Справа № 2а-19131/11/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/9991/30002/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Бившевої Л.І.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012

у справі № 2а-19131/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрактстрой»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі міста Києва

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Контрактстрой» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2012 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Контрактстрой» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Астана К» за березень-квітень 2011 року, за результатами якої складено акт № 993/23-9/31811588 від 03.08.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем ст.185, п.п.198.3, 198.6 ст.198, п.п.201.4, 201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, ч.ч.1, 5 ст.203, ч.ч.1, 2 ст.215, ст.655, 656, 662 ЦК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість загальну суму 404711 грн., в т.ч. за березень 2011 року 56669 грн., за квітень 2011 року 348042 грн.

На підставі вищезазначеного акта податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.08.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 404713 грн., в тому числі 404711 грн. за основним платежем та 2 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Приймаючи спірне рішення фіскальний орган виходив з того, що на виконання договорів поставки №24/02 від 24.02.2011 року та №15/04 від 15.04.2011 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Астана К», позивач отримав від ТОВ «Астана К» товар (будівельні матеріали). Актами ДПІ у Шевченківському районі м.Києва №1404/23-08/37270449 від 08.06.2011 року та №1515/23-08/37270449 від 21.06.2011 року документальних невиїзних перевірок ТОВ «Астана К» за березень-квітень 2011 встановлено, що за перевірений період не встановлено факт передачі товарів (надання робіт, послуг) від продавця до покупця, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 203 та ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.4, 201.6 - 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу податкову накладну яка відповідає вимогам передбаченими ст. 201 ПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також ст. 9 зазначеного Закону передбачені вимоги до первинних документів.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що первинні документи по зазначеному договору відповідають вимогам передбаченими Законодавством України.

Судами попередніх інстанцій також зазначено, що відповідачем не доведено безтоварності укладених ТОВ «Астана К» з контрагентами правочинів та не надано відповідних судових рішень, якими укладені договори з ТОВ «Астана К» визнано недійсними. Крім того, на час виконання договору ТОВ «Астана К» знаходилось в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що позивачем правомірно включено відповідну суму до податкового кредиту з податку на додану вартість, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 у справі № 2а-19131/11/2670 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2012 у справі № 2а-19131/11/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Л.І. Бившева
С.Е. Острович