Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/9991/55664/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим

на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2010 року

та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року

у справі № 2а-12966/09/7/0170

за позовом Закритого акціонерного товариства «Кримський ТИТАН»

до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2010 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року, позов Закритого акціонерного товариства «Кримський ТИТАН» (далі - ЗАТ «Кримський ТИТАН»; позивач) до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (далі - Красноперекопська ОДПІ в Автономній Республіці Крим; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 12 травня 2009 року, № /1 від 09 червня 2009 року, № /2 від 26 серпня 2009 року, № /3 від 06 листопада 2009 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ЗАТ «Кримський ТИТАН» судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2010 року, ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено позапланову виїзну перевірку ЗАТ «Кримський ТИТАН» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку за січень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у період із серпня 2007 року по жовтень 2007 року, з грудня 2007 року по лютий 2008 року, з жовтня 2008 року по грудень 2008 року, за результатами якої складено акт № 541/23-4/32785994/52 від 27 квітня 2009 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 12 травня 2009 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 1 914 854,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, скарги товариства залишено без задоволення, а також прийнято податкові повідомлення-рішення № /1 від 09 червня 2009 року, № /2 від 26 серпня 2009 року, № /3 від 06 листопада 2009 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту «д» підпункту 7.2.1, підпунктів 7.2.4, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з протиправним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Лук Енд Бай», в яких вказано недостовірні відомості щодо розташування юридичної особи-постачальника, а також неправомірним заявленням до бюджетного відшкодування надміру сплаченої митним органам суми податку на додану вартість у розмірі 1 913 478,98 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, на підтвердження реального характеру проведених поставок позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені первинні та платіжні документи, а відповідачем, в свою чергу, будь-яких доказів на підтвердження фіктивного (безтоварного) характеру розглядуваних операцій не подано.

Доводи контролюючого органу про недійсність податкових накладних, на підставі яких товариством сформовано податковий кредит з податку на додану вартість, обґрунтовано відхилено попередніми судовими інстанціями, оскільки при оцінці відповідності заповнення податкових накладних вимогам чинного законодавства необхідно враховувати, що окремі недоліки в їх заповненні не тягнуть за собою втрату податковими накладними статусу належних податкових документів, якими вони є в силу підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавця, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Відтак неправильне зазначення місцезнаходження продавця в податкових накладних саме собою не призводить до неможливості ідентифікації змісту та обсягу господарських операцій, за умови належного заповнення, як у даному випадку, інших реквізитів податкових накладних та, відповідно, не тягне втрати ними статусу належних податкових документів.

Підставою ж для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 913 478,98 грн. фактично було невизнання Красноперекопською ОДПІ в Автономній Республіці Крим поданого товариством 22 квітня 2009 року уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2009 року, яким раніше заявлений до відшкодування податок на додану вартість зменшено на вказану суму.

При цьому судами встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 27 жовтня 2009 року у справі № 2-а-7418/09/8/0170, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2010 року, визнано неправомірними дії контролюючого органу щодо неприйняття зазначеного уточнюючого розрахунку та зобов'язано відповідача здійснити коригування в картці особового рахунку товариства з податку на додану вартість датою отримання уточнюючого розрахунку -

22 квітня 2009 року.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 11 лютого 2010 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.