Справа № 810/49/15
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року 810/49/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрод-Сервіс"
доІрпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпрод-Сервіс" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.12.2014 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит та визначено валові витрати, проте, як стверджує позивач, податковий орган дійшов помилкового висновку про нікчемність укладених між позивачем та його контрагентами угод і неправомірно нарахував грошові зобов'язання по податку на додану вартість та по податку на прибуток. Позивач зазначає, що податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій. Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач будь-яких пояснень та заперечень проти позову до суду не надав.

Представник позивача 19.01.2015 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідачем не надано суду доказів поважності причин неможливості забезпечення явки представника відповідача на судове засідання, а тому суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпрод-Сервіс" зареєстровано як юридичну особу Макарівською районною державною адміністрацією Київської області 16.12.2011, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 20.12.2011 за №541. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача є неспеціалізована оптова торгівля.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 03.11.2014 по 21.11.2014 посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області на підставі направлень від 03.11.2014 та згідно з п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Укрпрод-Сервіс" (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 20.12.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено Акт від 28.11.2014 №1400/22-4/38007149 (надалі - Акт перевірки).

Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що правочини, укладені між позивачем та ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" є нікчемними і в силу статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю. Як наслідок, в ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, в результаті чого позивачем завищено витрати на загальну суму 9488781,99 грн., в т.ч. за І квартал 2012 року на суму 955871,32 грн., за ІІ квартал 2012 року на суму 2357019,43 грн., за ІІІ квартал 2012 року на суму 2783378,54 грн., за ІV квартал 2012 року на суму 1586826,53 грн., за 2013 рік на суму 1805686,17 грн., чим занижено податок на прибуток всього у сумі 1956530,49 грн., в т.ч. за І квартал 2012 року на суму 200732,98 грн., за ІІ квартал 2012 року на суму 494974,08 грн., за ІІІ квартал 2012 року на суму 584509,49 грн., за ІV квартал 2012 року на суму 333233,57 грн., за 2013 рік на суму 343080,37 грн.;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 482637,10 грн., у т.ч. за липень 2013 року в сумі 139000,31 грн., за серпень 2013 року в сумі 166647,85 грн., за вересень 2013 року в сумі 15294,33 грн., за жовтень 2013 року в сумі 157290,78 грн., за травень 2012 року в сумі 851,67 грн., за серпень 2012 року в сумі 750,00 грн., за січень 2013 року в сумі 42,75 грн., за травень 2013 року в сумі 1666,67 грн., за грудень 2013 року в сумі 1092,74 грн.

Такий висновок податкового органу ґрунтується на використаних під час аналізу господарських операцій позивача матеріалів перевірок його контрагентів, а саме:

- акту ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Порт-Ал" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.09.2010 по 30.11.2012";

- акту ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 30.11.2012 №2086/22-517/25009114 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "Ривал" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за грудень 2011 року, січень-травень, липень 2012 року та повноти їх відображення в податковому обліку";

- акту ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя від 07.06.2013 №115/2220/37172580 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Базасофт" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ "Інтертерра" , ТОВ "Сталь Інвест-Груп" , ТОВ "Прима Торг" , ТОВ "Інфосервіс-послуги" , ТОВ "ПІК Пром" за період лютий-серпень 2012 року";

- акту ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя від 29.08.2013 №158/08-31-22/37172580 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Базасофт" (код за ) з контрагентами (постачальниками та покупцями) за період з 17.06.2010 по 02.07.2013";

- акту ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя від 07.06.2013 №114/2220/31080987 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "НВП Союзторгстрой" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ "Інтертерра" , ТОВ "Сталь Інвест-Груп" , ТОВ "Прима Торг" , ТОВ "Неотрейд Хом" , ТОВ "Датли" , ТОВ "ТК Астея" , ТОВ "Дейверс-Інвест" за період жовтень 2011 року - вересень 2012 року у сумі 2371,5 тис. грн.";

- акту ДПІ у Соломянському районі м. Києва від 12.12.2013 №1247/26-58-22-01-17/35806550 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Євразія Трейдінг" (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ "Компанія "Інтер-Пласт" () за період з 01.07.2013 по 31.07.2013, ТОВ "Флоренд" () за період з 01.11.2012 по 30.11.2012, ТОВ "Еліт Трейд Сервіс" () за період з 01.06.2013 по 30.06.2013";

- акту ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.01.2014 №16/26-57-22-02-09/38365066 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Геліос-Люкс" () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.06.2013 по 30.11.2013";

- акту ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 07.11.2013 №668/26-54-22-/38698792 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Дісітранс" () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.06.2013 по 30.09.2013";

- акту ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 30.01.2014 №36/26-53-22-03-15/37652977 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Будівельна компанія "Зім" () щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за вересень, жовтень, листопад 2013 року";

- акту ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 02.10.2013 №247/26-53-22-01-21/38576054 "Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ "Опт Альянс Трейд" () щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.04.2013 по 31.08.2013";

- акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 08.04.2014 №1007/2202/38688229 "Про неможливість проведення зустрічної звірки щодо формування податкового кредиту та податкового зобов'язання з податку на додану вартість ТОВ "Торгова група інтермаркет" () по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями за період з 01.07.2013 по 28.02.2014".

Відповідач зазначає, що вказаними актами перевірок контрагентів встановлено нереальність здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" з контрагентами.

Між тим, як вбачається з Акту перевірки позивача, під час перевірки ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" встановлено відсутність факту реального здійснення господарської діяльності, оскільки у ході перевірок встановлено, що вказані контрагенти позивача не знаходяться за юридичними адресами та не мають адміністративно-господарських можливостей, необхідних для виконання взятих на себе зобов'язань, а тому, на думку податкового органу, перевірками контрагентів позивача не підтверджено господарські операції, здійснені ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" по ланцюгу постачання з його контрагентами.

З наведених підстав податковий орган дійшов висновку, що господарські операції підприємств не підтверджуються щодо врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, яке економічно необхідне для здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів, у зв'язку з чим ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" не могло фактично здійснювати господарські операції.

На думку податкового органу, діяльність вказаних підприємств здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про нікчемність укладених ними угод, як із постачальниками, так і з покупцями та відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг).

З огляду на вказане, надані до перевірки первинно-бухгалтерські документи позивача не взято до уваги, що в свою чергу призвело до встановлення недостатнього документального підтвердження виконання умов за договорами, та, як наслідок, призвело до встановлення відповідачем порушень формування позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість та визначення валових витрат.

Крім того, податковий орган в Акті перевірки зазначає, що ТОВ "Укрпрод-Сервіс" неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в загальному розмірі 4403,83 грн., у тому числі по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4 у сумі 750,00 грн., ПАТ "Укртелеком" у сумі 42,75 грн., ТОВ "Карпати-Логістик" у сумі 1666,67 грн., ТОВ "Агрокомунбуд" у сумі 1092,74 грн., ТОВ "ХВС" у сумі 851,67 грн., оскільки вказана сума не підтверджена відповідними документами.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 17.12.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" у розмірі 603296,38 грн., з яких: 482637,10 грн. - за основним платежем; 120659,28 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 17.12.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" у розмірі 2445663,11 грн., з яких: 1956530,49 грн. - за основним платежем; 489132,62 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

У той же час, позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення такими, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив їх, звернувшись із позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на таке.

Так, судом встановлено, що ТОВ "Укрпрод-Сервіс" мало взаємовідносини з ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" щодо купівлі харчових складників.

На підтвердження реальності виконання умов господарських операцій між позивачем та вказаними підприємствами позивачем надано суду належним чином завірені копії первинних документів, а саме: договори, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 за 2012-2013 роки, банківські виписки.

Як вбачається з Акту перевірки позивача, відповідачем встановлено, що господарські операції з ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" відображено позивачем у податковому обліку шляхом віднесення суми податку на додану вартість по податковим накладним до складу податкового кредиту та визначення валових витрат за перевіряємий період.

В той же час, як вбачається з Акту перевірки, позивачем надавались належним чином засвідчені копії зазначених вище первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Тобто, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо купівлі у ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" харчових складників.

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що придбана у ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" продукція використовувалась позивачем у господарській діяльності, зокрема у подальшому була реалізована товариствам - ТОВ "Напої плюс", ПП "Текстра-Віта", ІП "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед", АТ "ВО "Конті", ПАТ "ЖЛК-Україна", ТОВ "Кримська водочна компанія", ТОВ "Мегапрод", ДП "Кондитерська корпорація "Рошен", ТОВ "ВТП "Агропереробка", ТОВ "Клюзі Здоров'я". На підтвердження цього ТОВ "Укрпрод-Сервіс" надані засвідчені копії податкових накладних, видаткових накладних та банківські виписки.

З наведеного слідує, що придбаний у ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" товар був використаний ТОВ "Укрпрод-Сервіс" у власній господарській діяльності, оскільки основним видом діяльності позивача за КВЕД є: неспеціалізована оптова торгівля.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" харчових складників.

Як вже зазначалося судом, за наслідками розгляду матеріалів перевірки відповідач дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" є нікчемними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частини першої статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет", недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Як вбачається з Акту перевірки, на час проведення перевірки, а також станом на день розгляду справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет", пов'язаних із знищенням, пошкодженням майна, незаконним його заволодінням або пов'язаних із порушенням податкового законодавства.

Проте, з огляду на те, що відповідач стверджував про нікчемність господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет", з підстав відсутності реальності поставки товарно-матеріальних цінностей, судом досліджено дане питання та встановлено таке.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За даними матеріалів справи, основним видом діяльності позивача за КВЕД, зокрема, є неспеціалізована оптова торгівля.

Таким чином, враховуючи, що предметом спірного правочину є купівля харчових складників, які були використані позивачем у власній господарській діяльності, у суду є підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище отримані товарно-матеріальні цінності були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Між тим, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагентів позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет"; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

В той же час, суд критично ставиться до посилання відповідача, як на єдиний доказ правомірності своїх висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, на акти інших податкових інспекцій про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача - ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет".

Поряд із вказаним суд звертає увагу, що зі змісту вказаних актів перевірок вбачається, що предметом перевірки були господарські відносин ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" із їх контрагентами. Будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви податкового органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено у ході перевірки контрагентів позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, вищевказані акти не є належними та допустимими доказами у справі, а висновки про відсутність умов у ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угоди, укладеної із позивачем, такою, що не спричинила реальних юридичних наслідків.

Між тим суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність своїх рішень нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цими контрагентами, а викладені у ньому висновки щодо нікчемності укладених правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на матеріали перевірок про те, що діяльність контрагентів позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням остатньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не актами податкової перевірки. Вказані ж в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктом господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Також, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 №742/11/13-11, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до частини 2 статті 70 КАС сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, Податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між ТОВ "Укрпрод-Сервіс" та ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет", правомірності прийнятих ним оспорюваних рішень.

В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та цими контрагентами підтверджується приведеними вище первинними та іншими документами.

Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій вказаними вище документами та поясненнями, тому не визнання податковим органом права на податковий кредит та висновок про завищення валових витрат є безпідставними.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідач не надав жодних доказів того, що позивача відповідно до положень пункту 201.6 Податкового кодексу України було повідомлено про наявність розбіжностей в задекларованих податкових зобов'язаннях і кредитах Підприємства та вказаних контрагентів, тоді як позивачем доведено правомірність та своєчасність відображення податкового кредиту за наслідками відповідних фінансово-господарських взаємовідносин у звітних документах.

Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет", суду доведено.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій ТОВ "Укрпрод-Сервіс" щодо формування податкового кредиту та визначення валових витрат по взаємовідносинах зі вказаними контрагентами.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ТОВ "Порт-Ал", ПП "Ривал", ТОВ "Базасофт", ТОВ "НВП Союзторгстрой", ТОВ "Євразія Трейдинг", ТОВ "Геліос-Люкс", ТОВ "Дісітранс", ТОВ "Будівельна компанія "Зім", ТОВ "ОПТ Альянс Трейд", ТОВ "Торгова група інтермаркет", можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагентів у системі оподаткування.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та завищення валових витрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач здійснив визначення сум податкового кредиту та віднесення сум до валових витрат на підставі належним чином оформлених первинних документів відповідно до чинного законодавства України, а висновки Акту перевірки є необґрунтованими.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту на загальну суму 4403,83 грн. по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4, ПАТ "Укртелеком", ТОВ "Карпати-Логістик", ТОВ "Агрокомунбуд" ТОВ "ХВС", суд зазначає наступне.

Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженонаказом ДПС України від 22.12.2010 №984, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772 (далі - Порядок).

Так, відповідно до п. 4 вказано Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з пунктами 5, 6 цього Порядку за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У п.п. 5.2 п. 5 Порядку чітко наведено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

Проте, зі змісту Акту перевірки неможливо встановити яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов висновків про порушення позивачем вимог закону в цій частині.

Так в Акті відсутні посилання на конкретні первинні документи із зазначенням їх реквізитів та дат їх складання, відсутня чіткість та системність викладу обставин порушення податкового законодавства.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що порушення позивачем вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з даними підприємствами ґрунтуються на тому, що позивачем суми податку на додану вартість по ФОП ОСОБА_4 у сумі 750,00 грн., ПАТ "Укртелеком" у сумі 42,75 грн., ТОВ "Карпати-Логістик" у сумі 1666,67 грн., ТОВ "Агрокомунбуд" у сумі 1092,74 грн., ТОВ "ХВС" у сумі 851,67 грн. включено до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість у відповідних періодах без підтверджуючих документів, оскільки згідно пояснень ТОВ "Укрпрод-Сервіс", такі документи у останнього відсутні.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду сторонами не надано.

Разом з тим, слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб'єктів господарської діяльності замість податкового органу. Такі функції належать виключно відповідачу як суб'єкту владних повноважень та фіскальному органу.

Також повноваження щодо визначення сум податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій, які застосовуються до платників податків за виявлені порушення закону покладаються виключного на контролюючі органи, зокрема, податкові органи.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачем не виконано обов'язку щодо доказування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, та не доведено суду належними і допустимими доказами їх правомірність, оскільки не надано будь-яких заперечень проти позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрод-Сервіс" - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 17.12.2014 № та №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрод-Сервіс" (код за ) сплачений судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.