Справа № 813/3938/14
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/3938/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року

Справа № 876/8152/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів КурильцяА.Р , Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Дуатекс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2014 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Дочірнього підприємства «Дуатекс» про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 30.05.2014 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ДП «Дуатекс», в якому просило стягнути основний борг в сумі 19 573,83 та 267,08 грн. пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в 2013 році..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ДП «Дуатекс» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права враховуючи таке:

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», так як ним не враховано, що вказаною нормою встановлено обов'язок створити робоче місце для інваліда, а не працевлаштувати інваліда.

Про наявні вакантні посади для працевлаштування інваліда позивачем щомісячно подавалися звіти у центр зайнятості з проханням надати людину, яка має інвалідність, однак, у зв'язку з відсутністю у Миколаївському районі Львівської області інвалідів, які шукають роботу за спеціальністю, яка необхідна ДП «Дуатекс» працевлаштувати такого не було об'єктивної можливості.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області у квітні 2014 року проведено перевірку додержання ДП «Дуатекс» законодавства про працю загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та складено відповідний акт.

У відповідності до акту інспекції, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2013 році становила 107 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів -3 особи, а норматив робочих місць для працевлаштування інвалід 2013 році для відповідача становив 4 особи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підприємством не виконано нормативу робочих місць інваліда в кількості 1 робоче місце.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Так, з матеріалів справи видно, що відповідача зареєстровано у Фонді як роботодавця - юридичну особу, що використовує найману працю.

Відповідно до довідки підприємства про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013р., середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 107 осіб, тому, згідно зі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон №875-XII), для відповідача норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 4 робочих місць. В той же час, в 2013 році на підприємстві працювало 3 інвалідів.

Частиною першою ст. 20 Закону №875-XII встановлено, що підприємства, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З доданих до апеляційної скарги матеріалів видно, що підприємством вжито всіх залежних від підприємства заходів для запобігання порушення вимог Закону №875-XII.

Так, відповідачем надано докази своєчасного щомісячного повідомлення центру зайнятості про наявність вакансій, на які можуть бути влаштовані інваліди. При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що до відповідача направлялись на працевлаштування або ж зверталися безпосередньо інваліди, яким підприємством було б відмовлено в прийнятті на роботу.

Преамбулою Закону № 875-ХII встановлено, що цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-XII працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» від 23 лютого 2006 року № 3483-IV зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон № 875-XII доповнено статтею 181, за змістом якої пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

З огляду на це, та враховуючи приписи ст.ст.18, 181 Закону №875-XII, які не передбачають обов'язку підприємства самостійно здійснювати дії по підбору та працевлаштуванню інвалідів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з підприємства адміністративно-господарських санкцій та пені, так як вина підприємства відсутня.

Згідно ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п.п.3,4 ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновки суду спростовують, а тому така підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 , 195, 197, 183-2, 198 п.3, 202 п.п.3,4, 205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Дуатекс» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2014 року у справі №813/3938/14 скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді А.Р. Курилець

В.В..Ніколін