Справа № 803/887/14
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 р. Справа № 876/6264/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Дяковича В.П.,

суддів: Онишкевича Т.В., Яворського І.О.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника відповідача Ханової Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року по справі № 803/887/14 за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

14.05.2014 року Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом, яким просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП" адміністративно-господарські санкції в сумі 316 668,88 грн. та пеню в сумі 2 660 грн., разом до сплати 319 328,88 грн..

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів постанову суду першої інстанції оскаржило, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

В апеляційній скарзі покликається на те, що роботодавець повинен вжити всіх необхідних заходів по працевлаштуванню інвалідів, якщо він дійсно хоче виконати норматив, проте, здійснення цих заходів не може стати обставиною, яка б звільняла підприємство від відповідальності. Окрім, цього нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів на відповідача покладено обов'язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто, роботодавець не звільняється від обов'язку сплачувати санкції на підставі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов'язок підприємства від будь-яких обставин, з яких інваліди не працюють на підприємстві.

В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № (Порядок) відповідачу було нараховано до сплати 316 668 грн. 88 коп. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 2660 грн. 00 коп., всього 319 328 грн. 88 коп., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру адміністративно-господарських санкцій і пені, які належить сплатити ТзОВ "ВМП" до державного бюджету.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Частиною 1, 2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Судом встановлено, що 20.01.2014 року ТзОВ "ВМП" було подано до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік за формою № 10-ПІ (Звіт), порядок подачі якого встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік за формою № 10-ПІ, при середньообліковій кількості штатних працівників облікового складу 427 чол., середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 9 чол., при нормативі 17 штатний працівник.

Відповідачем систематично подавалися звіти форми 3-ПН до Нововолинського міського центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості за місцем їх реєстрації.

Товариством не було виконано нормативи щодо кількості працевлаштування інвалідів у 2013 році у кількості визначеною законодавством, тому Волинським обласним відділенням фонду соціального захисту інвалідів було нараховано 316 668 грн. 88 коп. адміністративно-господарських санкцій: середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу згідно коду рядка 01 Звіту 427 чол. = 39 583 грн. 61 коп. * 8 нестворених робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів = 316 668 грн. 88 коп.) та пеню в сумі 2660 грн. 00 коп., всього 319 328 грн. 88 коп., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру суми адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства,установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем було в 2013 році фактично працевлаштовано 13 працівників. Відповідно до наказів про звільнення, 5 осіб звільнилися за власним бажанням., Нововолинському міському центру зайнятості направлялась інформація у формі звітів № 3-ПН щодо наявної вакансії для працевлаштування осіб, яким встановлена інвалідність.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2013 році, однак суд вважає, що вини товариства в цьому немає, оскільки відповідач вживав необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню інвалідів, а саме: товариством подавалася інформація в Нововолинський міський центр зайнятості про потребу в працівниках-інвалідах; протягом 2013 року зверталося до місцевих засобів масової інформації, а саме газети «Безкоштовні оголошення», за розміщенням оголошень про потребу в працівниках, в тому числі, інвалідах; займалося пошуком не працевлаштованих інвалідів, розповсюджуючи в громадському транспорті, на ринках, на рекламних стовпах, вулицях різних міст листівки, рекламні оголошення. Однак. робочі місця залишилися вакантними у зв'язку з не направленням для працевлаштування інваліда центром зайнятості, тобто не звини підприємства.

Фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів відповідачем за 2013 рік не встановлено.

Тобто товариством виконано вимоги щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

При цьому обов`язок підприємства по створенню робочих місць інвалідів не супроводжується обов`язком щодо їх працевлаштування. Роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв`язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахуванню пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, в постанові від 02 квітня 2013 року у справі 21-95а13, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вини відповідача по невиконанню нормативу створення робочих місць для інвалідів за 2013 рік немає, в його діях відсутні порушення статей 18, 19, 20 Закону № 875-ХІІ, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, приймаючи рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року по справі № 803/887/14- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Т.В. Онишкевич

І.О. Яворський