Справа № 872/714/13
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2013-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2013 рокусправа № 2а/0470/12895/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Шлай А.В. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє як законний представник малолітнього ОСОБА_2,

на постанову: Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2012р. у справі №2а/0470/12895/12

за позовом: ОСОБА_1, що діє як законний представник малолітнього ОСОБА_2

до: Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції

про: визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі по тексту - відповідач) з накладання арешту на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2;

- скасувати постанову відповідача від 14 серпня 2012 року про арешт домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що арешт накладено на домоволодіння, яке знаходиться за вищевказаною адресою, належить ОСОБА_2, який не є стороною або боржником виконавчого провадження і який набув право власності на підставі договору дарування.

Постановою суду першої інстанції в задоволенні позову відмовлено. При цьому суд зазначив, що державним виконавцем виконавчі дії вчинені у спосіб та у порядку, визначеному виконавчим документом. Суд зауважив, що позивачем не надано доказів факту, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на момент розгляду справи не є предметом застави перед ПАТ "УКРСОЦБАНК".

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, позивач оскаржує постанову суду в апеляційному порядку. Апелянт вважає судове рішення незаконним, просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. На обґрунтування апеляційних вимог зазначається, що приймаючи постанову, суд першої інстанції не встановив та не дослідив належним чином фактичні обставини, невірно застосував норми процесуального та матеріального права. Апелянт вказує, що ОСОБА_2 не є боржником і стороною в будь-якому виконавчому провадженні, тому накладання арешту на належне йому на праві власності майно є незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 27 квітня 2011 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3ОСОБА_2 як обдарований набув у власність домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.50).

Матеріали справи також підтверджують, що 26 травня 2011 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування ВРК № 295472, реєстраційний номер 650 від 27 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3(а.с.51).

19 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 сформовано Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відносно нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.52-53). З Витягу вбачається, що 14 серпня 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_4 та в рамках виконавчого провадження накладено арешт на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.(а.с.17).

14.08.2012р. державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадженняВП№33856883 з виконання виконавчого напису №1891 від 16.07.2012р., а також винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

Суд в своїй постанові зазначає, що дії відповідача пов'язані з тим, що 20.09.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк" в особі Дніпропетровської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір № 792, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 220. Згідно з даним договором іпотекодавець, в якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за Генеральним договором № 085/М/74-6 від 20.09.2006 року, та додаткових угод до нього, передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, до складу якого входить літ."А-2"- житловий будинок; літ."Г" - вбиральня; літ. "Д"- душ,; 1-11, І, ІІ споруди, що знаходяться за адресою:АДРЕСА_1. 21.10.2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір про внесення змін та доповнень до додаткової угоди №1 до Генерального договору (для мікрокредитів) № 085/М/74-6 від 20.09.2006 р., за яким ОСОБА_5 повинен сплачувати банку за фактичне використання кредиту 14,5 відсотків річних, замість 13 відсотків річних, як передбачалося Генеральним договором №085/М/74-6 від 20.09.2006 року. А оскільки про укладення договору про внесення змін та доповнень до додаткової угоди №1 до Генерального договору (для мікрокредитів) № 085/М/74-6 від 20.09.2006 року ОСОБА_4 не повідомлялось, остання у зв'язку з цим 15 лютого 2011 року звернулася з позовом до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про визнання правовідносин такими, що припинилися.

Суд також посилається на рішення судів у справі за позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" та Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (третя особа ОСОБА_5) про визнання правовідносин такими, що припинилися.

Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено, правовідносини, що випливають із іпотечного договору № 792 від 20.09.2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" в особі Дніпропетровської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 220, предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, визнано такими, що припинилися 21.10.2008 року; зобов'язано приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 виключити з Реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки: домоволодіння, до складу якого входить літ. "А-2"- житловий будинок; літ. "Г" - вбиральня; літ. "Д"- душ,; 1-11, І, ІІ споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4 та були передані у іпотеку за Іпотечним договором № 792 від 20.09.2006 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" в особі Дніпропетровської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4, та посвідченим Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 і зареєстрованим в реєстрі за № 220 (а.с.30-31).

Проте, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2011 року і в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с.36-37).

Разом з тим, суд не надає правової оцінки діям та рішенню відповідача з огляду на норми, якими регламентується безпосередня діяльність органів виконавчої служби.

За змістом ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п.3 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні з апеляційною скаргою апелянт не оскаржував правомірності відкриття виконавчого провадження, а ставив питання щодо відсутності законних підстав накладення арешту на майно, яке не належить боржникові.

Так, за приписами п. 5 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право накладати арешт на майно, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, але виключно те, що належить боржникові.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З аналізу матеріалів справи та норм Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що майно, на яке накладено арешт, не належить боржнику.

Отже, склавши Акт про наявність обставин, обумовлених ст. 47 вказаного Закону, державний виконавець мав винести постанову про повернення стягувачу виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття спірної постанови майно вже з 26.05.2011р. належало позивачу, про що свідчить інформаційна довідка з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Комунальним підприємством «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вищевказане домоволодіння на підставі договору дарування /ВРК № 295472, реєстраційний номер 650 від 27 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3(а.с.23,51).

Свідчень про те, що зазначене майно на 14.08.2012р. - на дату прийняття відповідачем спірної постанови, було власністю боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_4, - суду не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє як законний представник малолітнього ОСОБА_2 слід задовольнити, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2012р. у справі №2а/0470/12895/12 слід скасувати, задовольнивши позов в частині скасування постанови відповідача від 14 серпня 2012 року про арешт домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що і є визначеним нормами КАС України способом захисту порушеного права позивача. Щодо решти позовних вимог слід зазначити, по позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що виключає можливість їх задоволення.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє як законний представник малолітнього ОСОБА_2, на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2012р. у справі №2а/0470/12895/12 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2012р. у справі №2а/0470/12895/12 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 14 серпня 2012 року про арешт домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2. В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена згідно зі ст.212 КАС України.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: Л.П. Туркіна