Справа № 822/4906/14
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4906/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріГорячій Д.Л.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-ОЛЬГЕРД" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/2236 від 09.09.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, згідно яких операції по взаємовідносинах ТОВ "ТК-ОЛЬГЕРД" із контрагентами ТОВ "ПРАУС", ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ", ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС", ТОВ "БАРИЛИТ ПЛЮС", ТОВ "ГАЛНАФТА", ТОВ "УНІСТРОЙ" є безтоварними. Вказує, що реальність операцій підтверджується належними документами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив задовольнити позов.

Представники відповідача проти позову заперечили, пояснили, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті в межах та на підставі чинного законодавства як результат виявлених порушень, на підтвердження чого були подані письмові заперечення. Відмітили, що фактично надані документи були складені для надання вигляду легальності безтоварним операціям, оскільки такі операції не підтверджуються належними доказами та обставинами. Фактично контрагенти позивача участі в постачанні газу та нафтопродуктів не брали.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, в період з 04.08.2014 року по 08.08.2014 року працівниками відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-Ольгерд" з питань документального підтвердження господарських відносин, про що складено акт № 3547/15-1/37098324 від 22.08.2014 року.

В акті перевірки було встановлено, зокрема, порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено ПДВ в періоді, що перевірявся, в сумі 14332305 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.09.2014 року №/2236, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 13630815 грн. за основним платежем та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 6815407 грн.

Висновки відповідача, викладені в акті перевірки, зокрема, щодо не підтвердження фактів придбання газу та нафтопродуктів позивачем від контрагентів - ТОВ "ПРАУС", ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ", ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС", ТОВ "БАРИЛИТ ПЛЮС", ТОВ "ГАЛНАФТА", ТОВ "УНІСТРОЙ", базуються на наступному.

Так, податковим органом зроблено висновок про те, що зазначені контрагенти не приймали будь-яку участь у транспортуванні товарів. Акти прийому-передачі підписані формально, без перевірки фактичної наявності ресурсів. При цьому, згідно інформації, отриманої від податкових органів (відповідних актів), контрагенти позивача фактично поставку газу та нафтопродуктів не здійснювали у зв'язку з відсутністю у них виробничих та трудових ресурсів для виконання будь-якого виду господарської діяльності.

Судом встановлено, що між ТОВ "ТК-Ольгерд" (покупець) та ТОВ "Галнафта" (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №Г-0146 від 4 січня 2011 року, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця (поставити), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ.

Відповідно до п.п.2.1, 3.1, 5.1, 6.1 Договору асортимент, кількість, ціна, вартість товару визначається сторонами в специфікаціях. Умови поставки - склад покупця (АЗС). Якість товару повинна бути підтверджена паспортом якості виробника. Приймання-передача товару здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту.

На виконання вказаного договору складено специфікації, податкові накладні, видаткові накладні, зведені накладні, а також акт прийому-передачі. В акті місцем його складення вказано м.Дрогобич та зазначено, що протягом серпня 2011 року ТОВ "ТК-Ольгерд" прийняло нафтопродукти (газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ) на умовах - склад покупця (АЗС).

Між ТОВ "ТК-Ольгерд" (покупець) та ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ" (постачальник) було укладено договори поставки №24/14-П від 27.03.2014 року, №55/14-П від 11.04.2014 року, №81/14-П від 15.04.2014 року, №112/14-П від 22.04.2014 року, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ.

Відповідно до п.п.2.1, 3.1, 5.1, 6.1 Договорів асортимент, кількість, ціна, вартість товару визначається сторонами у відповідній додатковій угоді. Умови поставки - склад покупця (АЗС). Якість товару повинна бути підтверджена паспортом якості виробника. Приймання-передача товару здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту.

На виконання вказаних договорів складено податкові накладні, додаткові угоди, видаткові накладні, акти приймання-передачі нафтопродуктів. В актах місцем його складення вказано м.Київ та зазначено, що протягом червня 2011 року ТОВ "ТК-Ольгерд" прийняло нафтопродукти на умовах - АЗС покупця.

Між ТОВ "ТК-Ольгерд" (покупець) та ТОВ "ПРАУС" (постачальник) було укладено договори поставки нафтопродуктів №01/25, №01/64 від 01 квітня 2014 року, №08/4 від 08.04.2014 року, №22/20 від 22.04.2014 року, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти.

Відповідно до п.п.1.2, 4.2, 6.1 Договорів номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору. Поставка товару здійснюється на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт". Покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України

На виконання вказаних договорів складено податкові накладні, додаткові угоди, листи про можливість отримання нафтопродуктів, а також акти приймання-передачі. В актах місцем його складення вказано м.Дніпропетровськ та зазначено про прийняття нафтопродуктів на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Між ТОВ "ТК-Ольгерд" (покупець) та ТОВ "БАРИЛИТ ПЛЮС" (постачальник) було укладено договори поставки нафтопродуктів №01/81-НП від 01.05.2014 року, №01/28-НП від 01.05.2014 року, відповідно до яких постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти.

Відповідно до п.п.1.2, 4.2, 6.1 Договорів номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору. Поставка товару здійснюється на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт". Покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України

На виконання вказаних договорів складено податкові накладні, додаткові угоди, листи про можливість отримання нафтопродуктів, а також акти приймання-передачі. В актах місцем його складення вказано м.Дніпропетровськ та зазначено про прийняття нафтопродуктів на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Між ТОВ "ТК-Ольгерд" (покупець) та ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС" (постачальник) було укладено договір поставки нафтопродуктів №01/06-26П від 01 червня 2014 року, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти.

Відповідно до п.п.1.2, 4.2, 6.1 Договору номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору. Поставка товару здійснюється на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт". Покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

На виконання вказаного договору складено податкову накладну, додаткову угоду, лист про можливість отримання нафтопродуктів, а також акт приймання-передачі. В акті місцем його складення вказано м.Дніпропетровськ та зазначено про прийняття нафтопродуктів на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Між ТОВ "ТК-Ольгерд" (покупець) та ТОВ "УНІСТРОЙ" (постачальник) було укладено договори поставки нафтопродуктів №120-12/2012-П від 01.12.2012 року, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти.

Відповідно до п.п.1.2, 4.2, 6.1 Договору номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору. Поставка товару здійснюється на умовах EXW-склад ПАТ "Дніпронафтопродукт". Покупець здійснює приймання товару за кількістю та якістю згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України

На виконання вказаного договору складено податкові накладні, додаткові угоди, лист про можливість отримання нафтопродуктів, а також акти приймання-передачі. В актах місцем його складення вказано м.Дніпропетровськ та зазначено про прийняття нафтопродуктів на умовах EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз.

На підтвердження здійснення оплати контрагентам за вказаними договорами позивачем надано копії платіжних доручень (за винятком ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС").

Також позивачем надано документи (договори, акти виконаних робіт, податкові накладні) на підтвердження послуг з перевезення паливно-мастильних матеріалів та надання автопослуг, укладеними за результатами взаємовідносин між ним та ПП "Капрайя" (місце складання актів - м.Хмельницький), ТОВ "Кременчукнафтопродуктсервіс" (місце складання актів - м.Кременчук).

В матеріалах справи також наявні вибірково надані товарно-транспортні накладні по перевезенню газу №ЗН-4219 від 27.07.2014 року (вантажовідправник - ПАТ "Укрнафта", вантажоодержувач - ТОВ "Галнафта"для ТОВ "ТК-Ольгерд") та №Г14-1020/2 від 21.06.2014 року (вантажовідправник - ПАТ "Укрнафта", вантажоодержувач - ТОВ "КИВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ" для ТОВ "ТК-Ольгерд"); акт від 28.07.2011 року визначення густини та обсягу зрідженого газу, прибулого на АГЗС №45 в с.Гуменці; Х-звіти від 28.07.2011 року (АЗС-45 с.Гуменці) та від 21.06.2014 року (АЗС №61, м.Шепетівка).

Інших документальних доказів на підтвердження фактичного придбання товарів позивачем суду не надано.

Суд враховує, що згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно наведених норм підставою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та підтверджують факт їх виконання.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27.03.2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

З'ясовуючи обставини щодо реальності виконання спірних операцій, суд звертає увагу на наступне.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту з податку на додану вартість належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є особою, яка зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальниками.

Що стосується підтвердження реальності постачання товарів, суд звертає увагу на наступне. Так, як було зазначено вище, умови поставки газу та нафтопродуктів були: склад покупця (АЗС) - для ТОВ "Галнафта" та ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ"; умови EXW-резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" - для інших контрагентів.

Так, згідно наданих позивачем документів ТОВ "Галнафта" та ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ" поставили автомобільним транспортом газ вуглеводневий скраплений марки СПБТ.

Єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту і використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності визначений Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 3 червня 2002 р. №332 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 24 квітня 2003 р. за №331/7652 (далі - Інструкція №332).

Відповідно до п.5.2.2 Інструкції №332 приймання скрапленого вуглеводневого газу (далі - СВГ), що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов'язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою N 3-ГС.

Згідно з п.5.2.4 Інструкції №332 інформація про кількість СВГ, що надійшов на підприємство в автоцистернах, зазначається у журналі оперативного обліку СВГ за формою № 2-ГС і після здавання звіту матеріально відповідальною особою в бухгалтерію оприбутковується за бухгалтерським обліком.

Відповідно до п.10.1 Інструкції №332 матеріально відповідальні особи ведуть кількісний облік СВГ у товарній книзі кількісного руху СВГ за формою N 15-ГС, в якій записуються надходження і відпуск газу за день, а також виводять залишки на кінець дня.

Крім цього, для посилення контролю за кількісним збереженням СВГ під час приймання, відпуску та його зберігання, матеріально відповідальні особи ведуть журнал оперативного обліку СВГ за формою N 2-ГС.

Перевіркою встановлено, що товарно-транспортні накладні (надані на підтвердження взаємовідносин позивача із ТОВ "Галнафта" та ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ") завірені печатками ПАТ "Укрнафта" та ТОВ "ТК-Ольгерд", будь-які інші печатки відсутні. Зазначені контрагенти вписані у графах "вантажоодержувач" - для ТОВ "ТК-Ольгерд". Тобто фактично перевезення здійснювалось від ПАТ "Укрнафта" до АЗС ТОВ "ТК-Ольгерд" без залучення посередників.

Акти прийому-передачі газу вуглеводного скрапленого складені у м.Кременчук (із ТОВ "Галнафта") та м.Київ (із ТОВ "КИЇВ ЛІКВІД ПЕТРОЛЕУМ"), хоча поставка товару проводилась на умовах - склад покупця (АЗС). Отже, такі акти були складені без фактичної передачі газу.

Що стосується отримання нафтопродуктів за результатами взаємовідносин з іншими контрагентами (ТОВ "ПРАУС", ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС", ТОВ "БАРИЛИТ ПЛЮС", ТОВ "УНІСТРОЙ"), суд зазначає наступне. Поставка нафтопродуктів згідно договорів з такими контрагентами передбачалась на умовах EXW-склад ПАТ "Дніпронафтопродукт" (Інкотермс 2010). Умови такої поставки передбачають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо).

Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов'язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Хоча схема придбання товару, при якій його відвантаження здійснюється виробником, є звичайною практикою ділового обороту, суд звертає увагу на наступне.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів визначений Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, затвердженим в Міністерстві юстиції України за №805/15496 від 02.09.2008 (далі - Інструкція №281/171/578/155).

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Нафтопродукт - продукт, отриманий під час перероблення нафти, газового конденсату або їх суміші, за винятком продуктів нафтохімії.

Відповідно до п.7.5.1 Інструкції №281/171/578/155 нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем.

Згідно п.7.5.6 Інструкції №281/171/578/155 відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких:

перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Відповідно до п.7.5.7 Інструкції ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 р. №99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 р. за №293/1318 (чинної на час існування спірних правовідносин) довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Згідно пояснень представника позивача та матеріалів справи (актів виконаних робіт щодо перевезення нафтопродуктів), придбані нафтопродукти розвантажувалась на належних позивачу АЗС.

При цьому, відповідно до п.10.2.1 Інструкції 281/171/578/155 приймання нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними товарно-транспортних накладних у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності.

Перед зливанням нафтопродуктів з автоцистерни оператору АЗС необхідно вчинити перелік дій, визначених п.10.2.2 Інструкції, зокрема відібрати пробу з автоцистерни в тару відповідно до ДСТУ 4488, виміряти густину і температуру нафтопродукту.

Одержані результати вимірювань густини і температури нафтопродукту зазначаються у ТТН та журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП.

Згідно з п.10.2.3 Інструкції 281/171/578/155 зливання нафтопродукту має контролюватись оператором і водієм від його початку і до завершення.

Відповідно до п.10.2.10 Інструкції на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою N 17-НП.

Крім того, відповідно до п.14.4 Інструкції 281/171/578/155 матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 6.1.4 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 червня 2007 року №271/121, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 4 липня 2007 р. за №762/14029 (вимоги якої також є обов'язковими) перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно вчинити визначені дії, зокрема, записати до паспортів якості вантажовідправника і журналу реєстрації проб номери транспортних засобів, якими доставлено нафту або нафтопродукти, а також номери резервуарів, до яких їх злито.

