Справа № 2а-179/10/1370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/9991/31922/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Бившевої Л.І.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Галицькому районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012

у справі № 2а-179/10/1370

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції в Галицькому районі м. Львова

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Галицькому районі м. Львова про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено перевірку діяльності позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 31.12.2008 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 1 Указу Президента від 3.07.1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», пп.2.3.1 ст.2, пп.3.1.1 п.3.1 ст. З, пп.6.1.1 п.6.1 ст.6, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.8.1 п.7.8 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст. 1, п. 2 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до статті 1 Указу № 727/98 спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва-фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок та (або) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем кошти в сумі 50 000 грн. були отримані від корпорації «Карпатбуд» 08.02.2007 року як оплата за будівельну хімію. Дана сума підлягала включенню до обсягу виручки в І кварталі 2007 року, проте помилково була включена в ІІІ кварталі 2007 року. Станом на 07.09.2007 року (дата включення суми до обсягу виручки) 50 000 грн. були повернуті корпорації «Карпатбуд» згідно листа від 04.06.2007 року №101, що підтверджується квитанцією від 22.06.2007 року № 8073. Наведені дані підтверджені аудиторським висновком щодо доходів, одержаних позивачем в 2007 році.

Таким чином, кошти в сумі 50 000 грн., які були повернуті в ІІ кварталі 2007 року, не повинні були включатися до загальної суми виручки за ІІІ квартал 2007 року, оскільки дана сума вже була повернена. Отже, позивачем безпідставно не було включено до суми виручки 50 000 грн. за І квартал 2007 року та безпідставно включено ці кошти в ІІІ кварталі. Оскільки сума 50 000 грн. була отримана, а згодом повернена позивачем, та не використана в господарській діяльності позивача, тому підстав для включення її до загального обсягу виручки не було.

При проведенні перевірки та прийнятті податкових повідомлень-рішень податковим органом не було проведено підрахунку фактично отриманих позивачем грошових коштів згідно з даними звітів та книги обліку доходів та витрат, не було взято до уваги помилкове включення 50 000 грн. до суми виручки в ІІІ кварталі 2007 року та було зроблено хибний висновок про перевищення позивачем дозволеної суми доходу як платника єдиного податку.

Таким чином, загальна сума виручки від реалізації продукції в 2007 році отримана позивачем за виключенням суми 50 000 грн. складає 447663,00 грн., що не перевищує 500 тис. грн., тому підстав для переходу на загальну систему оподаткування не було.

Стосовно включення податковим органом до задекларованого позивачем доходу в ІІІ кварталі 2007 року ринкового збору в сумі 7433 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 20 травня 1993 року № 56-93 «Про місцеві податки і збори» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) ринковий збір - це плата за торгові місця на ринках і в павільйонах, на критих та відкритих столах, майданчиках для торгівлі з автомашин, візків, мотоциклів, ручних візків, що справляється з юридичних осіб і громадян, які реалізують сільськогосподарську і промислову продукцію та інші товари.

За змістом підпункту 3.2.1 пункту 3.2 статті 3 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов'язковий платіж), якими оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, дивіденди, репатріацію, додану вартість, акцизні збори, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів (обов'язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені.

При цьому згідно із статтею 3 Указу Президента України від 28 червня 1999 року № 761/99 «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору» до місцевого бюджету зараховується 100 відсотків ринкового збору.

Судами встановлено, що для забезпечення обліку справляння ринкового збору позивач придбав реєстратор розрахункових операцій. Згідно довідки про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій № р від 26.12.2005 року позивач зареєстрував реєстратор розрахункових операцій.

Згідно звітів позивача про використання РРО та книгу обліку розрахункових операцій, за липень - грудень 2007 року через РРО в IV кварталі була проведена сума 7433,00 грн. Обсяг виручки позивача в IV кварталі становив 5171,00 грн.

В листі ДПА України від 29.09.2000 № 13156/7/18-0317 зазначено, що Декретом Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» від 20.05.1993 року Указом Президента України від 28.06.1999 року "Про впорядкування механізму сплати ринкового збору" на адміністрації ринків покладені функції стягнення та перерахування ринкового збору до місцевих бюджетів в повному обсязі, які сплачуються безпосередньо особи, які займають місця на ринках, то ці платежі є транзитними для ринків, які перешли на спрощену систему оподаткування. Тому ринки, як суб'єкти малого підприємництва, для визначення ставки єдиного податку не включають суми ринкового збору до суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

З огляду на вищевказане, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що фіскальний орган не мав підстав включати до обсягу виручки позивача суму 7433,00 грн. ринкового збору.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Галицькому районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012

у справі № 2а-179/10/1370 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Галицькому районі м. Львова відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012

у справі № 2а-179/10/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Л.І. Бившева
С.Е. Острович