Справа № 673/373/14-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 673/373/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Коваль Ф.І.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

21 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Граб Л.С. Сапальової Т.В.

секретар судового засідання: Александрова К.В.

за участю:

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 до Деражнянської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про визнання протиправною відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнання права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Деражнянської міської ради Хмельницької області в якому просив визнати недійсним рішення Деражнянської міської ради в наданні дозволу гр. ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, громадських будівель і споруд (присадибна ділянка), із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1.

В травні 2014 року адміністративний позов подано третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову - ОСОБА_5. В поданому позові порушено питання про визнання протиправними дій Деражнянської міської ради внаслідок яких клопотання від 14.01.2014 за вх. №5 про передачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га із земель комунальної власності в АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд залишилося без розгляду та про визнання за позивачем права на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з метою передачі у власність.

Деражнянським районним судом Хмельницької області постановою від 03 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до Деражнянської міської ради про визнання рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки недійсним; адміністративний позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 задоволено. Визнано протиправними дії Деражнянської міської ради щодо відмови ОСОБА_5 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1, із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з метою передачі у власність; визнано за ОСОБА_5 право на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1, із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з метою одержання безоплатно у власність.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Деражнянського районного суду від 03.11.2014 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що виходячи із змісту рішень органу виконавчої влади м. Деражня щодо відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою як ОСОБА_5 так і ОСОБА_4, межі владних повноважень не були перевищені та ці рішення є законними та обґрунтованими.

16 січня 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява від Деражнянської міської ради про розгляд справи за відсутності представника відповідача , на підставі наявних у справі матеріалів.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до суду апеляційної інстанції, в судове засідання призначене на 21 січня 2015 року, своїх уповноважених представників не направили.

Особи, які беруть участь в справі не скористались правом регламентованим положеннями статті 191 КАС України щодо надання письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення частини 4 статті 196 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи з самостійними вимогами, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 14 січня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Деражнянської міської ради із клопотанням про передачу йому в приватну власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га, по АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

30 січня 2014 року із аналогічним клопотанням щодо передачі йому у власність цієї ж земельної ділянки звернувся ОСОБА_4.

03 лютого 2014 року Деражнянською міською радою прийняте рішення №6 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", згідно з пунктом 2.1. якого ОСОБА_5, який проживає по АДРЕСА_2, відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га, по АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з метою передачі у власність в зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться в центральній частині міста, через неї проходять мережі водопостачання та водовідведення і є необхідність узгодження можливості розташування житлового будинку в цьому місці відносно фактично прокладених мереж.

Згідно з пунктом 2.2. вказаного рішення ОСОБА_4, який проживає по АДРЕСА_3, відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки із тих же підстав, а також в зв'язку з тим, що не прийнято остаточне рішення по клопотанню №5 від 14.01.2014 р. щодо розроблення проекту землеустрою по цій же земельній ділянці (а.с. 27).

Незгода ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначеним рішенням слугувала зверненню з адміністративними позовами до суду.

Задовольняючи в повному обсязі вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що здійснивши системний аналіз положень Земельного кодексу України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, яким передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, можна дійти висновку про те, що відмова Деражнянської міської ради в наданні ОСОБА_5 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки є необґрунтованою.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 звернувся до Деражнянської міської ради із клопотанням про передачу йому в приватну власність спірної земельної ділянки 14 січня 2014 року, тоді як ОСОБА_4 - 30 січня 2014 року, відтак переважне право на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, на думку суду першої інстанції, належить ОСОБА_5.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та вважає, що вони зроблені з вичерпної оцінки обставин справи з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права.

Що стосується висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України (тепер і далі по тексту в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безкоштовної передачі iз земель державної i комунальної власності.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, у власність та передача земельних ділянок в оренду передбачено Земельним кодексом України.

Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до положень частин 6, 7 вищенаведеної статті Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, ОСОБА_5 подано клопотання №5 від 14.01.2014 із дотриманням вимог частини 6 статті 118 Земельного кодексу України щодо форми та змісту, а також з усіма передбаченими до них додатками.

Зі змісту рішення Деражнянської міської ради від 3 лютого 2014 року випливає, що відповідачем відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 не у зв'язку із невідповідністю місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як це передбачено в частині 7 статті 118 Земельного кодексу України, а із тих підстав, що спірна земельна ділянка знаходиться в центральній частині міста, через неї проходять мережі водопостачання та водовідведення і є необхідність узгодження можливості розташування житлового будинку в цьому місці відносно фактично прокладених мереж.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність у відповідача встановлених законом підстав для відмови позивачу - ОСОБА_5 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в частині 3 статті 2 КАС України, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є незаконною.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що відповідач, в порушення вимог частини 2 статті 71 КАС України, не довів правомірність своїх заперечень проти адміністративного позову, законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

При цьому, з приводу вимог ОСОБА_5, із врахуванням уточнених позовних вимог, про визнати протиправною відмову в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнати за ним таке право, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про наступне.

Із системного аналізу положень частини1 статті 2 та частини 3 статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта.

Аналізуючи зазначені у частині 2 статті 162 КАС способи захисту порушеного права, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не містять виняткового переліку. У абзаці другому зазначеної статті законодавець вказав, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведе, позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнання за третьою особою з самостійними вимогами такого права, не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, суд не може підміняти орган управління в реалізації владних функцій, а по-друге, вимога в частині визнання права в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки спрямована на майбутнє, так як, стосується виключно тих відносин і подій, котрі ще не склались і не відбулись відповідно.

Водночас, частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що достатнім для захисту прав та інтересів третьої особи із самостійними вимогами буде зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_1, із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що постанова Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2014 року, відповідно до частини 2 статті 205 та статті 202 КАС України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в іншій частині постанова Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2014 року, підлягає залишенню без змін у відповідності до вимог статті 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргуШаповал Людмили Василівни задовольнити частково .

Постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2014 року у справі №673/373/14-а скасувати в частині задоволення в повному обсязі вимог ОСОБА_5 прийнявши в цій частині нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зобов'язати Деражнянську міську раду Хмельницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га розташованої по АДРЕСА_1, із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 січня 2015 року.

Головуючий суддя Боровицький О. А.

Судді Граб Л.С.

Сапальова Т.В.