Справа № 359/8410/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/8410/14 Головуючий у 1-й інстанції: Величко В.П.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі: Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення від 11 квітня 2011 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в селі Гора Бориспільського району Київської області по АДРЕСА_1; зобов'язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо оформлення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в селі Гора Бориспільського району Київської області по АДРЕСА_1.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, що є безумовними підставами для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2011 року ОСОБА_2 Володимирівназвернулась до Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області з клопотанням про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1».

11 квітня 2011 року відповідачем прийнято рішення «Про відмову у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1» на підставі ч. 6 та ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного рішення, судова колегія виходить з наступного.

05 червня 2014 року Вищий адміністративний суд України своєю постановою скасував рішення Гірської сільської ради від 11 квітня 2011 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо оформлення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в селі Гора Бориспільського району Київської області по АДРЕСА_1. Гірську сільську раду було зобов'язано розглянути клопотання ОСОБА_2 від 21 січня 2011 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області.

Окрім того, вказаним вище судовим рішенням було встановлено, що спірна земельна ділянка не є вільною, на ній розташоване майно, право власності на яке оформлено за позивачкою.

Проте, як свідчать матеріали справи рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.06.2014 року, визнано незаконним та скасовано:

- рішення реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції № 7222626 від 25 жовтня 2013 року про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на жилий будинок по АДРЕСА_1 в с. Гора Бориспільського району;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно №1159 6903, видане 25 жовтня 2013 року на ім'я ОСОБА_2 щодо жилого будинку по АДРЕСА_1 в с. Гора Бориспільського району.

Таким чином, право власності позивачки на спірну земельну ділянку припинено з набранням законної сили вище вказаних судових рішень, тобто з 26.06.2014 року.

Статтею 116 ЗК України (в редакції на момент вирішення спору) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання надання земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

За ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної державної адміністрації або ради за місцем знаходження земельної ділянки; у заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання; відповідна адміністрація або рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення або надає мотивовану відмову у його наданні; підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що не відповідає рішенню прийнятому відповідачем.

Проте, відмовляючи в задоволенні заяви позивача відповідач в спірному рішенні не врахував вимог постанови Вищого адміністративного суду України, викладених в постанові від 05.06.2014 року (з аналогічного питання) та не надав вмотивовану відмову, встановлену ст.. 118 ЗК України, що вказує на незаконність даного рішення.

За таких обставин, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування спірного рішення в зв'язку з його необґрунтованістю (невмотивованістю).

Відповідно ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу державної влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Проте, задовольняючи позов в частині зобов'язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження Гірської сільської ради, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 5 Закону визначає повноваження районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

За таких обставин, суд першої інстанції з метою належного захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивачки, повинен був прийти до висновку про необхідність зобов'язання Гірської сільської ради повторно розглянути заяву позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо оформлення документів, які посвідчують право власності на спірну земельну ділянку та прийняти у відповідності з вимогами чинного законодавства мотивоване рішення з врахуванням вимог ст. 118 ЗК України та даного судового рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення помилково застосовано норми чинного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з деяким порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні.

Керуючись статтями 160,195,196,198, 201, 205, 206, 212 КАС України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області - задовольнити частково.

Змінити постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2014 року, виклавши третій абзац резолютивної частини наступним чином:

«Зобов'язати Гірську сільську раду Бориспільського району Київської області у визначений законом строк повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо оформлення документів що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в селі Гора Бориспільського району Київської області по АДРЕСА_1 та прийняти у відповідності з вимогами чинного законодавства мотивоване рішення з врахуванням вимог ст. 118 ЗК України та обставин, встановлених даною постановою.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.