Справа № 821/4904/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р. м. ХерсонСправа № 821/4904/14
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганій С.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні про захист порушених прав,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні (далі - відповідач-1, УПФУ в м.Херсоні), відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні (далі - відповідач-2, ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні), у якому просить :

- захистити порушені права, шляхом визнання протиправним дій управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні по передачі вимоги про сплату боргу від 05.04.2011р. за №156 та від 30.04.2014р. №156 на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні;

- захистити порушені права, шляхом зобов'язання відділу державної виконавчої служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні повернути управлінню Пенсійного фонду України в м.Херсон без виконання вимоги про сплату боргу від 05.04.2011р. за №156 та від 30.04.2014р. за №156;

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.12.2014р. позивачем було отримано за власним запитом постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2014р. з приводу виконання вимоги про сплату боргу №156 від 30.04.2014р., та постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2014р. з примусового виконання вимоги про сплату боргу зі сплати боргу за №156 від 05.04.2011р. Вказані вимоги позивачем не були отримані, а тому у відповідача-1 не було підстав для звернення їх до примусового виконання, оскільки відповідно до положень ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) вони є неузгодженими. Крім того, позивач вважає протиправними дії відповідача-2 по прийняттю до виконання вказаної вимоги, оскільки, вимоги подані на виконання із порушенням річного строку встановленого ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності.

Представник Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні в судове засідання, призначене не з'явився, надіслав до суду заперечення проти позову, де зазначив, що позивач є платником єдиного внеску, зареєстрований у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець в управлінні Пенсійного фонду України в м.Херсоні та зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, вести облік виплат (доходу) застрахованої особи. Справу просив розглядати в порядку письмового провадження, у задоволенні позову відмовити.

Представник відділу державної виконавчої служби Комсомольського РУЮ у м.Херсоні до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, щодо позовних вимог позивача поклався на розсуд суду.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ч.4 ст.122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Платники єдиного внеску визначені ст.4 Закону №2464-VI. Зокрема, до них відносяться фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Тобто, платниками є фізичні особи-підприємці, що є роботодавцями. Крім цього, згідно положень цієї ж статті платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Виходячи із змісту ч.4 ст.5 Закону №2464, обов'язки фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску виникають з моменту їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.4 Закону №2464-VI фізичні особи-підприємці є застрахованими особами щодо себе та страхувальниками осіб, що на них працюють (для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини першої ст.4 Закону №2464-VI). Крім цього, відповідно до ч.9 ст.9 Закону № 2464-VI обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Таким чином, до обов'язків фізичних осіб-підприємців, що є роботодавцями, а також для фізичних осіб-підприємців, що не є роботодавцями, входить своєчасне нарахування та сплата нарахованого єдиного внеску до Пенсійного фонду на суми, що виплачуються ними найманим працівникам, а також на суми їх доходів або самостійно визначені ними суми (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування), які є базою для нарахування єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. При цьому, ч.8 ст.9 Закону №2464-VI встановлено базовий звітний період для фізичних осіб-підприємців календарний рік. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Однак, всупереч положенням вищевказаних норм, позивач вчасно не сплатив у повному обсязі суми єдиного внеску у розмірі 632,46 грн. та 656,34 грн. Виходячи з цього та на підставі п.6 ст.1 Закону №2464-VI несплачена позивачем вчасно сума єдиного внеску визнається недоїмкою.

Відповідно до ст.25 Закону №2464-VI територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У цьому разі, боржник протягом десяти робочих днів з дня її отримання повинен або узгодити суму зобов'язання з органом Пенсійного фонду, або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи до суду, або сплатити борг. У іншому разі, УПФУ надсилає вимогу для стягнення боргу до органу державної виконавчої служби або звертається з позовом про стягнення боргу до суду.

Судом встановлено, що 09.11.2010р. та 17.03.2011р. УПФУ в м.Херсоні винесено вимоги про сплату боргу.

18.11.2010р. позивач отримав вимогу №156 на суму 632,46 грн., а також 22.03.2011р. позивач особисто отримав вимогу №156 на суму боргу 656,34 грн., що підтверджується повернутими поштовими відправленнями. Вказані вимоги позивач не оскаржував.

Згідно п.6.4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. №21-5 (яка діяла до 25.02.2014р.), вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Якщо платник на день надсилання йому органом Пенсійного фонду вимоги не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином врученою навіть у разі її повернення як такої, що не знайшла адресата.

У разі коли не можливо вручити платнику єдиного внеску вимогу поштою в зв'язку з відсутністю його за місцезнаходженням (відсутністю службових осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою службових осіб платника єдиного внеску прийняти вимогу, вимога вважається врученою платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, вимога №156 про сплату боргу 632,46 грн. та вимога №156 про сплату боргу 656,34 грн. є узгодженими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідач-1 по передачі вимоги №156 про сплату боргу на суму 632,46 грн. та вимоги №156 про сплату боргу на суму 656,34 грн. на примусове виконання до ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні є правомірними, а позовні вимоги в цій частині - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні повернути УПФУ в м.Херсоні без виконання вимогу №156 на суму боргу 632,46 грн. та вимоги №156 на суму боргу 656,34 грн., суд зазначає наступне.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні Куриленко Т.А. від 23.05.2014р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги №156 про стягнення боргу на суму 656,34 грн. з позивача. 01.07.2014р. постановою державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні Куриленко Т.А. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги №156 про стягнення боргу на суму 632,46 грн. з ОСОБА_1

Відповідно до ст.2 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 17 Закону №606-XIV передбачено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ст.25 Закону №606-XIV).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону №2464-VI, вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Таким чином, прийняті УПФУ на підставі Закону України №2464-VІ вимоги про сплату єдиного соціального внеску за своїм правовим характером та з урахуванням положень Закону України № 606-ХIV є виконавчими документами, який підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Дослідивши вимогу №156 від 09.11.2010р. та вимогу №156 від 17.03.2011р. УПФУ в м.Херсоні про сплату боргу, суд встановив, що дані виконавчі документи видано на підставі ст.25 Закону № 2464-VІ та вони повністю відповідають вимогам ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому правомірно були прийняті до виконання державним виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ у м.Херсоні.

За таких обставин безпідставною є вимога позивача щодо зобов'язання відповідача-2 повернути УПФУ без виконання вимоги про сплату боргу, а тому у її задоволенні також слід відмовити.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не вбачає ознак протиправності в діях відповідачів при направленні вимог про сплату боргу на примусове виконання, при відкритті виконавчого провадження з виконання зазначених вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 14, 71, 86, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Циганій С.І.

кат. 10.1