Справа № 136/2550/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/2550/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Мочульська Л.Т.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

20 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області про визнання відмови у призначенні пенсії незаконною та зобов`язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області про визнання відмови у призначенні пенсії незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.

Від позивача через відділ реєстрації та інформації Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява в якій він просив розглянути справу в порядку письмового провадження та залишити постанову суду першої інстанції в силі.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваної постанови та задовольняючи позов виходив з того, позивачем надано достатньо документів на підтвердження його перебування в зоні відчуження по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанцій встановлено, що на момент звернення позивача до управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області з заявою про призначення пенсії йому виповнилось 50 років і він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 17.06.1993 року № 3284-12 (далі Закон № 3284-12) встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки -після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до ст.15 Закону № 3284-12 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року -не менш, ніж 5 календарних днів, - передбачено зменшення пенсійного віку на 10 років.

В п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 р. № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, відповідно до п.7 вказаного Порядку, підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році Серія НОМЕР_1 від 22.07.2005 року ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Згідно записів №№10,11 в трудовій книжці Серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , він в період з 11.05.1986 року по 12.12.1986 року працював в Чорнобильському управлінні осушувальних систем.

Із довідки № 202 від 19.02.1993 року, виданої Іванківським управлінням міліоративних систем, вбачається, що ОСОБА_1 за період роботи в м.Чорнобиль 25 червня 1986 року, 11,22,31 липня 1986 року, 4,7,12,19,26,27,28 серпня 1986 року та 22,23 жовтня 1986 року по місцю основної роботи в Чорнобильському управлінні осушувальних систем по відомості за січень місяць 1987 року б/н, виплачена додаткова заробітна плата в підвищеному розмірі, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207 в сумі 71 крб.65 коп. (коефіцієнт 2).

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані позивачем докази свідчать про його участь в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що в свою чергу дає йому право на дострокове призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Коегія суддів критично ставиться до посилань відповідача на довідку №79 від 28.10.2014 року, видану Іванківським міжрайонним управлінням водного господарства управління водних ресурсів у м.Києві та Київській області, з якої вбачається, що неможливо підтвердити кількість днів роботи позивача в зоні відчудження, оскільки в книзі особових рахунків не зберігся особовий рахунок позивача де було б відображено оплату в кратному розмірі за дні перебування в зоні відчудження й зазначає, що закондавством відповідальність за збереження архівних даних покладається на посадових осіб підприємств, установ, організації, та трудових архівів, а тому неналежне виконання ними свої посадових обов`язків не може бути підставою для позбавлення позивача законного права на пенсійне забезпечення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, зміні або скасуванню не підлягає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.