Справа № 809/4067/14
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2015 р. Справа № 809/4067/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Жовнірович О.С.

за участю сторін:

представника позивача: Кічури Г.В.

відповідача: ФОП ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

до відповідача: ФОП ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2014 року Державна податкова інспекція у м.Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі - ДПІ у м.Івано-Франківську) звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про стягнення податкового боргу в розмірі 339 996,78 грн.

Ухвалою суду від 16.01.2015 року на підставі ст.55 КАС України позивача Державну податкову інспекцію у м.Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області замінено його правонаступником - Державною податковою інспекцією у м.Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що за відповідачем рахується узгоджений податковий борг в загальному розмірі 339 996,78 грн., а саме: 102 033,78грн. по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2008 рік (податкове повідомлення-рішення №/3 від 30.11.2009р.), 158 642,00грн. по податку на додану вартість та 79 321,00грн. штрафних санкцій (податкове повідомлення-рішення №/3 від 30.11.2009р.). Заборгованість станом на день розгляду справи боржником не сплачена. На підставі наведеного просила позов задовольнити повністю та стягнути дану заборгованість.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Суду пояснив, що оскаржує вище зазначені податкові повідомлення-рішення в касаційному порядку. Відтак, в податкового органу немає законних підстав для стягнення податкового боргу в розмірі 339 996,78 грн. На підставі наведеного в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 07.07.2004р. зареєстрований виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради як суб'єкт підприємницької діяльності. На обліку в ДПІ у м.Івано-Франківську перебуває з 13.07.2004р., реєстраційний номер 18499.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що у період з 19.06.2009р. по 03.07.2009р. ДПІ у м.Івано-Франківську проведено планову виїзну комплексну документальну перевірку дотримання вимог законодавства про оподаткування відповідача, за результатами якої складено акт № 7783/17-3/НОМЕР_1 від 03.07.2009 року (а.с. 11).

Даною перевіркою виявлено порушення ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»(зі змінами та доповненнями), п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (зі змінами та доповненнями), ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 року № 13-92 (зі змінами і доповненнями), ст. 13 Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993 року № 12, зареєстрованої в Мінюсті 09.06.1993 року за № 64 (зі змінами та доповненнями); п.7.3 ст. 7, п.4.1 ст. 4, п.9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (зі змінами і доповненнями), внаслідок чого відповідачу донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2008 рік у сумі 102033, 78 грн. та податок на додану вартість в розмірі 158642 грн. за 2008 рік.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.Івано-Франківську винесено податкове повідомлення-рішення №/3 від 30.11.2009р., яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 102 033,78грн. та податкове повідомлення-рішення №/3 від 30.11.2009р., яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 158 642,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 79 321,00грн. (а.с. 10).

Дані податкові повідомлення-рішення були оскаржені ФОП ОСОБА_2 у адміністративному та судовому порядку згідно норм законодавства, яке діяло на той момент.

За результатами судового оскарження податкових повідомлень-рішень постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2010р. (а/с №2а-3225/09/0970) позов відповідача був задоволений і податкові повідомлення-рішення визнані протиправними і скасовані (а.с. 37-42).

Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013р. (а/с №18624/10/9104) скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2010р. та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Івано-Франківську про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено і скасовано рішення суду першої інстанції (а.с. 30-32).

Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013р. (а/с №18624/10/9104) набрала законної сили.

Крім того, згідно із ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наведеного вбачається, що донараховані відповідачу податкові зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб та по податку на додану вартість є узгодженими.

Так, Львівським апеляційним адміністративним судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 у 2007-2008 роках здійснював діяльність у сфері оптової торгівлі, будівельних робіт, посередницьких та консультаційних послуг та у період з 01.04.2006 року по 31.12.2008 року перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, а починаючи з першого кварталу 2009 року перейшов на загальну систему оподаткування, обліку та звітності та зареєструвався платником ПДВ. Обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2008 рік позивачем задекларований в сумі 1 406 967,00 грн. У четвертому кварталі 2008 року (03.10.2008 року) сума доходу позивача перевищила обсяг виручки від реалізації продукції понад 500 тис грн., а саме: 906 967,00 грн.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання таким суб'єктом установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог цього Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Тобто, спеціальним законодавством, зокрема, Указом запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва. Згідно зі статтею 5 Указу в разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Однак, зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, з урахуванням загальних принципів оподаткування, закріплених Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування» (чинним на час виникнення спірних відносин), якими встановлювалися засади податкових відносин в Україні.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, діє розділ IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Згідно до п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Відтак положення цього пункту, зокрема п.п.9.12.2 Закону, передбачають, що якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», до складу загального місячного оподатковуваного доходу, який входить до складу річного оподатковуваного доходу платника податків, включаються: оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

Оскільки, позивач протягом звітного року перевищив граничний обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності, що дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування, ДПІ в м. Івано-Франківськ правомірно включила суму перевищення до складу річного оподатковуваного доходу. І хоча позивач перейшов з І кварталу 2008 року на загальну систему оподаткування, вказану суму перевищення доходу він самостійно не задекларував.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особа підлягає обов'язковій реєстрації, як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

У зв'язку з тим, що сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) за 9 місяців 2008 року сукупно перевищує 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість), на виконання вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» відповідач зобов'язаний був зареєструватися як платник податку на додану вартість, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій. Проте останній заяву про реєстрацію платника податку на додану вартість до ДПІ у м.Івано-Франківську не надавав. ФОП ОСОБА_2 зареєстрований платником податку на додану вартість з 15 січня 2009 року (свідоцтво НОМЕР_2).

Документальною перевіркою в ході проведення аналізу руху коштів по розрахунковому рахунку встановлено, що сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість за 2008р. занижена на 158 642,00 грн., в тому числі за: листопад 2008 року - в сумі 9300,00 грн. та грудень 2008 року - в сумі 149342,00 грн.

Згідно з підпунктом 17.1.2 пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі, коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин Львівський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень №/3 та №/3 від 30.11.2009р.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

В п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог п.59.1 ст.59 ПК України надіслано податкову вимогу форми Ф №2258-25 від 12.05.2014 року на суму 339 996,78грн., яку відповідач залишив без реагування, а податковий борг за нею не сплатив (а.с. 7).

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В п.95.2 ст.95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.

Відповідно до п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно із п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.95.4. ст.95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлена до стягнення сума є узгодженою та являється податковим боргом відповідача перед бюджетом, який ним не сплачено та підлягає стягненню з рахунків у банках, що обслуговують відповідача та за рахунок готівки, що йому належить.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійсненні позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та з розрахункових рахунків такого платника податків в дохід державного бюджету України податковий борг в розмірі 339 996,78грн. (триста тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість гривень сімдесят вісім копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 21.01.2015 року.