Справа № 819/2688/14-а
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2688/14-a

03 грудня 2014 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Габрилецькій С. Є.

за участі ОСОБА_1 представників відповідача - Шпит І. Н., Худик О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління юстиції Тернопільської області (далі - ГУЮ у Тернопільській області, відповідач) в якому просить визнати формулювання причин звільнення позивача по п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця у період його тимчасової непрацездатності таким, що не відповідає чинному законодавству. Також просить зобов'язати Головне управління юстиції у Тернопільській області змінити формулювання причини звільнення з п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 наказом Головного управління юстиції у Тернопільській області № 291-К від 05.04.2007 р. було призначено на посаду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області та присвоєно 13 ранг державного службовця та наділено організаційно-розпорядчими функціями.

З метою реалізації конституційного права (ст. 43 Основного закону, ст. 38 КЗпП України) позивач 02.10.2014 р. подав заяву до ГУЮ у Тернопільській області з проханням звільнити його з посади головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції за власним бажанням.

Позивач подав дану заяву під час тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, яка була прийнята ГУЮ у Тернопільській області.

Позивач зазначає, що його тимчасова непрацездатність тривала з 02.10.2014 р. по 20. 10.2014р., що підтверджується листками непрацездатності, що в матеріалах справи.

На думку позивача, незважаючи на норми трудового права ГУЮ у Тернопільській області відмовило у задоволенні його заяви, чим порушило право ОСОБА_1 на звільнення з роботи за власним бажанням.

Натомість, всупереч вимогам ст. 40 КЗпП України, ГУЮ у Тернопільській області під час тимчасової непрацездатності позивача, прийняло рішення про звільнення ОСОБА_1 з державної служби з посади за порушення Присяги державного службовця, відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу». Вважає, що вищезазначені дії ГУЮ у Тернопільській області вчинені з порушенням законодавства про працю, та позбавляють законного права на звільнення позивача з роботи за власним бажанням.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити, подали заперечення в якому вказали, що позивач порушив Присягу державного службовця, тому його було звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, якими врегульовано спірні правовідносини, встановив наступі обставини.

29.12.2000 р. ОСОБА_1, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну службу», прийняв Присягу державного службовця.

Наказом Головного управління юстиції у Тернопільській області № 291-К від 05.04.2007 р. ОСОБА_1 призначено на посаду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, присвоєно 13 ранг державного службовця, наділено організаційно-розпорядчими функціями.

26.09.2014 р. до Головного управління юстиції у Тернопільскій області від в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції надійшов лист від 22.09.2014 р. № 2664/02-19 (Вх. № 14669/5) із додатком у вигляді копії вироку Монастириського районного суду Тернопільської області від 17 .07. 2014 р. по справі № 603/450/14-к (провадження № 1-кп/603/39/2014), яким ОСОБА_1 визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу - 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими функціями строком 1 рік.

Згідно вищезазначеного вироку, на підставі п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р. ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання.

Вироком Монастириського районного суду встановлено, що ОСОБА_1, зловживаючи своїм службовим становищем, будучи уповноваженим на складання та видачу офіційних документів, під час проведення виконавчих дій по виконавчих провадженнях №35773328 від 24.12.2012 (про стягнення з гр. ОСОБА_5 штрафу в розмірі 102,00 грн.) та №877951 від 06.06.2005 (про стягнення з гр. ОСОБА_6 користь гр. ОСОБА_7 аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дітей), діючи умисно, вчинив підроблення офіційних документів - актів державного виконавця від 25.02.2013р. та від 12.06.2013р. Оформивши відповідні акти державного виконавця, ОСОБА_1 вніс у офіційні документи завідомо неправдиві відомості, а також підробив підписи понятих та зазначені акти долучив до матеріалів виконавчих проваджень.

Водночас, довідкою, виданою відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області №1739/03/-02-14-3 від 29.10.2013р. засвідчено, що гр. ОСОБА_6 помер 10.03.2009р., про що виконавчим комітетом Криницької сільської ради Монастириського району складено актовий запис про смерть № 01 від 11.03.2009р.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні пред'явленого йому в обвинуваченні кримінального правопорушення визнав повністю, чим підтвердив факт та обставини скоєного правопорушення.

Крім того, відповідно до наказу Головного управління юстиції у Тернопільській області від 12.11.2013 р. № 499/44 «Про проведення службового розслідування» щодо дотримання законодавства по державну службу та Закону України «Про виконавче провадження» за вказаними фактами було призначено та проводилось службове розслідування. Ним встановлено, що ОСОБА_1 допущено ряд порушень, а саме: несвоєчасно закінчено виконавче провадження, чим порушено п. 3 ч. 1. ст. 49 Закону та не дотримано вимоги ст. 74 Закону щодо розрахунку заборгованості по аліментах й порушено вимоги ст.ст. 6, 11 Закону, що виразилося у відсутності будь-яких виконавчих дій спрямованих на встановлення майнового стану боржника у період з 06.06.2005 р. по 19.04.2011р. У зв'язку із неналежним виконанням своїх службових обов'язків, порушенням вимог Закону головному державну виконавцю відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції ОСОБА_1 наказом Головного управління юстиції у Тернопільській області № 50 від 13.11.2013 р. оголошено догану.

Наказом Головного управління юстиції у Тернопільській області № 37 від 03.10.2013 р. за наслідками розгляду подання прокуратури Монастириського району № 58-1810 від 21.08.2013 р. про усунення порушень Закону в роботі відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції, за неналежне виконання службових обов'язків ОСОБА_1 оголошено догану.

26.09.2014 р. відповідно до п. п. 9.3 п. 9 Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2012 р. № 549/5 ОСОБА_8 вніс виконуючому обов'язки начальника ГУЮ у Тернопільській області Пікулю Я. Г. подання щодо звільнення з посади ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

03.10.2014 р. до Головного управління юстиції в Тернопільській області (вх. № 15294/5-6) надійшла заява від ОСОБА_1 про його звільнення за власним бажанням згідно зі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

За наслідком розгляду подання про звільнення ОСОБА_1, 13.10.2014 р. в.о. начальника Головного управління юстиції у Тернопільській області 26.09.2014 р. видано наказ про припинення державної служби ОСОБА_1 та звільнення із займаної посади 20.10.2014 р. зха порушення присяги державного службовця, відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

Листом від 20.10.2014 р. № 16129/5-05-43 позивачу надано відповідь, що у задоволенні його заяви про звільнення за ст. 38 КЗпП України відмовлено, оскільки в.о. начальника головного управління юстиції 26.09.2014 р прийнято рішення про припинення державної служби ОСОБА_1 не на загальних підставах, передбачених Кодексом законів про працю України, а за порушення ним Присяги державного службовця, відповідно до п. 6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

За наслідком розгляду подання про звільнення ОСОБА_1 13.10.2014 р. був виданий наказ Головного управління юстиції у Тернопільській області № 1325/8 «Про звільнення ОСОБА_1».

Не погодившись із таким наказом, позивачем було оскаржено його до суду.

Основним законом, який регулює правовідносини щодо прийняття, проходження та звільнення з державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. N 3723-XII (далі - Закон N 3723-XII). При цьому, наявність спеціальних законів не виключає можливості застосування до правовідносин, пов'язаних з проходженням громадянами публічної служби та її припиненням, окремих норм трудового законодавства у випадках, передбачених спеціальними законами.

Ст. 1 Закону N 3723-XII визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно ст. 3 цього Закону, державна служба ґрунтується на таких основних принципах, як: служіння народу України; демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав та законних інтересів органів місцевого і регіонального самоврядування; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян.

Ст. 5 Закону N 3723-XII визначено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Відповідно до ст. 10 Закону N 3723-XII, основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону N 3723-XII, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки». Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Присяга державного службовця має морально-правовий характер. Моральний аспект присяги проявляється в тому, що вона спрямована на підвищення авторитету як державної служби, так і державного службовця, покладення на нього відчуття значимості виконуваних ним публічно-державних функцій, посилення відповідальності за виконання своїх службових обов'язків. Правовий аспект присяги характеризується тим, що порушення Присяги є причиною припинення державної служби.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем, проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

П. 6 ч.1 ст. 30 Закону N 3723-XII, визначено, що крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої ст. 17 цього Закону.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про державну службу» одним із основних обов'язків державних службовців є додержання Конституції України та інших актів законодавства України.

Як встановлено судом, та вбачається зі змісту оспореного наказу, підставою для припинення державної служби позивача є неодноразове порушення ним норм чинного законодавства, що підтверджується вироком Монастириського районного суду Тернопільської області № 603/450/14-к від 17.07.2014 р. , актом службового розслідування від 21.11.2013 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України, підставою для звільнення від доказування є вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи факти неодноразових порушень позивачем вимог чинного законодавства, встановлений вироком Монастириського районного суду Тернопільської області № 603/450/14-к від 17.07.2014 р., та зважаючи на то, що такі дії з боку державного службовця направлені проти інтересів служби, суперечать покладеним на нього обов'язкам, підривають довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та, як наслідок унеможливлюють подальше виконання ним своїх обов'язків, суд приходить до висновку про наявнясмть законодавчо визначених та фактичних підстав для винесення видповідачем спірного наказу від 13.10.2014 р. № 1325/8.

Щодо наявність порушення порядку звільнення позивача у період його перебування на лікарняному, суд зазначає, що предметом даного позову є зміна формулівання причин звільнення з порушення п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону N 3723-XII на звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Оскільки судом за результатами дослідження підстав звільнення позивача встановлено їх обгрунтованість та підставність, суд приходить до висновку що перебування позивача під час винесення відповідачем наказу № 291-К від 05.04.2007 р. на лікарніному не впливає на предмет даного спору, а саме - на формулювання причин звільнення, одже, не є підставою для внесення відповідних змін до зазначеного наказу.

Крім того, суд зазначає, що позивач протягом періоду з 17.07.2014 р. (з моменту постановлення вироку Монастирського районного суду Тернопільської області) по 22.09.2014 р. № 2664/02-19 (звернення із поданням № 2664/02-19) в. о. начальника відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції не був позбавлений права звернення із заявою про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України, але, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами під час судового розгляду, дане право не реалізував.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджених в судовому засіданні належними та допустимими доказами, дає суду підстави із врахуванням критеріїв оцінювання рішення суб'єкта владних повноважень, які містяться у ч.3 ст. 2 КАС України, визнати позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи, і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 08.12.2014 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна:

Суддя Білоус І.О.