Справа № 2а-10139/12/2070
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 січня 2015 року м. Київ В/800/6012/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Васильченко Н.В., Горбатюка С.А., Донця О.Є., Калашнікової О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання протиправними та скасування рішень управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про застосування фінансових санкцій від 11 березня 2011 року №149 та від 11 березня 2011 року №150, винесених відносно фізичної особи - підприємця ОСОБА_6.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 3 червня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 8 серпня 2013 року скасоване рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року рішення суду апеляційної інстанції скасоване та залишене в силі рішення суду першої інстанції.

У заяві про перегляд Верховним Судом України вказаного рішення Вищого адміністративного суду України фізична особа - підприємець ОСОБА_6 ставить питання про його скасування, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме неоднакове застосування пункту 7 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" неоднакове у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви додані копії рішень Вищого адміністративного суду України: від 9 листопада 2011 року у справі №К/9991/28551/11; від 20 листопада 2012 року у справі К/9991/9042/12; від 29 січня 2014 року у справі № К/9991/18578/12.

Відповідно до ч.1 ст. 237 КАС України, заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів, неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Як вбачається із п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 2 "Про судову практику застосування статей 235 - 240 Кодексу адміністративного судочинства України" відповідно до ст. 237 КАС України заява про перегляд з указаних мотивів може бути подана за наявності таких складових: неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права; ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах. Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі;

різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню;

різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України, здійснивши оцінку наведених доводів щодо неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України одних і тих самих норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для допуску справи до провадження.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Допустити справу за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2014 року по справі № К/800/46824/13.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: