Справа № 2а-23396/10/0570
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року м. Київ К/9991/56059/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17.06.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2011

у справі №2а-23396/10/0570

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м.Донецька,

2) Державної податкової адміністрації у Донецької області

про визнання неправомірною відмови, скасування податкових повідомлень-рішень та визнання неправомірними податкових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.06.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2011, у задоволенні позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2007 по 31.03.2010, за результатами якої складений акт від 06.07.2010 №1166/1740/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки з боку позивача допущено порушення ст.ст. 1, 4, 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності», ст. 13, 14 розділу 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян) та пп. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 2.3.1 п.2.3 ст. 2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.7.1 п. 7.7, пп. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7, п. 9.4 - 9.6 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Підставою для таких висновків стало те, що згідно з даними звітів позивача обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) з 01.01.2007 по 31.12.2007 склав 435136,00 грн., за 2008 рік - 453452,00 грн., за 2009 рік - 187265, 00 грн.

За даними перевірки обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2007 рік склав 727147,00 грн., за 2008 рік 1425377,00 грн., за 2009 рік - 574139,00 грн.

На підставі акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.07.2010:

№ /0, яким визначено податкове зобов?язання з податку на додану вартість у сумі 399903,20 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 199951,60 грн., а всього на загальну суму 599854,80 грн.;

№ /0, яким визначено податкове зобов?язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 250499,58 грн.;

№ , яким застосовані штрафні санкції в сумі 4590 грн. на підставі пп.17.1.1 п 17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов?язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Спеціальним законодавством, зокрема, Указом Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ 727/98) запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку суб'єктів малого підприємництва. За змістом статті 1 зазначеного Указу єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаної статті).

Відповідно до статті 5 Указу 727/98 у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (який був чинним на час виникнення спірних відносин) визначає особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю.

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету визначено, що згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу (абзац 2 вказаної статті).

У разі перевищення граничного розміру виручки у платника єдиного податку виникає як обов`язок переходу у наступному податковому періоді на загальну систему оподаткування так і з оподаткування суми такого перевищення у порядку, встановленому розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», який, згідно із п. 22.10 ст. 22 «Прикінцеві положення» Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно руху коштів по розрахунковому рахунку № 9, відкритому позивачем у ДНФ АБ «Експрес-банк», у 2007 році на рахунок позивача надійшли кошти у загальній сумі 1450724 грн., зокрема, надходження від покупців - 20134 грн., поповнення оборотних коштів - 1133969 грн. , торгівельна виручка - 4610 грн., поповнення оборотних коштів. Інші надходження -292011 грн.; у 2008 році на рахунок позивача надійшли кошти у загальній сумі 1002525 грн., зокрема надходження від покупців - 30600 грн., поповнення оборотних коштів. Інші надходження - 971925 грн.; у 2009 року на рахунок позивача надійшли кошти у загальній сумі 388065 грн., зокрема надходження від покупців - 1191 грн., поповнення оборотних коштів. Інші надходження -386874 грн.; у 2010 році на рахунок позивача надійшли кошти у загальній сумі 78550 грн., зокрема поповнення оборотних коштів. Інші надходження - 78550 грн.

Всі грошові кошти, що надходили на рахунок позивача, у тому числі з призначенням «поповнення оборотних коштів. Інші надходження», не мали накопичувальний характер, а перебували в грошовому обороті та були спрямовані на здійснення подальших господарських операцій позивача з придбання цементу.

При цьому, позивачем у 2007 році сплачено по розрахунковому рахунку за придбання будівельних матеріалів та за цемент 1501229,1 грн., у 2008 році - 990886,72 грн., у 2009 році - 234626,73 грн., у І кварталі 2010 року 79841,68 грн. Зазначені платежі перераховувались не одноразово, а протягом усього періоду.

Так 07.06.2007 позивач вносить готівкою на рахунок на поповнення оборотних коштів суму 37503 грн., і в цей же день перераховує 37502,4 грн. за будівельні матеріали.

Також 12.06.2009 року позивач вносить готівкою на рахунок на поповнення оборотних коштів суму 144380 грн. і в цей же день перераховує 143112,39 грн. за будівельні матеріали.

18.06.2009 року позивач вносить готівкою на рахунок на поповнення оборотних коштів суму 44550 грн. і в цей же день перераховує за будівельні матеріали 44449,2 грн.

Придбані будівельні матеріали позивачем самостійно не реалізовувались, а передавались на реалізацію іншим приватним підприємцям, отримані кошти в книзі обліку доходів та витрат не відображались, у зв?язку з чим податковий орган дійшов вірного висновку, що грошові кошти, які вносились позивачем на рахунок, є виручкою від реалізації будівельних матеріалів. Встановлене підтверджує висновки податкового органу про перевищення позивачем граничного розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу, та виникнення у неї обов?язку перейти на загальну систему оподаткування, у зв?язку з чим відповідачем правомірно визначено позивачу податкові зобов??язання з податку з доходів фізичних осіб та з податку на додану вартість.

Правильними є і висновки судів попередніх інстанцій, що податковим органом дотримано вимог ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов?язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» при направленні позивачу податкових повідомлень-рішень та податкових вимог, у зв?язку з чим підстав для задоволення позовних вимог з цих мотивів немає.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтовані рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17.06.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2011 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун