Справа № 802/3999/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2015 р. Справа № 802/3999/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Слишинської Н.С.

представника позивача: ОСОБА_8

представника відповідача: Шубенка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області

про: скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

17.11.2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) з адміністративним позовом до відповідача - реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (далі - реєстраційна служба Вінницького МУЮ). У позовній заяві позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області № 10571026 від 03 лютого 2014 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, номер запису про право власності: 4536708, кадастровий номер: :03:049:0268 за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,0518 га, кадастровий номер: :03:049:0268 за адресою АДРЕСА_1 перейшла йому на підставі заповіту від 26.03.1996 року. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса з приводу отримання свідоцтва на право спадщини щодо вказаної земельної ділянки, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачем виявлено, що 03.02.2014 року, тобто після смерті ОСОБА_4, державним реєстратором на підставі заяви позивача, який діяв згідно довіреності від 12.10.2012 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 та внесено відповідний запис після її смерті.

Оскільки заява про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку подана представником за довіреністю після смерті довірителя, то оскаржуване рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, в зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 позивач став спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибної земельної ділянки площею 0,0518 га, кадастровий номер: :03:049:0268 за адресою АДРЕСА_1.

04.08.2014 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_5, однак у видачі свідоцтва про право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер: :03:049:0268 за адресою АДРЕСА_1 йому було відмовлено, оскільки право власності у спадкодавця на момент відкриття спадщини не виникло (зареєстровано право фактично після смерті правонабувача).

Так, 03.02.2014 року державним реєстратором на підставі заяви ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 12.10.2012 року виданої ОСОБА_4, винесено рішення про державну реєстрацію прав на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 та внесено відповідний запис.

Однак, враховуючи, що представництво за довіреністю у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 у позивача припинилось, ОСОБА_3 звернувся до суду із вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію щодо вказаної земельної ділянки, оскільки таке створює перешкоди для оформлення права власності на успадковане майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, на момент прийняття оскаржуваних рішень врегульовувалась Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, який був чинним до 11.02.2014 р. (далі-Порядок).

Відповідно до п.п. 7-9 вказаного Порядку підставою для реєстрації прав є заява заявника, особа якого посвідчується документом.

Як вказано в п. 10 Порядку, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Так, судом встановлено, що з метою оформлення права власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 оформила довіреність на ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, про що свідчить довіреність від 12.10.2012 року.

29.01.2014 року із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий номер: :03:049:0268 за адресою АДРЕСА_1 в інтересах ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_4, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 12.10.2012 року.

Заява була внесена в базу даних про реєстрацію заяв та запитів за реєстраційним номером 5198675, про що свідчить картка прийому заяв за № 10433877 від 29.01.2014 року.

Відповідно до п. 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Судом встановлено, що про наявність обставин, які перешкоджають державній реєстрації речових прав державному реєстратору не було відомо, оскільки від імені померлої ОСОБА_4 діяв представник за довіреністю. Разом із тим, на момент звернення ОСОБА_3 із заявою про реєстрацію права власності в інтересах ОСОБА_4 довіреність яка була подана державному реєстратору втратила свою чинність.

Тому ОСОБА_3 не був належним заявником, а подана ним заява не є належною підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Такий висновок обгрунтовується наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 244 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Як зазначалося, з метою належного оформлення права власності на земельну ділянку, ОСОБА_4 12.10.2012 року оформила довіреність на ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Таким чином, у ОСОБА_3 були відсутні повноваження представляти інтереси ОСОБА_4 для здійснення державної реєстрації на підставі довіреності від 12.10.2012 року, після смерті довірителя (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Враховуючи викладене суд зазначає, що у зв'язку із припиненням представництва за довіреністю ОСОБА_3 та відсутністю підстав для здійснення реєстраційних дій, рішення Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області № 10571026 від 03 лютого 2014 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, номер запису про право власності: 4536708, кадастровий номер: :03:049:0268 за адресою АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При розподілі судових витрат суд керується ч. 1 ст. 94 КАС України, в силу якої якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 10571026 від 03 лютого 2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України в користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович