Справа № 395/91/15-а
Суддя: Щенюченко С. В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 395/91/15-а Провадження № 2-а/395/2/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Новомиргород

Суддя Новомиргородського районного суду Кіровоградської області ЩЕНЮЧЕНКО С.В., перевіривши виконання вимог ст. ст. 104-109 КАС України в адміністративній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 (далі заявник, позивач, ОСОБА_1, ОСОБА_2О.) до Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (надалі відповідач, Тишківська сільська рада) про поновлення процесуальних строків звернення з адміністративним позовом про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки, а також про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшов адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 до Тишківської сільської ради про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки, а також заява вище вказаних осіб про поновлення ОСОБА_2 процесуальних строків звернення з адміністративним позовом про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки, що були оформлені як один документ.

Заявники вказали, що 15.09.2011 р. позивач була звільнена зі служби, яку проходила відповідно до Закону України «Про органи місцевого самоврядування» в Тишківській сільській раді Новомиргородського району Кіровоградської області у звязку з досягненням граничного віку перебування на державній службі.

Як вбачається з розпорядження відповідача, вона була звільнена зі служби з 15.09.2011 р. Однак відповідач не виплатив позивачу за один день, тобто 15.09.2011 р., заробітну плату в сумі 65 грн. 33 коп.

Згідно довідці відповідача у вересні 2011 р. кількість відпрацьованих позивачем днів становить 10.

В той же час з календаря за 2011 рік вбачається, що у вересні робочими днями були: 1, 2, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 13, 14 = 10 днів.

Отже позивачу були виплачені грошові кошти за 10 днів згідно розпорядженню відповідача, в якому зазначено, що ОСОБА_2 слід звільнити з 15.09.2011 р.

Таким чином, за один день, що вона відпрацювала 15.09.2011 р., відповідач не виплатив ОСОБА_2 гроші в сумі 65 грн. 33 коп., які підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку.

Як вбачається з постанови Новомиргородського районного суду від 13.11.2012 р., розпорядження відповідача від 15.09.2011 р. було визнано нечинним та скасовано.

Оскільки сторони не оскаржили це рішення до апеляційного суду, воно набрало законної сили 24.11.2012 р.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови Новомиргородського районного суду від 13.11.2012 р. позивач 15.09.2011 р. ще не досягла граничного віку перебування на службі, так як її день народження закінчується в 00 годин 00 хвилин в ніч з 15 на 16.09.2011 р.

Згідно вимогам ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності і може застосовувати акт, який має вищу юридичну силу.

У даному випадку позивач та її представник вважають, що необхідно застосувати Трудовий Кодекс України, а саме:

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював в день звільнення, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня.

Отже відповідач не сплатив позивачу гроші за 15.09.2011 р. в сумі 65 грн. 33 коп. як заробітну плату за один день та які підлягають стягненню з нього у примусовому порядку.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, працівникові повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з довідки про заробітну плату позивача, їй не було виплачено за 15.09.2011 р. заробітну плату в день, коли вона працювала, в сумі 65 грн. 33 коп.

Отже відповідно до вказаних вимог середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку буде становити 82.446 грн. 46 коп.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Факт того, що відповідач виніс розпорядження про звільнення позивача від 15.09.2011 р., яке є нечинним і воно скасоване, підтверджується постановою Новомиргородського районного суду від 13.11.2012 р.

Тому за вказаних підстав необхідно стягнути з відповідача у примусовому порядку 82.446 грн. 46 коп.

Крім того, у законі зазначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже до стягнення з відповідача у примусовому порядку відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України за затримку трудової книжки підлягає стягненню 82.446 грн. 46 коп.

На підставі вищевикладеного та ст.162 КАС України, КЗпП України, позивач та її представник просять суд позов задовольнити та стягнути з Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 65 грн. 33 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 82.446 грн. 46 копі. та за затримку трудової книжки в сумі 82.446 грн. 46 коп., а всього 164.958 грн. 25 коп.

Окрім цього, за постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2012 р. ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовної заяви до Тишківської сільської ради, третя особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі.

У подальшому за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 р. апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково: постанова Новомиргородського районного суду від 07.02.2012 р. була змінена шляхом виключення з мотивувальної частини постанови твердження про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку звернення до суду без поважних причин. У іншій частині вказана постанова була залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2014 р. касаційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково: постанову Новомиргородського районного суду від 07.02.2012 р. скасовано, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 р. залишено без змін.

Як зазначають позивач та її представник, датою остаточного прийняття рішення судом касаційної інстанції було 12.11.2014 р., однак на їх адресу вказане рішення надійшло лише 16.01.2015 р., про що свідчить наявність штемпеля на конверті відправлення з м. Києва 25.12.2014 р.

Тому заявники просять поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк звернення до адміністративного суду.

За правилами КАС України:

ст. 99:

ч. 1 Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

ч. 2 Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ч. 5 Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

ч. 1 ст. 100 Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

ст. 102:

ч. 1 Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

ч. 2 Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду клопотання.

ч. 3 Ухвала суду про відмову в поновленні чи продовженні пропущеного процесуального строку може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з наданих заявниками позовних матеріалів, за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 р. апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково: постанова Новомиргородського районного суду від 07.02.2012 р. була змінена шляхом виключення з мотивувальної частини постанови твердження про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку звернення до суду без поважних причин. У іншій частині вказана постанова була залишена без змін.

При цьому апеляційний суд наголосив, що його постанова набрала законної сили з моменту її проголошення, тобто з 10.07.2012 р.

В той же час посилання позивача та її представника на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.11.2014 р. як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку недоречне, бо постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2012 р. набрала законної сили ще 10.07.2012 р., а у подальшому була залишена касаційною інстанцією без змін.

Окрім цього, за постановою Новомиргородського районного суду від 13.11.2012 р. розпорядження відповідача від 15.09.2011 р. про звільнення позивача було визнано нечинним та скасовано.

Оскільки сторони не оскаржили це рішення до апеляційного суду, воно набрало законної сили 24.11.2012 р.

Згідно вимогам п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, заявники повинні були дізнатися про порушення зазначених у позовній заяві прав, свобод чи інтересів з приводу прийняття ОСОБА_2 на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби не пізніше грудня 2012 р.

Проте фактично позов надійшов до районного суду лише у січні 2015 р., тобто пізніше ніж через два роки.

Суд відкидає посилання заявників на необізнаність з вимогами чинного законодавства, бо згідно ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

До того ж позивачі не навели поважних причин пропуску процесуального строку, встановленого законом, а також не подали ніяких доказів наявності таких причин.

Тому за правилами ч. 1 ст. 100 КАС України вказаний адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, потрібно залишити без розгляду, бо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з вимог КАС України:

ч. 2 ст. 2 До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією (254к/96-ВР) чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

ч. 1 ст. 6 Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

п. 1 ч. 1 ст. 18 Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

ч. 3 ст. 21 Не допускається обєднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Із наданих заявниками позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивач та її представник вимагають стягнути з Тишківської сільської ради на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 65 грн. 33 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 82.446 грн. 46 коп. та за затримку трудової книжки в сумі 82.446 грн. 46 коп., а всього 164.958 грн. 25 коп.

В той же час відповідно ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Проте вище згаданий позов не містить жодної з наведених вимог.

Навпаки, заявники обґрунтовують власні вимоги посиланням на Трудовий Кодекс України, а також КЗпП України.

Відповідно до положень ЦПК України:

ч. 1 ст. 3 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

п. 1 ч. 1 ст. 15 суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

ст. 16 не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у відкритті провадження щодо вимог про стягнення з Тишківської сільської ради на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 65 грн. 33 коп., середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 82.446 грн. 46 коп. та за затримку трудової книжки в сумі 82.446 грн. 46 коп., а всього 164.958 грн. 25 коп. потрібно відмовити, бо такі вимоги суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 6, 16-18, 21, 105, 108-109, 185-186 КАС України,

у х в а л и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 про поновлення процесуальних строків звернення з адміністративним позовом про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки у справі за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 до Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області про стягнення коштів заборгованості по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки залишити без задоволення та відмовити ОСОБА_2 в поновленні пропущеного процесуального строку, встановленого законом.

Залишити адміністративну позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 до Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області про стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною виплатою заборгованості по заробітній платі та стягнення середньої заробітної плати у звязку з несвоєчасною видачею трудової книжки після звільнення з публічної служби ОСОБА_2 без розгляду.

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 та заявнику ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та самої ОСОБА_2 до Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в сумі 65 гривень 33 копійки, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 82.446 гривень 46 копійок та за затримку трудової книжки в сумі 82.446 гривень 46 копійок, а всього 164.958 гривень 25 копійок.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Розяснити заявникові, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С. В. Щенюченко