Справа № 826/11736/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25 грудня 2014 року 16 год. 50 хв. № 826/11736/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Данилишина В.М., суддів Аблова Є.В., Огурцова О.П., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" до Фонду державного майна України, треті особи: Кабінет Міністрів України, державна акціонерна компанія "Українські поліметали", Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та державне підприємство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія", за участю прокуратури міста Києва, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, визнання протиправною відмови відповідача вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Кримський ТИТАН" (далі - позивач, ПрАТ "Кримський ТИТАН") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) з адміністративним позовом (з урахуванням зміни його предмету) до Фонду державного майна України (також далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 04 липня 2014 року № 1910 "Про проведення інвентаризації ЦМК "Вільногірський державний ГМК" (далі - оскаржуваний наказ), а також визнання протиправною відмови відповідача укласти із позивачем договір оренди цілісного майнового комплексу (також далі - ЦМК, орендоване майно) на новий термін.

Протягом судового розгляду вимог позивача судом, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 53, ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до участі в адміністративній справі № 826/11736/14 (далі - справа) як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача допущено та залучено Кабінет Міністрів України (також далі - третя особа-1), державну акціонерну компанію "Українські поліметали" (далі - третя особа-2, ДАК "Українські поліметали"), Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - третя особа-3, Мінекономрозвитку), державне підприємство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (далі - третя особа-4, ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія") та прокуратуру міста Києва (далі - прокуратура) з метою представництва інтересів держави у суді.

В обґрунтування вимог позивача його представники зазначили, зокрема, що при оформленні оскаржуваного наказу відповідач неправильно застосував окремі норми Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1993 року № 158 (далі - Положення № 158), та Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом відповідача від 07 серпня 1997 року № 847 (далі - Порядок № 847), наслідком чого стало порушення прав та законних інтересів позивача.

Протиправність відмови відповідача укласти із позивачем договір оренди № 587 ЦМК від 06 вересня 2004 року (далі - договір № 587) державного підприємства "Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат" (місто Вільногірськ, Дніпропетровська область) (також далі - ДП "Вільногірський державний ГМК", Вільногірський державний ГМК) на новий термін представники позивача обґрунтували тим, що відповідач, який не є власником орендованого майна, а виступає тільки його орендодавцем, не мав компетенції приймати рішення про необхідність використання такого майна для потреб власника - ДАК "Українські поліметали". Сам власник орендованого майна не попереджав позивача за три місяці до закінчення терміну дії договору № 587 про свій намір використовувати таке майно для власних потреб.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали його вимоги та просили задовольнити їх повністю.

Представники відповідача не визнали вимоги позивача та просили відмовити у їх задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти них, поданих до суду разом із письмовими доказами на їх обґрунтування.

В обґрунтування заперечень проти вимог позивача зазначено, зокрема, що зважаючи на граничний термін дії договору № 587, обов'язок щодо повернення орендованого майна у позивача виник 06 вересня 2014 року.

Для підготовки орендованого майна до його повернення у зв'язку із закінченням терміну дії договору № 587, відповідачем проводився відповідний комплекс заходів.

З метою визначення фактичної наявності та стану орендованого майна із даними бухгалтерського обліку, врегулювання інвентаризаційних різниць та відображення результатів інвентаризації у передаточному балансі, відповідачем прийнято рішення щодо проведення інвентаризації такого майна станом на 30 червня 2014 року.

Враховуючи норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Положення № 158, постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 року № 629 "Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів", Порядку № 847, згідно з дорученням Прем'єр-міністра України від 05 червня 2014 року № 15037/10/1-14 до листа Мінекономрозвитку від 02 червня 2014 року № 3211-01/17859-01, з метою виконання доручення Прем'єр-міністра України від 26 червня 2014 року № 23981/1/1/1-14 до доповідної записки Міністра Кабінету Міністрів України від 13 червня 2014 року, 04 липня 2014 року відповідачем оформлено оскаржуваний наказ.

У зв'язку з відмовою позивача сприяти у проведенні інвентаризації, оскаржуваний наказ втратив чинність відповідно до наказу відповідача від 08 вересня 2014 року № 2261 "Щодо втрати чинності наказів від 04.07.2014 № 1910 та № 1911 і від 07.08.2014 № 2101 та № 2101".

18 вересня 2014 року відповідач направив позивачу листа № 10-16-12580, яким у порядку ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" заявив про припинення терміну дії договору № 587 та відсутність наміру його продовжувати.

Тобто, відповідачем дотримано норми чинного законодавства стосовно повідомлення позивача про закінчення терміну дії договору № 587, а також про намір власника орендованого майна використовувати його для власних потреб.

За переконанням представників відповідача, доводи представників позивача, що власником орендованого майна є ДАК "Українські поліметали", є хибним, оскільки єдиним власником такого майна є Держава.

Представники третьої особи-1, третьої особи-2, третьої особи-3 та прокуратури заперечували проти вимог позивача та також просили відмовити у їх задоволенні повністю.

У письмових поясненнях третьої особи-1 щодо вимог позивача зазначено, зокрема, що згідно зі ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбаченими законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Зважаючи, що Вільногірський державний ГМК відноситься до сфери управління відповідача, то він і здійснює право власності від імені та в інтересах Держави.

Отже, позивача повідомлено належною особою та у встановлений нормами чинного законодавства строк про припинення терміну дії договору № 587 у зв'язку з тим, що орендоване майно необхідне для потреб власника.

У письмових поясненнях третьої особи-3 щодо вимог позивача зазначено, зокрема, що відповідно до доручення Кабінету Міністрів України від 28 травня 2014 року № 15037/7/1-14 щодо надання узгоджених пропозицій стосовно використання позивачем орендованого майна, з огляду на стратегічне значення Вільногірського державного ГМК для економіки та безпеки Держави, а також з метою можливості прийняття подальших управлінських рішень щодо такого майна листом від 02 червня 2014 року № 3211-01/17859-01 Мінекономрозвитку звернулось до Кабінету Міністрів України із пропозицією доручити відповідачу повідомити позивача у встановлений нормами чинного законодавства строк про припинення терміну дії договору № 587.

За результатами проведеної 05 червня 2014 року у відповідача міжвідомчої наради, прийнято рішення щодо припинення орендних відносин із моменту закінчення терміну дії договору № 587.

Мінекономрозвитку вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу в укладенні договору № 587 на новий термін, оскільки позивача завчасно (за три місяці) повідомлено про його закінчення та відсутність наміру орендодавця його поновлювати (укладати) на новий термін, у зв'язку з тим, що власник має намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

Представник третьої особи-4 у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи третя особа-4 повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності її представника до суду не надійшла.

Враховуючи вище викладені обставини та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 27 листопада 2014 року судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження, про що третю особу-4 повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 1998 року № 373 "Про створення Державної акціонерної компанії "Українські поліметали" (далі - Постанова № 373), погоджено створення ДАК "Українські поліметали", засновниками якої виступили Фонд державного майна, Міністерство промислової політики та Державний комітет по геології і використанню надр.

На час судового розгляду справи Постанова № 373 є чинною.

Згідно з Переліком державних підприємств, майно яких передається до статутного фонду ДАК "Українські поліметали", який є додатком до Постанови № 373, Вільногірський державний ГМК, підпорядкований Мінпромполітики, передано до статутного фонду ДАК "Українські поліметали".

Відповідно до Переліку підприємств, які виключаються з переліку підприємств, установ та організацій Мінпромполітики, який є додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 1999 року № 20, Вільногірський державний ГМК виключено з переліку підприємств Мінпромполітики.

У подальшому, з метою забезпечення структурної перебудови і розвитку титанової промисловості України, підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств із видобутку ільменітової руди, створення цілісного технологічного комплексу у сфері виробництва двоокису титану, проведення єдиної організаційно-технічної, інноваційно-інвестиційної та фінансово-економічної політики у титановій промисловості, Указом Президента України від 07 липня 2004 року № 765/2004 "Про заходи щодо забезпечення розвитку виробництва двоокису титану та підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств із видобутку ільменітової руди" (далі - Указ № 765/2004), Кабінет Міністрів України зобов'язано вжити в установленому порядку заходів щодо підвищення ефективності діяльності підприємств із виробництва двоокису титану та видобутку ільменітової руди, у зв'язку з чим забезпечити:

- передачу Міністерством промислової політики України (далі - Мінпромполітики) у двотижневий строк Фонду державного майна України 100 відсотків акцій державної акціонерної компанії "ТИТАН" і внесення відповідних змін до реєстру власників цінних паперів цієї компанії;

- передачу Фонду державного майна України у місячний строк Вільногірського державного ГМК, Іршанського державного гірничо-збагачувального комбінату (також далі - Іршанський державний ГЗК), а також інших активів ДАК "Українські поліметали", пов'язаних із технологічним процесом видобування ільменітової руди;

- ужиття в місячний строк на підтримку ініціативи Ради міністрів Автономної Республіки Крим та державної акціонерної компанії "ТИТАН" про залучення інвестицій у розвиток виробництва двоокису титану Фондом державного майна України разом із зазначеною компанією заходів щодо створення за її участю підприємства із залученням інвестора, передбачивши внесення до статутного фонду цього підприємства насамперед активів, що потребують реконструкції та модернізації. Частка інвестора в статутному фонді створюваного підприємства не може перевищувати 50 відсотків;

- створення цілісного технологічного комплексу з видобутку ільменітової руди та виробництва двоокису титану шляхом передачі у двомісячний строк Вільногірського державного ГМК, Іршанського державного ГЗК, а також інших активів, пов'язаних із технологічним процесом видобування ільменітової руди, в оренду зазначеному новоствореному підприємству.

Зі змісту Указу № 765/2004 вбачається, що Кабінет Міністрів України зобов'язано у місячний строк передати відповідачу, зокрема, Вільногірський державний ГМК.

При цьому, як з'ясовано судом під час розгляду справи, підтверджується наданими у судових засіданнях поясненнями представника Кабінету Міністрів України та не спростовано представниками відповідача, Указ № 765/2004 у частині передачі відповідачу Вільногірського державного ГМК, не реалізовано.

Тобто, враховуючи, що Указ № 765/2004, зокрема, у вище вказаній частині не реалізовано, а Постанова № 373 не втратила чинності, фактично Вільногірський державний ГМК знаходиться у складі статутного фонду ДАК "Українські поліметали".

Шляхом прийняття 03 вересня 2009 року Кабінетом Міністрів України постанови № 923 "Питання Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів" прийнято пропозицію Мінпромполітики та Фонду державного майна щодо передачі Міністерству функцій з управління державним майном Іршанського ГЗК і Вільногірського ГМК.

Зобов'язано Фонд державного майна передати Мінпромполітики вказане майно. Мінпромполітики, у свою чергу, зобов'язано передати таке майно до статутного капіталу утворених ним державних підприємств "Іршанський державний ГЗК " і "Вільногірський державний ГБК".

29 жовтня 2009 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1277 "Деякі питання забезпечення діяльності державних підприємств "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" і "Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат".

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 406 "Деякі питання забезпечення функціонування підприємств титанової галузі" (далі - Постанова № 406):

- віднесено до сфери управління Мінекономрозвитку ЦМК Іршанського ГЗК і Вільногірського ГМК після припинення договору їх оренди з ПрАТ "Кримський ТИТАН";

- зобов'язано Фонд державного майна передати в установленому порядку Мінекономрозвитку зазначені ЦМК;

- зобов'язано Мінекономрозвитку вжити в установленому порядку заходів до закріплення зазначених ЦМК на праві господарського відання за ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія".

Зважаючи на вище викладені обставини, суд зазначає наступне.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 06 вересня 2004 року між відповідачем, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, укладено договір № 587, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування ЦМК, що належить до державної власності, склад і вартість якого будуть визначені за додатковою угодою до цього договору згідно з Методикою оцінки об'єктів оренди, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 02 січня 2003 року № 3, відповідно до акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу ЦМК, за станом на 31 серпня 2004 року.

Згідно з п. 10.1 ст. 10 договору № 587, договір укладено на 5 років та діє із 06 вересня 2004 року по 05 вересня 2009 року включно.

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи, укладення договору № 587 відповідачем оскаржено у судовому порядку.

Зокрема, за результатами розгляду спору про правомірність укладення договору № 587 та повернення ЦМК Фонду державного майна України, 28 лютого 2006 року Верховним Судом України прийнято постанову № 31/192, відповідно до якої, Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що заборона на передачу майна в оренду, встановлена ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не розповсюджується на ЦМК.

У матеріалах справи також міститься копія рішення Господарського суду міста Києва від 24 січня 2012 року у справі № 30/187, зі змісту якого вбачається, що ПрАТ "Кримський ТИТАН" у судовому порядку вимагало від Фонду державного майна України:

- визнати право оренди ПрАТ "Кримський ТИТАН" на ЦМК Вільногірського державного ГМК терміном на 5 років із 06 вересня 2009 року до 05 вересня 2014 року;

- вважати договір № 587 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені договором, тобто до 05 вересня 2014 року включно.

За результатами судового розгляду вище вказаного спору, 24 січня 2012 року Господарським судом міст Києва затверджено мирову угоду, укладену між ПрАТ "Кримський ТИТАН" та Фондом державного майна України, згідно з якою, сторони дійшли згоди, зокрема, укласти додаткову угоду до договору № 587 про продовження його дії на той самий термін, який був передбачений ним, тобто до 05 вересня 2014 року включно.

На виконання вище вказаного судового рішення, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 24 січня 2012 року між відповідачем, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, укладено додатковий договір № 46 до договору № 587 (далі - додатковий договір № 46), за умовами якого, термін дії договору № 587 продовжено до 05 вересня 2014 року включно. Моментом продовження терміну дії договору № 587 є 06 вересня 2009 року.

У тексті додаткового договору № 46 чітко зазначено, що його укладено на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 24 січня 2012 року у справі № 30/187, якою затверджені умови вище вказаної мирової угоди.

Листом ДАК "Українські поліметали" від 05 червня 2014 року № 05/06-1С, який до позивача надійшов 11 червня 2014 року, позивача повідомлено про необхідність розпочати процес підготовки майна, зокрема ЦМК, до повернення у зв'язку із закінченням терміну дії договору № 587.

Крім того, 16 червня 2014 року до позивача надійшов лист відповідача від 05 червня 2014 року № 10-16-70-70, яким позивача повідомлено, що термін дії договору № 587 закінчується 05 вересня 2014 року. Чинність договору № 587 буде припинено, у тому числі, у зв'язку з наміром власника використовувати майно ЦМК для власних потреб.

У подальшому, 04 липня 2014 року відповідачем оформлено оскаржуваний наказ, яким установлено дату оцінки ЦМК, переданого в оренду за договором № 587, якою є 30 червня 2014 року. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - регіональне відділення Фонду) у строк до 19 липня 2014 року зобов'язано забезпечити проведення повної інвентаризації ЦМК на дату оцінки та надання до Фонду державного майна України відповідних документів відповідно до чинних нормативних актів.

Регіональним відділенням Фонду 09 липня 2014 року оформлено наказ № 12/02-06-ІК "Про створення комісії з інвентаризації ЦМК ДП "Вільногірський державний ГМК", яким створено інвентаризаційну комісію та проведення повної інвентаризації призначено на 30 червня 2014 року.

14 липня 2014 року складено акт про неможливість проведення повної інвентаризації, зі змісту якого вбачається, що регіональне відділення Фонду запросило у позивача, філії "Вільногірський ГМК" позивача, Мінпромполітики та Мінекономрозвитку кандидатури до складу інвентаризаційної комісії, але кандидатур так і не отримало.

Листом від 11 липня 2014 року № 01-07-09/1079 позивач повідомив регіональне відділення Фонду, що на підставі норм чинного законодавства проведення інвентаризації станом на 30 червня 2014 року є передчасним, а повна інвентаризація ЦМК повинна здійснюватись станом на 30 вересня 2014 року.

У зв'язку з вище викладеними обставинами, листом від 21 липня 2014 року № 10-16-9511 відповідач знову повідомив позивача про необхідність надання кандидатур представників для включення їх до складу інвентаризаційної комісії.

22 липня 2014 року складено акт про неможливість проведення повної інвентаризації, у якому зазначено, що станом на 30 червня 2014 року повна інвентаризація не розпочиналась.

Аналогічні акти складено 29 липня та 07 серпня 2014 року.

Враховуючи незгоду із діями відповідача, направленими на проведення повної інвентаризації 30 червня 2014 року, а також зважаючи, що термін дії договір № 587 діє до 05 вересня 2014 року, позивач звернувся до відповідача із повідомленням від 07 серпня 2014 року про намір скористатися переважним правом на укладення договору № 587 на новий термін, для чого позивачем направлено відповідачу два примірники додаткової угоди до договору № 587, підписані з боку позивача, із проханням до відповідача підписати таку додаткову угоду.

Розглянувши пропозицію позивача, листом від 05 вересня 2014 року № 10-16-11954 відповідач повідомив, що у відповідача відсутні законодавчі підстави для розгляду питання щодо наміру позивача скористатися переважним правом на укладення договору № 587 на новий термін. Термін дії договору № 587 не буде продовжено.

Відповідачем також повідомлено позивача, що ЦМК віднесено до сфери управління Мінекономрозвитку.

Наказом від 06 вересня 2014 року № 2253/1073 "Про передачу ЦМК Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів" зобов'язано відповідача надати згоду на передачу Мінекономрозвитку, зокрема, ЦМК.

У зв'язку із закінченням терміну дії договору № 587, відповідачем передано, а Мінекономрозвитку прийнято ЦМК.

Крім того, 06 вересня 2014 року Мінекономрозвитку оформлено наказ № 1074 "Про управління цілісними майновими комплексами Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів", яким ЦМК закріплено за ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія".

Поряд з цим, як уже зазначено вище, Постановою № 406 ЦМК віднесено до сфери управління Мінекономрозвитку після припинення терміну дії договору № 587 із позивачем.

Припинення терміну дії договору оренди ЦМК, у свою чергу, передбачає виконання певної процедури.

Зокрема, згідно з п.п. 1-3 Положення № 158 (у редакції, чинній на момент оформлення оскаржуваного наказу), це Положення визначає порядок проведення інвентаризації майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), та оформлення її результатів.

Інвентаризація майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), проводиться за рішенням державних органів приватизації (під час корпоратизації - органів, уповноважених управляти державним майном) чи орендодавців.

Інвентаризації підлягає все майно державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майно державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання), чи їх окремих структурних підрозділів, включаючи об'єкти невиробничого призначення, діючі об'єкти, об'єкти та предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану, а також зараховані чи не зараховані з різних причин на баланс.

Відповідно до п.п. 1-5, 10 Порядку № 847 (у редакції, чинній на момент оформлення оскаржуваного наказу), Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди (надалі - Порядок) забезпечує реалізацію положень ст.ст. 26, 27, 28 і 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і регулює здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендодавцю орендованого державного майна: інвентаризації і оцінки майна орендних підприємств, визначення часток держави і орендаря у цьому майні, врахування заборгованості орендарів по орендних платежах, приймання-передавання майна, вибору організаційно-правової форми підприємства, заснованого на поверненому після оренди державному майні і, при необхідності та за згодою орендаря, майні орендаря.

Цей Порядок поширюється на випадки повернення орендодавцю орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств і організацій та їхніх структурних підрозділів після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду.

Зміст і послідовність процедур припинення або розірвання договору оренди і реорганізації орендного підприємства визначаються цим Порядком, договором оренди та досягнутою між орендодавцем і орендарем не пізніше як за 10 днів до визначеної дати припинення (розірвання) договору оренди домовленістю, яка може бути оформлена відповідною угодою. Якщо договір оренди розірвано за рішенням суду, то угода укладається протягом 5 днів після того, як це рішення набрало законну силу.

Угодою може передбачатися: а) створення спільної комісії сторін по розмежуванню і оцінці майна орендного підприємства (протягом 5 днів); б) проведення повної інвентаризації майна орендного підприємства (протягом 15 днів); в) оцінка майна орендного підприємства та державної і орендарської часток у ньому (протягом 15 днів після затвердження результатів інвентаризації); г) погашення орендарем заборгованості по орендній платі; д) реорганізація орендного підприємства.

На підставі досягнутої домовленості орендодавець своїм наказом утворює спільну комісію по розмежуванню і оцінці майна орендного підприємства (надалі - Комісія). До складу Комісії входять представники орендодавця і орендаря. На вимогу однієї з сторін до роботи в Комісії можуть залучатися і представники органу управління відповідним державним майном.

Повна інвентаризація майна орендного підприємства здійснюється інвентаризаційною комісією, утвореною орендодавцем, станом на останнє число місяця, в якому закінчується строк договору оренди, або розривається договір оренди за домовленістю сторін чи за рішенням суду.

Оцінка цілісного майнового комплексу орендного підприємства і часток держави та орендаря в ньому здійснюється на дату повної інвентаризації за даними інвентаризації і передавального балансу в 15-денний строк після їх отримання і оформлюється актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу орендного підприємства у разі припинення або розірвання договору оренди.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що оцінка та інвентаризація ЦМК повинна здійснюватись станом на 30 вересня 2014 року, оскільки термін дії договору № 587 закінчується 05 вересня 2014 року, а інвентаризація орендованого майна повинна здійснюватись станом на останнє число місяця, у якому закінчується термін дії договору оренди ЦМК.

Така позиція також підтверджується нормами Положення № 158.

Зокрема, згідно з п.п. 5-1, 5-2 Положення № 158 (у редакції, чинній на момент оформлення оскаржуваного наказу), після закінчення строку дії договору оренди державного майна або його розірвання інвентаризація проводиться інвентаризаційною комісією, яка утворюється орендодавцем, до складу якої входить представник орендодавця, а також керівник і головний бухгалтер орендаря.

Інвентаризація проводиться на останнє число місяця, на яке здійснюється оцінка майна державних підприємств, що приватизуються (корпоратизуються), а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду (повертається після закінчення строку дії договору оренди або його розірвання) (далі - підприємства або організації).

Дата інвентаризації збігається з датою оцінки.

Суд вважає, що проведення оцінки та інвентаризації ЦМК станом на 30 червня 2014 року прямо суперечить та унеможливлює досягнення цілей і завдань повної інвентаризації.

З урахуванням вище викладених норм та з'ясованих обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, яким проведення оцінки ЦМК призначено на 30 червня 2014 року, а проведення повної інвентаризації - на дату оцінки.

При цьому, суд зазначає, що 08 вересня 2014 року відповідачем оформлено наказ № 2261 "Щодо втрати чинності наказів від 04.07.2014 № 1910 та № 1911 і від 07.08.2014 № 2101 та № 2101", що, у свою чергу, свідчить про те, що оскаржуваний наказ уже не підлягає скасуванню у судовому порядку, поряд з цим, судом може бути надана правова оцінка на предмет його правомірності.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про визнання протиправною відмови відповідача укласти із позивачем договір оренди ЦМК на новий термін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 777 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Під час розгляду справи судом також з'ясовано, що маючи намір продовжити термін дії договору № 587, позивач письмово звернувся до відповідача із відповідним проханням, надавши при цьому два примірники додаткової угоди.

Однак, як уже зазначено вище, листом відповідача від 05 вересня 2014 року № 10-16-11954 позивача повідомлено про те, що у відповідача відсутні законодавчі підстави для розгляду питання щодо наміру позивача скористатись переважним правом на укладення договору № 587 на новий термін. Відповідачем чітко зазначено, що термін дії договору № 587 продовжено не буде.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Тобто, підставою для відмови у продовженні дії договору оренди на новий термін є необхідність використання орендованого майна для потреб його власника. Поряд з цим, обов'язковим є письмове попередження про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну дії договору оренди.

Отримання письмового повідомлення про використання орендованого майна для власних потреб після закінчення тримісячного терміну не має правових наслідків, оскільки такий термін визначений законодавчо.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2010 року у справі № К-27456/10.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення позивачу за три місяці до закінчення терміну дії договору № 587 письмового повідомлення саме власника про намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

У контексті вище викладених обставин суд вважає за необхідне зауважити на тому, хто саме є власником ЦМК.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об'єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Зі змісту постанови № 373 чітко вбачається, що державне майно, у тому числі Вільногірський державний ГМК, передано до статутного фонду третьої особи-2, із перетворенням його у дочірнє підприємство третьої особи-2.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5, пп. "а", пп. "в" п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Фонд державного майна України відповідно до законодавства: щодо державних підприємств, установ і організацій: виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; виступає від імені держави засновником господарських організацій, до статутних капіталів яких передається державне майно, у тому числі холдингових компаній та підприємств, які підлягають корпоратизації відповідно до законодавства.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що відповідач, який є суб'єктом управління об'єктами державної власності, по відношенню до державних підприємств виступає від імені держави засновником господарських організацій, до статутних капіталів яких передається державне майно. Крім того, відповідач також виступає орендодавцем ЦМК.

Як уже зазначено вище, відповідач є засновником третьої особи-2 та виступає орендодавцем ЦМК, орендарем якого, відповідно до договору № 587, є позивач.

ЦМК, у свою чергу, передано до статутного фонду третьої особи-2.

Враховуючи норми чинного законодавства, зокрема ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 115 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що юридична особа є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

У листі третьої особи-2 від 05 червня 2014 року № 05/06-1С, адресованому позивачу, чітко зазначено, що все майно, передане позивачу у користування, є державним майном та належить до статутного фонду, зокрема, ДП "Вільногірський державний ГМК". Вільногірський державний ГМК, у свою чергу, є дочірнім підприємством та входить до статутного фонду третьої особи-2.

Тобто, як підтверджено самою третьою особою-2, майно, передане позивачем в оренду на підставі договору № 587, входить до статутного фонду третьої особи-2, що, за переконанням суду, з урахуванням вище викладених норм, свідчить про те, що третя особа-2 є власником ЦМК.

Такий висновок також підтверджується тим, Указ № 765/2004 у частині передачі відповідачу Вільногірського державного ГМК, не реалізовано, а Постанова № 373, якою Вільногірський державний ГМК передано до статутного фонду третьої особи-2, не втратила чинність, а тому, фактично, Вільногірський державний ГМК знаходиться у складі статутного фонду третьої особи-2.

Відповідач, у свою чергу, у спірних правовідносинах виступає орендодавцем ЦМК, управління яким, згідно з Постановою № 406, здійснюється Мінекономрозвитку.

Крім вище викладених обставин, суд також звертає увагу, що листом третьої особи-2 від 05 червня 2014 року № 05/06-1С позивача повідомлено тільки про закінчення терміну дії договору № 587. Інформації про те, що власник має намір використовувати майно, передане в оренду, для власних потреб, третьою особою-2 позивачу не повідомлено.

При цьому, таку інформацію позивачу повідомлено відповідачем, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями листів, датованих 05 червня та 05 вересня 2014 року, тобто тими датами, коли необхідно було попередити про закінчення терміну дії договору № 587 та коли закінчився термін дії договору № 587.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідача не можна вважати власником ЦМК, а тому до такого повідомлення, датованого хоч 05 червня, хоч 05 вересня 2014 року, суд ставиться критично.

Необхідним також є зазначення про те, що листом від 05 червня 2014 року № 10-16-7070 відповідач повідомив позивача про те, що термін дії договору № 587 закінчується 05 вересня 2014 року, а також про те, що власник орендованого майна має намір використовувати його для власних потреб.

У листі № 10-16-7070 зазначено, що його видано на підставі доручення Прем'єр-міністра України від 05 червня 2014 року № 15037/10/1-14, з якого вбачається, що Прем'єр-міністр не надавав наказу відповідачу щодо використання майна Вільногірського державного ГМК для власних потреб.

У тексті листа Мінекономрозвитку, на який є посилання у дорученні Прем'єр-міністра України від 05 червня 2014 року № 15037/10/1-14, відсутнє будь-яке обґрунтування щодо необхідності припинення терміну дії договору № 587 та подальшого використання орендованого майна для власних потреб його власником.

Зважаючи на вище викладені обставини, суд вкотре зазначає, що відповідач є саме орендодавцем, а не власником (органом управління) ЦМК.

Будь-яких доказів, що третя особа-1 своїм рішенням передала ЦМК в управління відповідача або взяла ці функції на себе, під час розгляду справи суду не надано.

Отже, повідомлення відповідача від 05 червня 2014 року № 10-16-7070 не є повідомленням власника у розумінні ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З урахуванням вище викладених норм та з'ясованих судом обставин, а також зважаючи, що власником орендованого майна не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну дії договору № 587 письмово не попереджено позивача про намір використовувати таке майно для власних потреб, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови відповідача укласти із позивачем договір оренди ЦМК на новий термін.

Суд також зазначає, що спірні правовідносини є публічно-правовими, оскільки відповідач у них виступає як орган державної влади, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства у сфері управління державним майном та є юридичною особою публічного права.

Відповідач не може вільно, самостійно та на власний розсуд розпоряджатись державним майном з використанням прав, наданих власникам нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України", Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Фонд державного майна України відповідальний перед Президентом України.

Діяльність Фонду державного майна України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Фонду державного майна України визначаються Конституцією та законами України, актами Президента України і полягають в особливому порядку призначення на посаду та звільнення з посади Голови Фонду державного майна України.

Згідно з ч. 2 ст. 2, абзацом 2 ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна.

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відмови в укладенні договору оренди, а також неодержання відповіді у встановлений термін заінтересовані особи мають право звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Підсумовуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - відповідача, який реалізував у спірних правовідносинах надані йому законодавством владні управлінські функції, що підтверджено правовою позицією, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2010 року К-27456/10.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення вище викладених норм у контексті з'ясованих обставин, суд прийшов до висновку, що позов приватного акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" до Фонду державного майна України, треті особи: Кабінет Міністрів України, державна акціонерна компанія "Українські поліметали", Міністерство економічного розвитку і торгівлі України та державне підприємство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія", за участю прокуратури міста Києва, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, визнання протиправною відмови відповідача вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним наказ Фонду державного майна України від 04 липня 2014 року № 1910 "Про проведення інвентаризації ЦМК "Вільногірський державний ГМК".

3. Визнати протиправною відмову Фонду державного майна України від укладення із приватним акціонерним товариством "Кримський ТИТАН" () договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства "Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат" на новий термін.

4. Присудити на користь приватного акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" () здійснений ним судовий збір у розмірі 48,72 грн. (Сорок вісім гривень сімдесят дві копійки) із Державного бюджету України.

Копії постанови направити (вручити) сторонам, третім особам та прокуратурі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.М. Данилишин

Суддя Є.В. Аблов

Суддя О.П. Огурцов