Справа № 826/17560/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № 1/511
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

05 грудня 2014 року 15:37 № 826/17560/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клочкової Н.В., суддів Саніна Б.В., Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державного агентства земельних ресурсів України
до Державної виконавчої служби України

про визнання протиправними дій, скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

Державне агентство земельних ресурсів України (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом Державної виконавчої служби України (далі - відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнання протиправними дій Державної виконавчої служби України при винесенні постанови від 31.10.2014 ВП №41367334 про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення про поновлення на роботі;

- визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Кеди М.В від 31.10.2014 ВП № 41367334 про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення про поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17560/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2014 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 03.12.2014 представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання по справі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 03.12.2014 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону № 606 зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 11 Закону № 606); накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п. 1, ч. 3 ст. 11 Закону № 606).

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. за результатами розгляду виконавчого листа № 2а-6379/12/2670, виданого 11.11.2013 Окружним адміністративним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки начальника Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області з 23 січня 2008 року, було винесено постанову про накладення штрафу від 31.10.2014 № 41367334 (т. 1, арк. 7).

Згідно постанови про накладення штрафу від 31.10.2014 № 41367334, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. за невиконання рішення суду накладено на боржника (Державне агентство земельних ресурсів України) штраф у розмірі 680,00 грн. в порядку ст. 11, 89 Закону № 606, оскільки, 25.09.2014 на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця, у відповідь на яку, від боржника отримано лист № 6-28-0.17-12090/2-14 від 13.10.2014, з якого вбачається, що рішення суду не виконано.

Проте, Державне агентство земельних ресурсів України не погоджується з такою позицією податкового органу та зазначає, що листом від 13.10.2014 № 6-28-0.17-12090/2-14 (т. 1, арк. 8) повідомило Державну виконавчу службу України, що Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області, в якому постановлено поновити позивача припинено. Враховуючи викладене, Державне агентство земельних ресурсів України в порядку ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» звернулося з відповідною заявою до Вищого адміністративного суду України (копія додається).

Згідно заяви до Вищого адміністративного суду України від 02.10.2014 № 117 (дата отримання судом 03.10.2014, т. 1, арк. 9), Державне агентство земельних ресурсів України звернулося до Вищого адміністративного суду України із заявою про роз'яснення рішення.

Відтак, позивач зазначає, що в Державного агентства земельних ресурсів України були наявні поважні причини невиконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2012 щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки начальника управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області з 23.01.2008 про, що було повідомлено відповідача.

Отже, позивач не погодився з такими діями відповідача та постановою про накладення штрафу від 31.10.2014 № 41367334, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до пп. 3.7.1 п. 3.7 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158, Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону № 606, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відтак, з аналізу даної норми закону вбачається, що обов'язковою умовою, яка надає державному виконавцю накладати на боржника штраф є невиконання без поважних причин рішення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач заявою від 02.10.2014 № 117 (дата отримання судом 03.10.2014, т. 1, арк. 9) звернувся до Вищого адміністративного суду України про роз'яснення рішення.

Згідно ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. У разі прийняття рішення про відстрочення чи розстрочення виконання постанови в адміністративній справі суд змінює строк подання суб'єктом владних повноважень звіту про виконання такої постанови. Ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 606, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяви про роз'яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону № 606, виконавче провадження може бути зупинено, зокрема, у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Отже, враховуючи положення Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений правом зупинити виконавче провадження, враховуючи звернення сторони до суду із заявою про роз'яснення судового рішення, оскільки, ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення у разі подання заяви про роз'яснення судового рішення.

Згідно пп. 3.10.1 п. 3.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, у разі, якщо резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому документі, є незрозумілою, державний виконавець самостійно чи за поданням сторін виконавчого провадження має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення чи змісту документа.

Суд, який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути таку заяву у 10-денний строк з дня її надходження і при необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх змісту. Про роз'яснення рішення чи змісту документа або відмову в цьому суд постановляє ухвалу.

Відповідно до пп. 3.10.2 п. 3.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, у строки здійснення виконавчих дій не враховується термін, з якого державний виконавець звернувся до суду або іншого органу (посадової особи) про роз'яснення рішення до моменту надходження роз'яснення у орган державної виконавчої служби.

Стаття 57 Конституції України кожному гарантує право знати свої права і обов'язки.

Як відомо, усі законодавчі акти повинні основуватись на принципах, закріплених в Основному Законі України - Конституції.

На виконання цього принципу законодавець за допомогою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначає гарантії прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні, які, перш за все, виражаються у тому, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

З матеріалів справи, судом було встановлено, що позивач (Державне агентство земельних ресурсів України) листом від 13.10.2014 № 6-28-0.17-12090/2-14 повідомив відповідача про поважність причини невиконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2012 щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки начальника Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області з 23.01.2008 та підставу, яка надає державному виконавцю право зупинити провадження, оскільки, що позивач (Державне агентство земельних ресурсів України) звернувся із заявою про роз'яснення судового рішення, оскільки, Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області - припинено.

Проте, відповідач виніс постанову про накладення штрафу від 31.10.2014 № 41367334, згідно якої на боржника (Державне агентство земельних ресурсів України) накладено штраф у розмірі 680,00 грн., оскільки, від боржника отримано лист № 6-28-0.17-12090/2-14 від 13.10.2014, з якого вбачається, що рішення суду не виконано.

Отже, як вбачається із постанови про накладення арешту від 31.10.2014 № 41367334, відповідачу на момент її винесення було достеменно відомо про поважність причин не виконання боржником постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2012, оскільки Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області було припинено, а в утвореному Управлінні Держкомзему у Вишгородському районі Київської області відповідна посада виконуючого обов'язки не передбачена штатним розписом про, що було повідомлено відповідача листом від 13.10.2014 № 6-28-0.17-12090/2-14.

Таким чином, відповідачем було протиправно винесено постанову про накладення штрафу від 31.10.2014 № 41367334 та накладено на боржника штраф у розмірі 680,00 грн. за невиконання рішення суду, оскільки, Державне агентство земельних ресурсів України не виконало рішення суду з поважних причин, а єдиною та обов'язковою умовою для застосування державним виконавцем щодо боржника штрафу є невиконання рішення без поважних причин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними дій Державної виконавчої служби України при винесенні постанови від 31.10.2014 ВП № 41367334 та визнання протиправною і скасування постанови від 31.10.2014 ВП № 41367334.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Державного агентства земельних ресурсів України задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної виконавчої служби України при винесенні постанови від 31.10.2014 ВП № 41367334.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Кеди М.В від 31.10.2014 ВП № 41367334.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Державного агентства земельних ресурсів України () понесені судові витрати в розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.).

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо постанова не оскаржена в апеляційному порядку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Клочкова

Судді Б.В. Санін

Т.О. Скочок