Справа № 750/10288/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду даним позовом, в якому просила:

- визнати бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо зміни розміру призначеної пенсії за віком неправомірною;

- зобов'язати відповідача виплатити грошову різницю за період з 27.06.2012 по 20.10.2014, враховуючи розмір мінімальної пенсії станом на кожний місяць визначеного періоду;

- призначити та виплатити пенсію, починаючи з 01.07.2014, враховуючи розмір мінімальної пенсії;

- призначити надбавку до пенсії як дитині війни, починаючи з 03.04.2014.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.10.2014, що була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014, адміністративний позов ОСОБА_2 в частині вимог про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії за період з 27.06.2014 по 03.04.2014 залишений без розгляду.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 183-2 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 з 03.09.1994 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернігові та отримувала пенсію за віком в розмірі 150 грн.

У 2003 році позивачеві було припинено виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 позов задоволено та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові поновити з 27.06.2012 виплату пенсії за віком ОСОБА_2, яка постійно проживає поза межами України - в державі Ізраїль.

Позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові із заявою про перерахунок та виплату їй пенсії, виходячи із встановленого чинним законодавством мінімального розміру пенсії за віком.

Листом від 15.07.2014 № 416/11/Л-2 управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові відмовило позивачеві у задоволенні її заяви.

В серпні 2014 року позивачем було надіслано відповідачу звернення про перерахунок пенсії, до якого додано довідку ПАТ «Чексіл» щодо підтвердження трудового стажу та довідку про наявність статусу безробітної.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_2 було надано відповідь (лист від 19.08.2014, а.с. 14), в якій зазначено про відсутність підстав для перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що за матеріалами пенсійної справи пенсія виплачується позивачу згідно з вимогами чинного законодавства.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки позивач, будучи громадянкою України, має право на отримання пенсії в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та, будучи «дитиною війни» в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на соціальні гарантії, передбачені цим Законом.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На час призначення позивачу пенсії діяли положення Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Як вбачається з матеріалів справи, виплату пенсію було поновлено позивачу на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року по справі № 750/114/13-а.

У вказаному судовому рішенні, що в силу положень ч. 1 ст. 72 КАС України має для розгляду даної справи преюдиційне значення, встановлено, що позивач є громадянкою України, яка проживає за кордоном.

Виплата пенсії була поновлена позивачу згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005, на підставі наявних у матеріалах пенсійної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті, тому посилання відповідача на ту обставину, що пенсія позивачу призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи і те, що на час поновлення позивачу виплати пенсії застосуванню підлягали положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що був прийнятий пізніше.

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про зобов'язання проводити виплату пенсії з урахуванням розміру мінімальної пенсії.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача призначити їй підвищення до пенсії, у розмірі надбавки, встановленої для дітей війни, колегія суддів виходить з наступного.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є громадянкою України та народилася 02 вересня 1939 року, відтак підпадає під наведене вище визначення «дитини війни» та, відповідно, дію цього Закону.

Статтею 6 Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-IV «Про соціальний захист дітей війни»передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 16 січня 2014 року №719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон №719-VII) не було встановлено будь-яких обмежень щодо застосування статті 6 Закону №2195-IV.

Лише з прийняттям Закону України від 31 липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набув чинності 16.08.2014 року, внесені зміни до Прикінцевих положень Закону №719-VII. Зокрема Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено статтею 6-7 такого змісту: установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними змінами), статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., N 4, ст. 94 із наступними змінами), Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111 із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними змінами), пункту «ж» частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 45, ст. 425 із наступними змінами), статті 43 Гірничого закону України (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., N 50, ст. 433 із наступними змінами), статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» (Відомості Верховної Ради України, 2000 р., N 24, ст. 182 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року застосуванню підлягають положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а з 16.08.2014 року підвищення до пенсії дітям війни повинно здійснюватися органами Пенсійного фонду України відповідно до рішень Кабінету Міністрів України .

Таким чином, задоволення вимог позивача про здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період, починаючи з 04.04.2014 по 31.07.2014 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 196, 183-2, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

.

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Губська О.А.