Згідно з п.п.6.1.18-6.1.20 для визначення фактичної якості нафти та/або нафтопродукту здійснюється відбирання проб у відповідності до вимог ДСТУ 4488. За даними результатів випробувань складається акт приймання продукції за якістю (у день завершення приймання) за формою N 14-НК. Такий акт підписується всіма особами, які брали участь у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю.

Відповідно до п.6.1.22 Інструкції до акта приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою N 14-НК, складеного у відповідності до вимог цієї Інструкції, мають бути додані:

- паспорт якості нафти та/або нафтопродукту вантажовідправника і копія сертифіката відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифіката (якщо продукт підлягає обов'язковій сертифікації в Україні);

- транспортний документ (накладна, коносамент);

- пакувальні ярлики з тарних місць, у яких розміщено розфасовані нафтопродукти неналежної якості;

- документи, що підтверджують повноваження учасників у прийманні нафти та/або нафтопродуктів за якістю;

- паспорт якості, виданий випробувальною лабораторією згідно з результатами випробувань нестандартних нафти та/або нафтопродуктів, та акт відбирання проби;

- інші документи (за наявності), що свідчать про причини псування і невідповідності якості нафти та/або нафтопродуктів.

Таким чином, до приймання, транспортування та обліку газу та нафтопродуктів існують додаткові вимоги, однак судом не встановлено наявність у позивача документів, які б свідчили про отримання ним від контрагентів нафтопродуктів за якістю у відповідності з Інструкцією від 04.06.2007 № 271/121, а також за кількістю та якістю з дотриманням вимог Інструкції від 20.05.2008 № 281/171/578/155, а також газу за кількістю відповідно до Інструкції від 3 червня 2002 р. №332.

В ході перевірки та судового розгляду позивач не надав журналів обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП, актів матеріально відповідальної особи про прийняті нафтопродукти, товарних книг кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, довіреностей, що видаються уповноваженій особі для прийманні нафти та/або нафтопродуктів, товарно-транспортних накладних (у взаємовідносинах із ТОВ "ПРАУС", ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС", ТОВ "БАРИЛИТ ПЛЮС", ТОВ "УНІСТРОЙ"), інших документів (як того вимагає Інструкція №281/171/578/155), актів приймання нафти та/або нафтопродукту за якістю за формою N 14-НК (як того вимагає Інструкція № 271/121), журналів оперативного обліку СВГ за формою № 2-ГС (згідно Інструкції від 3 червня 2002 р. №332).

На думку суду, саме ці документи могли б містити відомості про всіх учасників, які приймали участь у переміщенні нафтопродуктів, у тому числі й про контрагентів позивача. При цьому наявність таких документів у позивача є обов'язковою.

Суд також звертає увагу на те, що акти приймання-передачі нафтопродуктів між позивачем та контрагентами були складені у м.Дніпропетровськ, хоча пунктами завантаження в актах виконаних робіт за результатами укладених договорів про перевезення вантажів між позивачем та ПП "Капрайя", ТОВ "Кременчукнафтопродуктсервіс" зазначаються, зокрема, Дунаєвецька н/б, Старокостянтинівська н/б, Клевань н/б, та не міститься пункту у м.Дніпропетровськ. Таким чином, такі акти були складені формально.

Отже, наданими документами неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій.

Матеріали справи містять окремі документи, які свідчать про придбання, транспортування позивачем нафтопродуктів, в т.ч. й про продаж окремих продуктів (що не ставиться під сумнів, враховуючи діяльність позивача). Однак суд вважає, що газ та нафтопродукти придбавались позивачем не в тих осіб, що зазначені в первинних документах, тому такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право позивача на податковий кредит. Надані позивачем документи щодо оплати свідчать лише про переміщення коштів на банківських рахунках, та не є належними доказами реальності спірних договорів.

Також, щодо доводів представника відповідача щодо відсутності ділової мети придбання позивачем нафтопродуктів у контрагентів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Таким чином, для цілей оподаткування кваліфікуючою ознакою господарської діяльності є її спрямованість на отримання прибутку, що, в свою чергу, передбачає наявність у платника відповідної мотивації при вступі у господарські правовідносини з іншими суб'єктами господарювання. Лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності. Наведене обумовлює необхідність оцінки обґрунтованості податкової вигоди платника з урахуванням наявності ділової мети у діях такого платника на підставі аналізу перспективи отримання прибутку та об'єктивного встановлення розумної можливості позитивних змін економічного стану платника.

Вказана позиція відповідає підп. 14.1.231 п. 14.1 ст.14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Для цілей оподаткування визначальним критерієм для кваліфікації діяльності платника як господарської є спрямованість такої діяльності на отримання доходу. І хоча збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської, оскільки при здійсненні господарських операцій існує комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції, однак визначальною ознакою господарської діяльності є наявність ділової мети, що полягає в намірі отримати економічний ефект від операції.

Суд звертає увагу на те, що необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для податкових переваг.

На думку податкового органу, контрагенти позивача були завідомо включені в ланцюг постачання виключно з метою збільшення вартості нафтопродуктів на етапі постачання, оскільки ТОВ "ТК-Ольгерд" володіло інформацією про фактичного виробника нафтопродуктів - ПАТ "Укртатнафта" та ціни у виробника.

Зокрема, по податкових накладних від 30.04.2014 року №6312-6313 (ПАТ "Укртатнафта") ціна бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу С -14417,75, класу D - 14488,9 грн/т. При цьому згідно податкової накладної від 30.04.2014 року №65 (ТОВ "ПРАУС") - тобто яка виписана тієї ж дати - ціна придбаного бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу D - 15431 грн/т.

Згідно податкової накладної від 31.05.2014 року №63 (ТОВ "БАРИЛИТ ПЛЮС") ціна придбаного бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу С -16171,80, класу D - 16076,95 грн/т.

По податковій накладній від 20.06.2014 року №9359 (ПАТ "Укртатнафта") ціна палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ -13666,67 грн/т. При цьому згідно податкової накладної від 30.06.2014 року №11 (ТОВ "ТАЛИС ПЛЮС") ціна придбаного дизельного підвищеної якості (Євро) марки В виду ІІ - 16640 грн/т.

Аналогічно - щодо взаємовідносин з ТОВ "Уністрой" - ціна придбаного бензину автомобільного А-92-Євро виду ІІ класу D - 11537,76 грн/т (податкова накладна №45 від 31.07.2013 року), хоча згідно податкової накладної №11866 від 30.04.2013 року (ПАТ "Укртатнафта") позивачем було придбано такий же бензин за ціною 11432,89 грн/т.

У процесі розгляду справи позивачем не було подано будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, що вплинули б на ціноутворення та обумовили залучення контрагентів (посередників) для придбання товарів за вищою ціною.

Таким чином, у даному випадку дії платника не мали розумних економічних причин, тому спірні господарські операції не відповідають критерію ділової мети. Безпідставне залучення посередників до ланцюгу постачання за умови об'єктивного існування можливості встановлення господарських зв'язків з безпосереднім виробником товару (прямі контакти з яким, до того ж, були наявні) є підставою для кваліфікації відповідних операцій як таких, що позбавлені розумної економічної причини, тобто як негосподарських.

Слід зазначити, що у податкових правовідносинах є неприпустимою ситуація, яка дозволяла б недобросовісним платникам за допомогою інструментів, що використовуються у цивільно(господарсько)-правових відносинах, створювати ситуацію формальної наявності права на отримання податкової вигоди (в тому числі шляхом завищення податкового кредиту).

Вищенаведене в сукупності підтверджує відсутність доказів реального вчинення господарських операцій позивача з контрагентами, а також недобросовісність платника податків (щодо постачання нафтопродуктів) при укладенні спірних договорів. Укладені позивачем договори були вчинені з метою отримання податкових переваг, що виключає правомірність формування податкового кредиту за такими операціями.

Таким чином, суд вважає, що наслідком укладення таких договорів є виключно формування податкових зобов'язань та податкового кредиту позивача, а не реальне їх виконання.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів та рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку.

Все вищенаведене дає підстави стверджувати, що господарські операції позивача із контрагентами не мали реального характеру, та, виходячи з цього, суд приходить до висновку, що незважаючи на наявність у платника податку (позивача) податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, у нього відсутні правові підстави для формування податкового кредиту.

Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,- тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи, що податковим повідомленням-рішенням від 13.10.2011 року № позивачу уже було збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ, відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні було правомірно накладено штраф в розмірі 50%.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1,3 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач довів правомірність податкового повідомлення-рішення №/2236 від 09.09.2014 року, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2015 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк