Справа № 809/4178/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2015 р. Справа № 809/4178/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Ткачук І.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Павліва В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_3, як інваліда ІІ групи було забезпечено, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №128, головним управлінням праці та соціального захисту населення по наказу №55 від 12.11.2002 року автомобілем NISSAN кузов НОМЕР_2. У зв'язку з тим, що вказаний автомобіль ввезений в Україну та отриманий як гуманітарна допомога відповідно до чинного на той час Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №999 від 8 вересня 1997 року, позивач вважає, що він має право на відчуження автомобіля. Враховуючи вказане просить суд визнати неправомірними дії Департаменту соціальної політики облдержадміністрації щодо відмови у наданні дозволу на відчуження автомобіля, а також зобов'язати відповідача дати дозвіл на зняття з обліку такого транспортного засобу для його відчуження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Додатково пояснив, що при перебуванні у власності інваліда автомобіля переданого як гуманітарна допомога більше 10 років відповідно до Порядку від 8 вересня 1997 року він має право на відчуження транспортного засобу. Крім того, питання надання дозволу на відчуження повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час надання такого автомобіля інваліду, а не на час звернення про надання дозволу на зняття з обліку та продажу автомобіля переданого, як гуманітарна допомога.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, подавши 14.01.2015 року письмове заперечення на адміністративний позов (а.с. 31-32). В судовому засіданні пояснив, що 18.11.2002 року ОСОБА_3, як інваліда ІІ групи дійсно було забезпечено гуманітарною допомогою - автомобілем марки NISSAN кузов НОМЕР_2. Проте, вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосування Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №999 в редакції від 19.07.2006 року. За змістом пункту 41 Порядку від 19 липня 2006 року, інвалід отримує автомобіль на десятирічний термін, визначений з дати видачі, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Згідно довідки №05/1449 від 15.11.2002 року ОСОБА_3, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 року №128 головним управлінням праці та соціального захисту населення по наказу №55 від 12.11.2002 року видано автомобіль NISSAN кузов НОМЕР_2 без права продажу, дарування або передачі іншій особі (а.с. 12).

Позивач 21 листопада 2014 року в зв'язку з необхідністю довготривалого лікування звернувся із письмовою заявою до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про надання дозволу на зняття з обліку в ДАІ та продажу автомобіля NISSAN 1996 року випуску д.н. НОМЕР_1, отриманого як гуманітарна допомога у 2002 році, як інваліду 2 групи, учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії (а.с. 5).

Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації листом № Л-1423/15-14 від 26.11.2014 року, повідомив позивача, що забезпечення інвалідів автомобілями здійснюється відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №999 в редакції від 19.07.2006 року, а тому можливості передачі права власності на автомобіль з метою подальшого його реалізації, відповідно до чинного законодавства немає, оскільки автомобіль є власністю департаменту і надається інваліду лише у користування (а.с. 20).

Суд погоджується з позицією відповідача виходячи з наступного. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У спірних правовідносинах, такою подією є подана ОСОБА_3 заява про надання дозволу на зняття з обліку та продажу автомобіля наданого, як гуманітарна допомога від 21.11.20104 року.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 Цивільного кодексу України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Порядок від 8 вересня 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Отже, питання про надання дозволу на зняття з обліку та продажу автомобіля наданого, як гуманітарна допомога, повинно вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час подання заяви від 21.11.2014 року.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах, таким нормативно-правовим актом є Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року№999, із змінами та доповненнями (надалі - Порядок).

Пунктом 6 Порядку № 999 визначено, що інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його головному управлінню соціального захисту чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку № 999, реєстраційні документи на автомобіль оформлюються на інвалідів, а недієздатним інвалідам і дітям-інвалідам - на їх законних представників. У реєстраційних документах на автомобіль підрозділом МВС робиться позначка про видачу автомобіля головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, а також про заборону відчуження автомобіля та передачі права користування ним без дозволу головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Згідно п. 41 Порядку № 999, якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше ніж 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно.

Пунктом 42 Порядку № 999 визначено, що переобладнання автомобіля, отриманого як гуманітарна допомога, відповідно до потреб інваліда здійснюється за його рахунок. У реєстраційних документах на автомобіль підрозділ МВС робить позначку про видачу автомобіля головним управлінням соціального захисту, а також про заборону відчуження автомобіля та передачі права керування автомобілем без дозволу цього головного управління. У разі порушення зазначеної вимоги інвалід у подальшому позбавляється права на забезпечення автомобілем через головне управління соціального захисту.

Суд зазначає, що головним управлінням праці та соціального захисту населення 12.11.2002 року ОСОБА_3 був забезпечений автомобілем NISSAN кузов НОМЕР_2. Таким чином, транспортний засіб перебуває у користуванні позивача більше 10 років. Проте, з наведених вище норм встановлено, що законодавством не передбачено можливості відчуження гуманітарної допомоги, а лише заміну отримувача гуманітарної допомоги, тобто за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий їм у власність безоплатно.

Суд звертає увагу на те, що відповідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем не надано ніяких доказів та пояснень з посиланням на норми діючого законодавства, які б прямо передбачали обов'язок відповідача по справі за наведених обставин надати дозвіл на зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ УМВС України в Івано-Франківській області.

Враховуючи вищевказане, доводи позивача про визнання неправомірними дій Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації стосовно відмови у наданні дозволу на зняття з обліку в органах ДАІ України в Івано-Франківській області та відчуження автомобіля, наданого як гуманітарна допомога, та зобов'язання до вчинення таких дій є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /підпис/ Грицюк П.П.

Постанова складена в повному обсязі 20.01.2015 року.