Справа № 2а/1570/2577/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Київ К/9991/58403/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання рішення нечинним та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. Просив визнати нечинним рішення Управління у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 3 квітня 2012 року № 26 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з моменту його прийняття та зобов'язати відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 лютого 2012 року громадянин Ірану ОСОБА_1 звернувся до Управління у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначав, що 4 березня 2005 року виїхав з Ірану до України та у 2010 році закінчив в Україні Академію холоду, але диплом цього вищого навчального закладу не має підтвердження в Ірані. Йти навчатися до іншого вищого навчального закладу він не може, так як не має грошей.

Наказом начальника Управління у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 3 квітня 2012 року № 26 позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця оскільки основною підставою звернення до міграційної служби є бажання отримати легальне знаходження на території України, а тому ОСОБА_1 не потребує міжнародного захисту, як біженець в розумінні Конвенції 1951 року.

13 квітня 2012 року позивач отримав Повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що 21 лютого 2012 року Управлінням міграційної служби було проведено співбесіду з позивачем, в ході якої ОСОБА_1 надав відповіді з яких вбачається, що причиною його виїзду з Ірану є навчання в Україні, позивач відкрито заявив про намір легалізуватися в Україні та в подальшому переїхати до Польщі. При цьому жодних фактів обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, жодних фактів погроз з боку влади або будь-яких організацій Ірану заявник при зверненні до відповідача не навів та у позові також не зазначив.

За правилами ст. ст. 2, 3 Закону України "Про біженців" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) біженцям гарантується захист державою України, забезпечення гарантування відповідних прав на рівні з громадянами України.

Відповідно до абзацу 5 статті 10 вказаного Закону, статус біженця не надається особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені абзацом 2 статті 1 цього Закону, відсутні.

Абзацом 2 статті 1 Закону України "Про біженців" визначено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п. 13 ст. 1 вищезазначеного Закону особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Судами обґрунтовано зазначено, що Управлінням у справах біженців Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було вжито всіх заходів для встановлення обставин, за якими позивач звернувся із заявою про надання статусу біженця, рішення відповідача про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця відносно ОСОБА_1 є правомірним, оскільки причини, які спонукали позивача до виїзду з Ірану, не відповідають умовам визначеним пунктами 1, 13 частини першої ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За таких обставин, коли умов, передбачених ст. 1 Закону України "Про біженців", не встановлено, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність відмови відповідача у наданні позивачу статусу біженця.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та спростовуються висновками судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального та процесуального, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 1 червня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк