Справа № 800/528/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Київ справа № 800/528/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Борисенко І.В.

суддів Кошіля В.В.

Моторного О.А.

Маринчак Н.Є.

Усенко Є.А.

розглянувши в поряду письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Президента України Порошенка П.О.

про визнання бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України із позовною заявою (з урахуванням доповнень до неї) до Президента України Порошенка П.О., у відповідності до якої просить:

- визнати бездіяльність Президента України Порошенка П.О., як гаранта по захисту прав і свобод громадян України;

- зобов'язати Президента України Порошенка П.О. дати наказ Генеральному прокурору України провести всебічну і об'єктивну перевірку скарги позивача та дати юридичну оцінку діям правоохоронних органів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як гарант Конституції України, не виконав своїх обов'язків щодо захисту прав і свобод позивача, а саме - не надав наказу Генеральному прокурору України провести всебічну та об'єктивну перевірку щодо неправомірних дій правоохоронних органів по відношенню до позивача та його підприємства, а також не надав юридичної оцінки неправомірним діям правоохоронних органів, що, в свою чергу, на думку позивача, свідчить про порушення його конституційних прав та бездіяльність відповідача як гаранта захисту прав і свобод громадян України.

Від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Президент України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, та скарга позивача була розглянута у визначеному законом порядку.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів встановила наступне.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.09.2011, ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.212, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України на підставі ст.70 ч.1 КК України до 4 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з веденням бухгалтерського та податкового обліку строком на 3 роки, та на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування основного покарання - випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про зняття арешту, накладеного під час досудового слідства на належне йому майно.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2012 знято арешт, накладений по постанові ст. слідчого СВ ПМ Білоцерківської ОДПІ від 27.04.2009, на майно ОСОБА_4: гумовотехнічні вироби на загальну суму 211 177,64 грн., що зберігаються в ПВТП «Промтехнік»; 59/100 частки будинку АДРЕСА_1; автомобіль НОМЕР_1.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2013 Білоцерківську ОДПІ було зобов'язано виконати вказану постанову суду від 29.10.2012.

17.07.2013 прокуратурою м. Біла Церква Київської області за заявою ОСОБА_4 було внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за фактом умисного невиконання службовими особами Білоцерківської ОДПІ судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2014, у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову ст. слідчого СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 19.04.2014 про закриття кримінального провадження від 17.07.2013 відмовлено.

29.08.2014 ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до Президента України про захист його прав і свобод та просив Президента України дати вказівку (наказ) Генеральному прокурору України провести всебічну і об'єктивну перевірку щодо неправомірних дій правоохоронних органів по відношенню до позивача, а також надати юридичну оцінку відповідним діям правоохоронних органів.

Управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України листом №22/042587-10 від 04.09.2014 повідомило ОСОБА_4 про те, що його звернення згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» надіслано для розгляду за належністю до Генеральної прокуратури України з проханням повідомити заявника про прийняте рішення.

Позивач, вважаючи, що Президент України усунувся від виконання статті 102 Конституції України, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.55 Конституції України та п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

З наведеного слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Щодо заявлених позовних вимог про визнання бездіяльності Президента України, як гаранта по захисту прав і свобод громадян України, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 29.08.2014 звернувся до Президента України Порошенка П.О. зі скаргою на неправомірні дії співробітників слідчого управління фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, слідчого відділу Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області відносно позивача, а також просив дати наказ Генеральному прокурору України провести всебічну та об'єктивну перевірку кримінальної справи.

Управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України листом №22/042587-10 від 04.09.2014 повідомило ОСОБА_4 про те, що, оскільки частиною 2 ст.19 Конституції України на органи державної влади, їх посадових осіб покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межа повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, його звернення згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» надіслано для розгляду за належністю до Генеральної прокуратури України з проханням повідомити заявника про прийняте рішення.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України, зокрема, розділом V Конституції України. Інші законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов'язків на главу держави, крім тих, що передбачені нормами Конституції України.

Відповідно до п.28 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України для здійснення своїх повноважень створює консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Указом Президента України від 25.02.2010 року № 265/2010 «Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України» утворено Адміністрацію Президента України, а Указом Президента України від 02.04.2010 року № 504/2010 «Про Положення про Адміністрацію Президента України» затверджено Положення про Адміністрацію Президента України.

Зазначеними Указами Президента України визначені основні завдання цих органів, в тому числі, організація прийому громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян (у тому числі, політичних партій, професійних спілок), підприємств, установ, інших організацій, здійснення обліку і аналізу таких звернень.

Зокрема, підпунктом 20 п.4 Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.2010 року № 504/2010, визначено повноваження Адміністрації Президента України щодо організації прийому громадян, які звертаються до Президента України, та розгляду звернень громадян.

Отже, функції з організації розгляду звернень громадян до Президента України покладено на Адміністрацію Президента України.

Разом з тим, Конституція України не містить норм щодо обов'язку Президента України особисто надавати громадянам відповіді на отримані звернення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Твердження позивача про те, що Президент України усунувся від виконання статті 102 Конституції України є безпідставним, оскільки дана конституційна норма не містить переліку відповідних функцій та повноважень Президента України, як глави держави, а є лише загальною нормою, яка розкриває сутність та поняття інституту Президента України.

Повноваження Президента України по відношенню до Генерального прокурора України визначені пунктом 11 ст.106 Конституції України, якою встановлено, що Президент України призначає на посаду та звільняє з посади за згодою Верховної Ради України Генерального прокурора України.

Як підтверджено матеріалами справи, скарга позивача була розглянута в Адміністрації Президента України та направлена за належністю до Генеральної прокуратури України.

За таких обставин, доводи позивача про порушення Президентом України вимог чинного законодавства України є безпідставними.

Таким чином, позовні вимоги про визнання бездіяльності Президента України, як гаранта по захисту прав і свобод громадян України, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Президента України Порошенка П.О. дати наказ Генеральному прокурору України провести всебічну і об'єктивну перевірку скарги позивача та дати юридичну оцінку діям правоохоронних органів, судова колегія дійшла висновку про їх безпідставність, з огляду на наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено завданням адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями ч.1 ст.6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюється Законом України «Про звернення громадян».

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» громадянам України надано право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Порядок розгляду таких звернень урегульовано статтями 14-16 названого Закону.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як вбачається з матеріалів справи, питання, які порушені позивачем у звернення до Президента України, зокрема, щодо здійснення нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, віднесені до функцій органів прокуратури.

З матеріалі справи судом встановлено, що Управлінням з питань звернень громадян Адміністрації Президента України листом від 04.09.2014 за № 22/042587-10 було надіслано за належністю на розгляд до Генеральної прокуратури України звернення ОСОБА_4 від 29.08.2014, що надійшло до Адміністрації Президента України, про що було повідомлено позивача.

Статтею 123 Конституції України встановлено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Статтею 7 Закону України «Про прокуратуру» встановлені гарантії незалежності прокуратури у здійсненні повноважень.

Так, частиною 1 ст.7 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що втручання органів державної влади і органів місцевого самоврядування, посадових осіб, засобів масової інформації, громадсько-політичних організацій (рухів) та їх представників у діяльність прокуратури по нагляду за додержанням законів або по розслідуванню діянь, що містять ознаки злочину, забороняється.

Звернення представників влади, інших посадових осіб до прокурора з приводу конкретних справ і матеріалів, що знаходяться у провадженні прокуратури, не можуть містити будь-яких вказівок або вимог щодо результатів їх вирішення (ч.3 ст.7 названого Закону).

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що до повноважень Президента України не належить видання наказів Генеральному прокурору України, в тому числі, й щодо проведення всебічної і об'єктивної перевірки звернень осіб та надання юридичної оцінки діям правоохоронних органів.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.

На підставі наведеного, керуючись ч.6 ст.128, ст.ст. 159 - 163, 167, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко

Судді В.В. Кошіль

О.А. Моторний

Н.Є. Маринчак

Є.А. Усенко