Справа № 804/17882/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.;
представник позивача ОСОБА_2;
представник відповідача-1 Козюк З.М.;
представник відповідача-2 не з'явилась;
третя особа-1 не з'явилась;
третя особа-2 не з'явилась;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом гр.ОСОБА_1 до відповідача-1: Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції; третя особа-1: ОСОБА_4; третя особа-2: Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -
31.10.14р. гр.ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача-1: Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції; третя особа-1: ОСОБА_4; третя особа-2: Дніпропетровської міської ради, в якому позивача просить суд:
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що у листопаді 2013 року вона звернулася до Дніпропетровської міської ради з питання приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.13 року за № 51/43 їй було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків. А листом від 23.04.14 р. Управління держземагентства у м. Дніпропетровську направило звернення до ТОВ "Квартал" із виготовлення документації із землеустрою, але під час перевірки документації з землеустрою та обмінного файлу працівниками Держкомзему було встановлено, що за даними Державного земельного кадастру власником земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 є колишня власниця домоволодіння, громадянка ОСОБА_4, у якої я придбала нерухоме майно. Підтвердженням наявності у Державному земельному кадастрі даних про право власності ОСОБА_4 на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, є протокол від 11.07.2014 року перевірки документації з землеустрою та обмінного файлу. Таким чином, позивач - гр. ОСОБА_1 придбала за договором купівлі-продажу нерухоме майно - житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться на подвір'ї вищевказаної земельної ділянки, але всупереч нормам чинного законодавства, як вона стверджує, не отримала права на земельну ділянку через те, що право на земельну ділянку не було оформлено. Також, гр.ОСОБА_1 звернула увагу суду, на те, що не має можливості приватизувати земельну ділянку, на якій розміщено її домоволодіння, оскільки у Державному земельному кадастрі є запис про те, що власником земельної ділянки є колишня власниця нерухомого майна, яка під час укладання договору купівлі-продажу заявила нотаріусу про відсутність у неї права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння, і не надала документ про право власності на земельну ділянку. Враховуючи викладені обставини, позивач не має можливості у повній мірі розпоряджатися нерухомим майном, яке належить їй на праві власності, що суперечить статті 41 Конституції України, статті 319 ЦКУ, які встановлюють, що власник володіє, користується та розпоряджається власним майном на свій розсуд, а також які встановлюють непорушність права власності, через що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
В подальшому розгляд справи відкладався на 25.11.14р. та 02.12.14р.
02.12.14р. позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити.
Відповідач-1 заперечував щодо задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що за наявною в Управлінні інформацією станом на 01.01.13р. право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,712га для ведення особистого підсобного господарства у Державному реєстрі земель зареєстровано за гр. ОСОБА_4, державний акт на право приватної власності на землю №038297 від 14.12.2001р. На момент укладання позивачем договору купівлі - продажу було виконано всі дії відповідно до діючого на період 2001 р. законодавства України. Державний акт було видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2673 від 23.11.2001 р. Також, відповідач-1 вважає за необхідне зазначити, що 04.08.2008 р. в приміщенні 9-го поверху 10-ти поверхового будинку по вул. Набережна В.І. Леніна, 29-А, у якому знаходились відділи Управління Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, сталася пожежа, внаслідок чого було знищено Державний фонд документації із землеустрою та інші матеріальні цінності, у тому числі землевпорядна справа, на підставі якої був виготовлений вищезазначений державний акт на право приватної власності на землю за адресою: АДРЕСА_1. Починаючи з 01.01.2013 р. земельне законодавство в сфері державної реєстрації земельних ділянок як об'єктів нерухомого майна та прав на них зазнало суттєвих змін. На сьогодні, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Отже, позовні вимоги стосовно визнання протиправними дій Управління щодо реєстрації права власності та порушення Управлінням вимог законодавства є безпідставними та необґрунтованими в силу того, що на момент державної реєстрації права власності на землю за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_4 було виконано всі необхідні дії уповноваженим на це органом відповідно до діючого на період 2001 р. законодавства України.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про дату,час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.
25.11.14р. представником відповідача-2 надано до суду заперечення в якому, осатаній просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції не веде автоматизовану систему державного земельного кадастру даних про право власності, отже скасування у вказаній системі даних Реєстраційною служба Дніпропетровського міського управління юстиції не є можливим технічно та не передбачено діючим законодавством. Також повідомив суду, що із заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 м.Дніпропетровська, ніхто не звертався. До того ж, позивачем не надано правового та документального обґрунтування, якими саме діями Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції порушує, не визнає чи оспорює права позивача на нерухоме майно, оскільки ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про реєстрацію виникнення чи припинення права власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 не зверталась, відмову в державній реєстрації права власності не отримувала, отже права та законні інтереси позивача реєстраційною службою не порушувались. То ж для зобов'язання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчинити певні дії не має законних підстав.
Третя особа-1,2 в судове засідання не з'явились, про дату час та місце розгляду адміністративної справи повідомлені належним чином.
Заслухавши представника позивача та відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:
22.10.2004р. гр. ОСОБА_1 купила нерухоме майно (домоволодіння) у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №6971.
Предметом зазначеного договору купівлі - продажу є домоволодіння за АДРЕСА_1, яке розташовано на земельній ділянці розміром 1649кв.м, та складається з наступних будівель: А-1 житловий будинок, глинов., житловою площею 30,0 кв.м; Б,б-сарай,глинов.; В-сарай, дер.маз; Г- уборна,цегла; Д - погріб, шл/бет; Е - сарай, шл/бет; З - сарай (тимчас.), дощ.; И - душ, дощ.; К - колодязь; І-10, Ш - огорожа, мостіння, копія договору наявна в матеріалах справи.
22.10.2004р. зазначений вище договір був зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 206338.
10.10. 2005р. право власності на домоволодіння було зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 744487, витяг №8578363 від 10.10.2005р.
Укладаючи договір купівлі - продажу ОСОБА_4 (продавець), як стверджує позивач, не надала належним чином оформленого документу про право власності на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, через його відсутність, наслідком чого стало те, що не була укладена угода щодо продажу земельної ділянки.
Гр. ОСОБА_1 вирішила оформити земельну ділянку у користування або приватизувати її.
У листопаді 2013р. гр.ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровської міської ради з питання приватизації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Дніпропетрвоської міської ради від 27.11.13р. за №51/43 їй було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків.
23.04.14р. листом від 23.04.14р. Управління держземагенства у м. Дніпропетровську направило звернення до ТОВ «Квартал» із виготовлення документації із землеустрою.
Під час перевірки документації з землеустрою та обмінного файлу працівниками Держкомзему було встановлено, що за даними Державного земельного кадастру власником земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 є колишня власниця домоволодіння, гр. ОСОБА_4, у якої позивач придбала нерухоме майно.
Підствердженням наявності у Державному земельному кадастрі даних про право власності ОСОБА_4 на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є протокол від 11.07.14р. перевірки документації з землеустрою та обмінного файлу.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, слід зазначити наступне:
Відносини, пов'язані з реєстрацією права приватної власності на земельну ділянку, на момент виникнення правовідносин регулювалися Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Земельним кодексом України (в редакції від 30.11.2010 року); Порядком здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439; Порядком ведення Поземельної книги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1021; Положенням про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року № 224.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі- державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна Інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.
Відповідно до п. 4.11 Положення про реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції від 28.10.13р. реєстраційна служба ДМУЮ здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до закону, та надає інформацію про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до закону (п. 4.12).
Згідно ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2004р. № 3613-У ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до ст. 9 цього Закону Внесення відомостей до Державного земельного кадастру надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
У зв'язку з вищевикладеним Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області не веде автоматизовану систему державного земельного кадастру даних про право власності, отже скасування у вказаній системі даних Реєстраційною служба Дніпропетровського міського управління юстиції не є можливим технічно та не передбачено діючим законодавством.
Також, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи із заявами про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1, до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області позивач не зверталась, що останньою не заперечувалось в судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, у суду не має підстав для задоволення позивних вимог №2, 3, 4.
як встановлено судом, станом на 01.01.13р. право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,1га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,712га для ведення особистого підсобного господарства у Державному реєстрі земель не зареєстровано за гр. ОСОБА_4, такі земельні ділянки зареєстровані за гр. ОСОБА_4, але за адресою АДРЕСА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю №038297 від 14.12.2001р. Тому при здійсненні оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння за АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 не могла надати правовстановлюючих документів на земельні ділянки, на яких розташовано вказане вище домоволодіння, оскільки таке домоволодіння за нею зареєстровано по АДРЕСА_3.
Правовстановлюючий документ, що підтверджує право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку, виготовлявся на підставі чинного на період 2001 р. законодавства, а саме Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43 (далі - Інструкція).
Відповідно до п. 1.4 Інструкції (ред. від 23.08.2001 р.) державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видавався на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень.
В межах м. Дніпропетровська даним органом є Дніпропетровська міська рада.
Згідно до п. 2.9 Інструкції заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладалось на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи (далі - Центр ДЗК).
Також на Центр ДЗК покладались повноваження стосовно внесення відомостей щодо складання та видачі державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі до бази даних щодо реєстрації землеволодінь та землекористувань відповідно до Положення (п. 3.4 Інструкції).
Державний акт було видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2673 від 23.11.2001 р. за адресою АДРЕСА_3.
На сьогодні, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього ж закону статтею 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).
Виходячи з п. І.ч. 1 ст. 8 Закону реєстрацію прав та їх обтяжень проводить орган державної реєстрації прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у. сфері державної реєстрації прав.
В межах м. Дніпропетровська даним органом є Дніпропетровське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби ДМУЮ.
Отже, позовні вимоги стосовно визнання протиправними дій Управління щодо реєстрації права власності та порушення Управлінням вимог законодавства є безпідставними та необґрунтованими в силу того, що на момент державної реєстрації права власності на землю за адресою: АДРЕСА_3 за гр. ОСОБА_4 було виконано всі необхідні дії уповноваженим на це органом відповідно до діючого на період 2001 р. законодавства України.
Також, необхідно зазначити, що згідно до п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.
Термін «реєстрація земельної ділянки» вперше було визначено у Постанові Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 р. №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», яка діяла до 01.01.2013 р.
Відповідно до вищезазначеної Постанови КМУ від 09.09.2009 р. № 1021 поземельна книга (документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку,' обмеження на використання земельної ділянки, суб'єктів прав на земельну та правовстановлюючі документи, а також дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь) не відкривалась і державна реєстрація вищевказаної земельної ділянки не відбулась.
Станом на 01.12.2014 р. гр. ОСОБА_4 в Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 р. №1051, до Управління не зверталась. Від-так, земельна ділянка у Національній кадастровій системі не зареєстрована, кадастровий номер на дану ділянку не присвоювався.
Тобто, на даний час в Управління є повноваження із здійснення такої дії як скасування державної реєстрації земельної ділянки згідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 р. №1051, а так як державна реєстрація земельних ділянок по АДРЕСА_1, не відбулась, здійснити такі дії не вбачається можливим, а позовні вимоги щодо здійснення такої дії Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області є не належними та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки реєстрація земельних ділянок за гр. ОСОБА_4 здійснена за адресою АДРЕСА_3, а не АДРЕСА_1.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 цього Кодексу, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач-1,2 довели правомірність своїх дій, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що рішення прийнято на користь суб'єкта владних повноважень у зв'язку з чим судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з державного бюджету відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову гр.ОСОБА_1 до відповідача-1: Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області; відповідача-2: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції; третя особа-1: ОСОБА_4; третя особа-2: Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2014 року

Суддя С.В. Ніколайчук