Справа № 826/18116/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 січня 2015 року 10:00 справа №826/18116/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПрокурора Подільського району міста Києва в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до1. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві 2. Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни
треті особи1. Служба у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації 2. ОСОБА_4
проскасування рішення та зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Подільського району міста Києва в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві і (далі по тексту - відповідач 1, Реєстраційна служба), за участю третіх осіб - Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа 1) та ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_4.), в якому просить: 1) скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни від 22 листопада 2013 року №8235177 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частини квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 3500708); 2) зобов'язати Реєстраційну службу внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_4 на 1/2 частини квартиру АДРЕСА_2 у м. Києві (номер запису про право власності 3500708).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/18116/14, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Найдьонишеву-Буренко Юлію Петрівну (далі по тексту - відповідач 2, Державний реєстратор Найдьонишева-Буренко Ю.П.).

В судовому засіданні 22 грудня 2014 року представник позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали; відповідачі та третя особа 2 своїх представників у судове засідання не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідача та третьої особи 2, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 22 грудня 2014 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2013 року №8235177 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4, прийняту 04 листопада 2013 року за реєстраційним №3784398, на підставі частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пункту 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована у АДРЕСА_3, за ОСОБА_4

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 листопада 2013 року №13270122 на підставі вказаного вище рішення внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частки квартири, що розташована у АДРЕСА_3 (номер запису про право власності 3500708).

Позивач зазначає, що звернувся до адміністративного суду з метою захисту інтересів малолітніх дітей та вказує на протиправність оскаржуваного рішення, виходячи з того, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_4, скасовано у судовому порядку.

Відповідачі 1 надав до суду письмове заперечення, в якому зазначив про відподність своїх дій вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідач 2 та третіх особи письмового заперечення або письмових пояснень з приводу адміністративного позову до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Стаття 4 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: 1) закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної системи, прав національних груп і територіальних утворень; 2) гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до положень статті 361 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, зокрема звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями).

Частина друга статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави. При цьому прокурор повинен надати адміністративному суду докази, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

З наведених норм Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що прокурор наділений правом звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів громадянина у зв'язку із неспроможністю самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2013 року у справі №758/6072/13-ц за позовом Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яке набрало законної сили, позбавлено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 батьківських прав відносно малолітніх дочок ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У рішенні Подільського районного суду міста Києва від 06 вересня 2013 року у справі №758/6072/13-ц зокрема встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Подільського районного суду міста Києві від 27 березня 2014 року по справі №758/14520/13-ц за позовом прокурора Подільського району міста Києва в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та ОСОБА_4, яке набрало законної сили, встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_4, здійснена без врахування житлових прав малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Як передбачає частина перша статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є малолітніми дітьми і, відповідно, неспроможні самостійно здійснювати представництво своїх інтересів, враховуючи порушення їхніх житлових прав, суд вважає доведеним у межах спірних правовідносин повноваження прокурора на звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржуване рішення на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частин першої - четвертої, сьомої та одинадцятої статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - також документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - на 1/2 частки квартири, що розташована у АДРЕСА_3, за ОСОБА_4 та подання необхідних документів.

Згідно з пунктами 8, 9 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заява подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації.

Моментом прийняття заяви вважається дата та час її реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Орган державної реєстрації прав у разі подання заяви особисто заявником видає йому картку прийому заяви, форму та вимоги до оформлення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до пункту 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі по тексту - Порядок), визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з пунктом 37 Порядку одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.

За правилами пункту 38 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

На підставі картки прийому заяви від 04 листопада 2013 року №7561772 та документів реєстраційної справи, копії якої надані відповідачем 1, судом встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 подано наступні документи: свідоцтво про право власності, видане 24 липня 2012 року Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, технічний паспорт, виданий 24 липня 2012 року Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, копію паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; докази сплати державного мита та плати за видачу витягу з Державного реєстру прав.

При цьому відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 24 липня 2012 року Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, посвідчено що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в рівних долях; вказане свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 24 липня 2012 року №198.

У той же час рішенням Подільського районного суду міста Києві від 27 березня 2014 року по справі №758/14520/13-ц, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано розпорядження Подільської районної у місті Києві державної адміністрації від 24 липня 2012 року №198 про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4, видане Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_7

При цьому рішенням Подільського районного суду міста Києві від 27 березня 2014 року по справі №758/14520/13-ц встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4, видане Відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_7, порушує права та інтереси малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Наведе свідчить, що у межах спірних правовідносин фактично відсутній документ, що підтверджує виникнення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частки квартири, що розташована у АДРЕСА_3.

Таким чином, виходячи з поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що факт виникнення у ОСОБА_4 на спірну квартиру документально не підтверджується, тому проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_3, за ОСОБА_4 є протиправним, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Суд також погоджується із позовними вимогами про зобов'язання відповідача 1 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Так, матеріали справи підтверджують, що на підставі оскаржуваного рішення Державним реєстратором внесено запис про державну реєстрацію права власності запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частини квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 3500708).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Частина друга статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказує, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, скасування судом рішення Державного реєстратора Найдьонишевої-Буренко Ю.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2013 року №8235177 є безумовною підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, та для зобов'язання відповідача 1 вчинити відповідні дії.

При вирішенні другої позовної вимоги суд врахував, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року №R(80)2 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Однак, з огляду на протиправність спірного рішення про державну реєстрацію прав, на думку суду, в межах спірних правовідносин відповідач 1 не володіє правом вільного розсуду, а має можливість лише здійснити необхідні дії щодо внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1 не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Прокурора Подільського району міста Києва в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Прокурора Подільського району міста Києва в інтересах малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Найдьонишевої-Буренко Юлії Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 листопада 2013 року №8235177.

3. Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - 1/2 частки квартири, що розташована у АДРЕСА_3 (номер запису про право власності 3500708).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко