Справа № 539/4015/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 р.Справа № 539/4015/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2014р. по справі № 539/4015/14-а
за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області
про перерахунок пенсії,
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни та Лубенському районі Полтавської області (надалі УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі Полтавської області), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачеві пенсії відповідно довідки від 29.10.2014 року № 196, зобов`язати УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі Полтавської області перерахувати та сплачувати пенсію відповідно до довідки № 196 від 29.10.2014 р., починаючи з 03.11.2014 року.
Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2014 року по справі № 539/4015/14-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лубни та Лубенському районі Полтавської області про перерахунок пенсії - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2014 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що з урахуванням приписів п.1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС», Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року № 665-195, постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забруднення навколишнього середовища», постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43, ПАТ «Лубнифарм» було видано довідку № 196 від 29.10.2014 року про заробітну плату позивача за період роботи в зоні відчуження. З посиланням на Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року вказує, що брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у с. Сувіди Гомельської області, віднесеному до І зони небезпеки, а тому підприємством правомірно проведено розрахунок заробітку з кратністю 2, що не було враховано судом першої інстанції. Крім того, вказана заробітна плата була перерахована відповідно до Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 та роз`яснення Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 1/2 від 16.01.1969 р., п.1 Постанови ЦК ВЦРПС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС», що склало 1,142 крб./год. Враховуючи викладене, стверджує, що довідка № 196 від 29.10.2014 року, надана ПАТ «Лубнифарм», відповідає вимогам діючого законодавства та враховує всі нормативні акти, що діяли в період нарахування позивачеві заробітної плати за роботу в зоні відчуження, у зв`язку з чим вважає необґрунтованою відмову відповідача у перерахунку пенсії на підставі зазначеної довідки.
Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04.08.2009 року та посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 14.07.2009 року (а.с.4).
Відповідно до архівної довідки від 26.02.2013 року № 211, виданої галузевим державним архівом Міністерства оборони України, позивач з 14.06.1986 року по 05.09.1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В довідці зазначено, що позивач відбув в район надання допомоги в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в селище Сувіди Гомельської області.
Відповідно до довідки від 29.10.2014 року № 196, виданої ПАТ «Лубнифарм», позивачу за роботу в населених пунктах зони відчуження з 01.07.1986 року по 31.08.1986 року за місцем роботи ПАТ «Лубнифарм» на посаді тракториста ТГЦ виплачена заробітна плата в сумі 2 047,37 крб. із врахуванням коефіцієнта 2, 3, 4 згідно постанови КМ УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 і постанови КМ України від 23.11.2011 року № 1210.
На підставі цієї довідки позивач звернувся до УПФ з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії.
Листом УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі Полтавської області від 21.11.2014 року № 125/К-02 позивачу повідомлено про відмову в перерахунку пенсії з посиланням на те, що надана довідка від 29.10.2014 року № 196 не може бути прийнята, оскільки підприємство видало її за відсутності первинних документів, які б свідчили про тривалість робочого дня і місце виконання. Крім того, зазначено, що відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 селище Сувіди були віднесені до І зони небезпеки в період з травня по червень 1986 року, а підприємство робить розрахунок заробітку за липень-серпень 1986 року з урахуванням зони небезпеки з кратністю 2. Крім того, при розрахунку безпідставно враховано премію позивача 60 %, оскільки згідно особових рахунків премія позивачу не нараховувалася.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх оскарження, зобов`язання УПФУ в м. Лубни та Лубенському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії на підставі довідки ПАТ «Лубнифарм» від 29.10.2014 року № 196 та провести відповідні виплати з 03.11.2014 року.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заробітної плати позивача, зроблений ПАТ «Лубнифарм» у довідці № 196 від 29.10.2014 року, не узгоджується з приписами чинного законодавства, а отже підстави для перерахунку пенсії відповідно до цієї довідки відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України (ч.7 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту Порядок № 1210).
Пунктом 7 Порядку № 1210 передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які приймали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, - 4, I - 3). При цьому, в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Згідно з п.6 Порядку в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. N 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що при розрахунку заробітної плати позивача відповідно до довідки ПАТ «Лубнифарм» від 29.10.2014 року № 196 застосовано кратність 2, виходячи з того, що селище Сувіди відносилося до зони небезпеки І.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що як вбачається зі змісту довідок Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України № 211 від 26.02.2013 року, № 71930 від 14.02.2012 року (дублікат довідки № 42630/1 від 03.04.2008 р.) та № 71930 від 14.02.2012 року (дублікат довідки № 42360 від 03.04.2008 р.), копії яких наявні в матеріалах справи, позивача з 14.06.1986 року необхідно вважати таким, що вибув з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_4 , яка дислокувалася у спірний період у с. Корогод, та повернувся до військової частини НОМЕР_3 (с. Сувіди Брагінського району Гомельської області) 05.09.1986 року.
Отже, фактично в період липня-серпня 1986 року, вказаний у довідці про розмір заробітку № 196 від 29.10.2014 року, позивач перебував поза межами с. Сувіди.
Між тим, зі змісту вищевказаних довідок Галузевого державного архіву Міністерства оборони України вбачаться, що кратність оплати праці у перевірених архівом документах не відображена, копії довідок про кратність оплати на зберігання до архіву не надходили.
З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що у довідці № 196 від 29.10.2014 року не обґрунтовано належним чином застосування показника кратності 2 в залежності від населеного пункту, в якому позивач виконував роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Колегія суддів зазначає, що пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС», надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, по підвищених до 100% тарифним ставкам і посадовим окладам.
У відповідності до п.1 Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення та винагороди нараховуються у відповідності до діючих положень на збільшені згідно з пунктом 1 ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 524-156 тарифні ставки і посадові оклади. Встановлені законодавством граничні розміри премій нараховуються виходячи із вказаних підвищених тарифних ставок і посадових окладів.
Згідно з п.1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та запобігання забруднення навколишнього середовища» встановлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах у третій, другій та першій зонах небезпеки, проводиться відповідно в чотири-, три- та двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.
Колегія суддів зауважує, що з наданого до довідки № 196 від 29.10.2014 року розрахунку вбачається, що почасова тарифна ставка Кошового Д.В. 0,503 крб/год., перерахована відповідно до роз`яснення Держкомпраці СРСР і секретаріату ВЦРПС від 16.01.1969 р. № 1/2 на 6-годинний робочий день почасова тарифна ставка склала 0,571 крб./год., підвищена на 100% почасова тарифна ставка становить ).571 * 2 = 1,142 крб./год.
Разом з тим, у довідці не обґрунтовано застосування до почасової тарифної ставки позивача роз`яснення Держкомпраці СРСР і секретаріату ВЦРПС від 16.01.1969 р., прийнятого раніше, ніж Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 524-156, Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року № 153/10-43 та постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7, що регулювали відносини з приводу особливостей оплати праці осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Крім того, слід відмітити, що пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 р. № 524-156 надано право керівникам підприємств та організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, по підвищених до 100% тарифним ставкам і посадовим окладам, а не на 100%, як це було зроблено у довідці № 196 від 29.10.2014 року.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що у розумінні приписів пункту 7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 підприємство має надати довідку про новий розмір заробітної плати ( з оплатою годин роботи у надурочний та нічний час, вихідні і святкові дні), яка розрахована на підставі довідок, виданих командиром військової частини або Міністерством оборони, якими підтверджене час, місце і тривалість робочого дня цих осіб.
Отже, перерахунок заробітної плати повинен проводитись на підставі первинних бухгалтерських документів.
Проте, в довідці ПАТ «Лубнифарм» від 29.10.2014 року № 196 не зазначено, на підставі яких первинних документів (складених в період, із заробітку за який позивач просить перерахувати йому пенсію) зроблено розрахунок заробітної плати позивача, що свідчить про те, що вказана довідка оформлена на підставі припущень про можливе отримання позивачем заробітної плати в такому розмірі. При цьому за основу взято максимальні показники по всім складовим заробітної плати.
Крім того, відповідно до постанови КМ УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 працівникам підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС встановлено максимальний розмір премії - 60 % тарифної ставки. Тобто премія могла складати від 0 % до 60 % тарифної ставки в залежності від роботи конкретного працівника.
В довідці, наданій позивачем, не обґрунтовано на підставі чого йому розраховано суму заробітної плати, виходячи з розміру премії саме 60 %.
Однак, позивачем не надано до матеріалів справи доказів виплати позивачеві премії згідно особових рахунків за 1986 рік.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що розрахунок заробітної плати позивача для обчислення пенсії із заробітку в зоні відчуження при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, наведений ПАТ «Лубнифарм» у довідці № 196 від 29.10.2014 року, є необґрунтованим, а отже вказана довідка не є належною підставою для перерахунку пенсії позивача.
Відповідно до частини другої 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ПАТ «Лубнифарм» № 196 від 29.04.2014 року.
За таких обставин, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті оскаржуваної постанови по справі суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.12.2014р. по справі № 539/4015/14-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Спаскін О.А.