Справа № 826/16955/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 січня 2015 року 09:41 № 826/16955/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів Кобилянського К.М., Саніна Б.В., при секретарі судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної судової адміністрації України
провизнання протиправним абз. 3 п. 28.17 наказу від 17.12.2013 року №173, -

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бурлаченко С.С.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної судової адміністрації України (надалі - відповідач або ДСА України) про визнання абзацу 3 п. 28.17 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 року №173, а саме: «Копія судового рішення має бути позначена як копія і завірена підписами судді та секретаря з проставленням відбитку гербової печатки суду із зазначенням дати її оформлення або видачі. Також на копії судового рішення робиться відмітка про дату набрання судовим рішенням законної сили чи про не набрання», таким, що не відповідає п. 5 ст. 326 ЦПК України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що абз. 3 п. 28.17 оскаржуваного наказу фактично розширив вимоги до сторін цивільного процесу в частині подання ними касаційних скарг, що, за твердженням позивача, дає можливість судам апеляційних та касаційних інстанцій в межах цивільного судочинства відмовляти у прийнятті скарг, посилаючись на не виконання вимог Цивільного процесуального кодексу України, що відповідно обмежує права громадян, які надані їм приписами цивільно-процесуального законодавства. Крім того, позивачем наголошено, що положення, закріплені в абз. 3 п. 28.17 оскаржуваного наказу, змінюють суть положень, прописаних у ст. 326 Цивільного процесуального кодексу України, що є порушенням Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Конституції України.

У судове засідання 13.01.2015 року з'явилися позивач та представник відповідача.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їхньому задоволенні, зазначивши про відповідність оскаржуваного наказу актам вищої дії.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДСА України прийнято наказ від 17.12.2013 року №173, яким затверджено Інструкцію з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ (надалі - Інструкція №173), яка у відповідності до п. 1.1 останньої, розроблена відповідно до положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що визначають порядок організації та діяльності органів судової влади, та встановлює правила ведення діловодства в МС, АС, ВССУ і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи.

Позивач, вважаючи положення абз. 3 п. 28.17 Інструкції №173 такими, що порушують його права та охоронювані законом інтереси, звернувся до ДСА України з інформаційним запитом від 05.09.2014 року, в якому просив скасувати Інструкцію №173 в частині абз. 3 п. 28.17.

У відповідь на вказаний інформаційний запит ДСА України надано відповідь листом від 22.09.2014 року №М-1373/14, яким позивача повідомлено, що підстав для скасування положень абз. 3 п. 28.17 Інструкції №173 не вбачається, оскільки положення останнього регулюють лише питання формування і оформлення судової справи в суді та не мають відношення до порядку та умов відкриття касаційного провадження у справі, відмови у відкритті такого провадження, поверненні, залишені його без руху.

Вважаючи абз. 3 п. 28.17 Інструкції №173 таким, що не відповідає п. 5 ст. 326 Цивільного процесуального кодексу України, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 171 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (надалі - Закон №2453).

У відповідності до ч. 1 ст. 145 Закону №2453, Державна судова адміністрація України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України у межах наданих їй повноважень організовує роботу з ведення судової статистики, діловодства та архіву; контролює стан діловодства у судах загальної юрисдикції (п. 6 ч. 1 ст. 146 Закону №2453).

При цьому, згідно ч. 6 ст. 145 Закону №2453, Положення про Державну судову адміністрацію України затверджується Радою суддів України.

Так, рішенням Ради суддів України від 22.10.2010 року №12 затверджено Положення про Державну судову адміністрацію України (надалі - Положення №12), положеннями якого продубльовано вищезазначені приписи Закону №2453.

Крім того, згідно п. 8 Положення №12, голова ДСА України у межах своїх повноважень на основі та на виконання актів законодавства видає накази, організовує їх виконання.

Для погодженого вирішення питань, що належать до компетенції ДСА України, та обговорення основних напрямів її діяльності в ДСА України утворюється колегія. До складу колегії входять Голова ДСА України (голова колегії), його заступники, керівники структурних підрозділів ДСА України і територіальних управлінь, а також керівники апаратів апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду України, яких визначає Голова. До складу колегії можуть входити й інші особи. Членів колегії затверджує та увільняє від виконання обов'язків Голова ДСА України. Рішення колегії вводяться в дію наказами Голови ДСА України (п. 9 Положення №12).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що Державна судова адміністрація України наділена повноваженнями на прийняття відповідних рішень у сфері регулювання питань з ведення діловодства у судах загальної юрисдикції.

Як було зазначено вище, ДСА України прийнято наказ від 17.12.2013 року №173, яким затверджено Інструкцію №173, яка у відповідності до п. 1.1 останньої, розроблена відповідно до положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що визначають порядок організації та діяльності органів судової влади, та встановлює правила ведення діловодства в МС, АС, ВССУ і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи.

Згідно п. 28.17 Інструкції №173, оригінали документів, що підшиваються до судової справи (матеріалів кримінального провадження), мають бути у справі (матеріалах кримінального провадження) в одному примірнику, якщо інше не передбачено законодавством.

Особам у справі (провадженні), а також у передбачених законодавством випадках особам, які не брали участі у справі (провадженні), видаються завірені копії судових рішень виключно у передбачених законодавством випадках.

Копія судового рішення має бути позначена як копія і завірена підписами судді та секретаря з проставленням відбитку гербової печатки суду із зазначенням дати її оформлення або видачі. Також на копії судового рішення робиться відмітка про дату набрання судовим рішенням законної сили чи про не набрання.

Копії судових повісток (судових повідомлень), копії супровідних листів суду підшиваються до матеріалів справи (кримінального провадження).

З огляду на викладене вище вбачається, що оскаржуваним абз. 3 п. 28.17 Інструкції №173 визначено порядок завіряння копій судових рішень, які видаються особам у справі, а саме: шляхом позначення останньої як копії та завіреної підписами судді та секретаря з проставленням відбитку гербової печатки суду із зазначенням дати її оформлення або видачі, а також відміткою про дату набрання судовим рішенням законної сили чи про не набрання.

В свою чергу, позивачем вказано, що вищезазначені положення Інструкції №173 не відповідають положенням ст. 326 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки фактично розширюють вимоги до сторін цивільного процесу в частині подання ними касаційних скарг, що, за твердженням позивача, дає можливість судам апеляційних та касаційних інстанцій в межах цивільного судочинства відмовляти в прийнятті скарг, посилаючись на не виконання вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 326 Цивільного процесуального кодексу України визначено форму і зміст касаційної скарги, а саме: касаційна скарга подається у письмовій формі (ч. 1 даної статті). У касаційній скарзі повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) ім'я (найменування) особи, яка подає скаргу, її місце проживання або місцезнаходження; 3) ім'я (найменування) осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання або місцезнаходження; 4) рішення (ухвала), що оскаржується; 5) в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; 6) клопотання особи, яка подає скаргу; 7) перелік письмових матеріалів, що додаються до скарги (ч. 2 даної статті).

Касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником (ч. 3 даної статті).

До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника (ч. 4 даної статті).

До касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, а також копії оскаржуваних рішень (ухвал) судів першої та апеляційної інстанцій (ч. 5 даної статті).

З аналізу наведених положень цивільно-процесуального законодавства вбачається, що останніми визначено форму і зміст касаційної скарги, зокрема, необхідність подачі до касаційної скарги копії оскаржуваних рішень (ухвал) судів першої та апеляційної інстанцій.

При цьому, як було зазначено вище, оскаржуваним абз. 3 п. 28.17 Інструкції №173 визначено порядок завіряння копій судових рішень з метою їхньої подальшої видачі особам у справі, а не вимоги до оформлення додатків, у тому числі, до касаційних скарг.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд зазначає про відсутність обґрунтованих підстав, беручи до уваги заявлений предмет та підставу позову, стверджувати про невідповідність абз. 3 п. 28.17 Інструкції №173 правовому акту вищої юридичної сили, зокрема, Цивільному процесуальному кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 171, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді К.М. Кобилянський

Б.В. Санін