Закону №889-IV для цілей цього Закону під терміном «заробітна плата» розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Аналіз наведених норм свідчить, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю.

Примусовість характеру трудових відносин засуджених та їх мета виправлення та перевиховання зумовлює те, що регулювання таких відносин здійснюється відповідно до законодавства про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Закон № 889-IV не передбачає особливого порядку оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці, а також не передбачає заборони застосовувати до заробітної плати таких засуджених податкової соціальної пільги. Тому, при застосуванні податкової соціальної пільги до заробітної плати вказаних засуджених враховуються визначені в цьому законі умови для її застосування.

Таким чином, враховуючи наявність трудових відносин між засудженими до позбавлення волі особами та Підприємством Дніпропетровської виправної колонії № 89 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Дніпропетровській області, які виникли в результаті залучення таких засуджених до суспільно корисної праці, та отримання засудженими відповідної компенсації за виконану роботу - заробітної плати, дотримання умов для застосування податкової соціальної пільги, зокрема застосування податкової соціальної пільги до заробітної плати під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі без отримання засудженими інших доходів одночасно з такою заробітною платою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо правомірного застосування податкової соціальної пільги до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не можуть бути підставою для скасування постановлених у справі судових рішень з наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2009 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун