Справа № 826/14650/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Троян Н.М., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Нілової А.О. про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) 24.09.2014 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Нілової А.О. (далі - Відповідач) про визнання протиправними дій щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 7983686, форма власності приватна, на цілісний майновий комплекс з реєстраційним номером 58, розташований за адресою: Рівненська область, м.Радивилів, вул.Невського, 64, зобов»язання утриматися від вчинення державної реєстрації прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 7983686, форма власності приватна, на цілісний майновий комплекс з реєстраційним номером 58, що розташований за вказаною адресою.

Крім того, Позивач подав клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу чи/або будь-якому іншому державному реєстру вчиняти будь-які дії по державній реєстрації чи/або переходу прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 7983686, форма власності приватна, на цілісний майновий комплекс з реєстраційним номером 58, що розташований за адресою: Рівненська область, м.Радивилів, вул.Невського, 64.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2014 року в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Вказана ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.35 КАС України.

Відповідно п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач є учасником ТОВ «Західний соко-оцтовий завод» та володіє 55% статутного капіталу підприємства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 грудня 2013 року у справі №918/489/13 затверджено мирову угоду від 25.11.2013 року, підписану керівником боржника (ТОВ «Західний соко-оцтовий завод») головою комітету кредиторів та розпорядником майна вказаного товариства, якою ТОВ «Західний соко-оцтовий завод» як боржник, на підставі ст.600 Цивільного кодексу України зобов'язується задовольнити включені до реєстру вимоги кредиторів у сумі 571 010,11 грн шляхом передачі як відступного у власність кредитору ТОВ «Лучезар» майнових активів, зокрема, майнового комплексу нежитлових будівель та споруд, що розташований за адресою: Рівненська область, м.Радивилів, вул.Невського, 64, право власності на який у кредитора (ТОВ «Лучезар») виникає з моменту затвердження Господарським судом Рівненської області даної мирової угоди, яка підлягає державній реєстрації в органах реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Вказана ухвала Господарського суду Рівненської області від 17 грудня 2013 року не оскаржувалася та набрала законної сили в порядку, передбаченому ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

03.10.2014 року Відповідачем прийнято рішення №16246755 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на цілісний майновий комплекс з реєстраційним номером 58, розташований за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, м.Радивилів, вул.Невського О., 64, за ТОВ «Лучезар», податковий номер 33103665.

При цьому, Позивачем фактично оскаржуються, зокрема, дії Відповідача щодо прийняття ним 02.09.2014 року за реєстраційним номером 7983686 заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняте 03.10.2014 року за реєстраційним номером 16246755.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Згідно визначення ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно положень ст.3 Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ст.4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

До повноважень органу державної реєстрації прав, серед іншого, віднесено проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації (п.1 ч.1 ст.8 Закону).

Частиною 2 статті 9 Закону передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст.15 Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок).

Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно п.8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (п.13 Порядку).

Пунктом 20 Порядку встановлено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

За правилами п.п.35-38 Порядку під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

Для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості кредитором надано Відповідачу передбачені положеннями Порядку документи, зокрема, копію ухвали Господарського суду Рівненської області від 17 грудня 2013 року про затвердження мирової угоди у підтвердження виникнення, перехіду та припинення речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у Відповідача підстав для залишення поданих ТОВ «Лучезар» документів без розгляду або відмови у державній реєстрації права власності, а тому дії по прийняттю 02.09.2014 року заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 7983686 є обґрунтованими та правомірними.

Згідно ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно ст.83 Цивільного кодексу України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи (ст.84 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 113 Цивільного кодексу України передбачено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

За приписами ст.115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Приписами ст.65 Господарського кодексу України встановлено, що майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об'єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього.

Реалізація майнових прав підприємства здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законодавчими актами України.

Із змісту вказаних положень вбачається, що власником вищевказаного цілісного майнового комплексу з реєстраційним номером 58 було ТОВ «Західний соко-оцтовий завод», а не його учасники.

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи Позивача щодо завдання йому оскаржуваним рішенням суб»єкта владних повноважень майнової шкоди, викладені ним в апеляційній скарзі, оскільки відповідно положень Цивільного та Господарського кодексу України майно підприємства не є майном його учасників та вони, відповідно, не наділені правом розпорядження цим майном від свого імені.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо підписання мирової угоди та актів передачі майна неповноважною особою ТОВ «Західний соко-оцтовий завод», оскільки правомірність мирової угоди, яка затверджена ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 грудня 2013 року, не є предметом даного апеляційного розгляду.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про оскарження Позивачем вказаного судового рішення та його скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Троян Н.М.

Костюк Л.О.

.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.