Справа № 804/20422/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача Осельського Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,
10.12.2014 ОСОБА_5 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.11.2014 ВП № 45288807.
Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Відповідач зазначив, що отримавши виконавчий документ та заяву про відкриття виконавчого провадження, ним були виконані вимоги закону та відкрито виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови, якою було зобов'язано боржника виконати рішення суду та встановлено строк для добровільного виконання вимог виконавчого документу. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена за адресою, вказаною у виконавчому документі. Враховуючи те, що постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та в добровільному порядку її вимоги не були виконані боржником, державним виконавцем цілком обґрунтовано винесена постанова від 27.11.2014 ВП № 45288807 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 805975,07 грн.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 19 Закону встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначений обов'язок державного виконавця відкрити виконавче провадження у разі отримання виконавчого документа. Так, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідного до ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Тому, відкривши виконавче провадження, відповідач, враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства, направив постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2014 ВП №45288807 боржникові на адресу, зазначену у виконавчому документі: АДРЕСА_1.
Представник позивача зазначає, що позивачці стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження лише 21.11.2014, тобто у день, коли за адресою свого проживання (в тому числі й місцем реєстрації) - АДРЕСА_2, нею було отримано повідомлення державного реєстратора про обтяження майна, підставою для чого слугувала постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С.
Представник позивача наголосив на тому, що у зв'язку із направленням постанови про відкриття виконавчого провадження за невірною адресою, позивачка була позбавлена можливості виконати самостійно в добровільному порядку рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, строк для добровільного виконання якого був встановлений до 10.11.2014. Вказане порушення прав позивача відбулося у зв'язку з тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження, направлена за адресою: АДРЕСА_1, була отримана невідомою особою: ОСОБА_8, яка назвалася племінницею позивача, і саме якій, як вбачається із відповіді Центру поштового зв'язку № 5 Дніпропетровської Дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 16.12.2014 (вих. № 06-02-918) на адвокатський запит представника позивача, було вручено поштову кореспонденцію.
Позивачка заперечує факт наявності родинних зв'язків із вищевказаною особою. З огляду на вказані обставини, оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.11.2014 ВП № 45288807 вважає протиправною.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Саме у зв'язку із невиконанням у добровільному порядку рішення суду, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.11.2014 ВП № 45288807 у розмірі 805975,07 грн.
Доводи позивача щодо неможливості добровільного виконання рішення суду та порушення його прав винесеною державним виконавцем постановою про стягнення з боржника виконавчого збору судом відхиляються, з огляду на наступне.
Так, як зазначено позивачкою в адміністративному позові, вона за адресою свого проживання (АДРЕСА_2) 21.11.2014 отримала повідомлення державного реєстратора про обтяження майна боржника на підставі відповідної постанови відповідача від 04.11.2014 ВП № 45288807. Сама позивачка вказує про те, що скориставшись своїм правом, боржник направив свого повноважного представника 24.11.2014 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області для ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 45288807, в результаті чого представнику позивача стало відомо про сплив семиденного строку (до 10.11.2014), встановленого для добровільного виконання рішення суду.
Однак незважаючи на той факт, що строк для самостійного виконання рішення суду сплив 10.11.2014, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору винесена лише 27.11.2014, тобто вже після того, як боржник дізнався про наявність щодо нього виконавчого провадження.
Судом встановлено, що після того, як представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження ВП № 45288807, ним було подано заяву про причини пропуску строку на добровільне виконання судового рішення суду від 28.11.2014, в якій останній просив прийняти до уваги причини пропуску строку на добровільне виконання рішення суду та врахувати викладені в заяві обставини при прийнятті подальших владних рішень в рамках виконавчого провадження, клопотання щодо продовження строків для добровільного виконання рішення суду вказана заява не містить, окремо заяви щодо поновлення таких строків боржником також не подано.
Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, стягнення виконавчого збору є тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений для добровільного виконання рішення суду.
Частиною 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи. Нормами частини 4 цієї ж статті встановлено, що у разі коли стягнутої з боржника суми недостатньо для повного задоволення вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно від стягнутої суми.
Судом встановлено, що у наданий для добровільного виконання рішення суду строк, боржник не надав державному виконавцю документального підтвердження повного виконання рішення суду, у зв'язку з чим державний виконавець розпочав примусове виконання рішення.
Саме тому, 27.11.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельський Є.С. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.
Жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов'язку державного виконавця або суду перевіряти місце реєстрації боржника (або сторони по справі).
Беручи до уваги той факт, що оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.11.2014 ВП № 45288807, винесена вже після того, як представник боржника ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, а з боку боржника не було вчинено дій, спрямованих на самостійне виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.11.2014 ВП № 45288807 є правомірною та такою, що винесена у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про стягнення з боржника виконавчого збору від 27.11.2014 ВП № 45288807 відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2014 року.

Суддя О.В. Царікова