Справа № 2-а-4788/11/2170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/9991/51110/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року

у справі № 2-а-4788/11/2170

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Теплотехніка»

до Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби

про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Теплотехніка» (далі - ТОВ «Фірма «Теплотехніка»; позивач) до Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Голопристанському районі Херсонської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано недійсними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 12 квітня 2011 року, № від 12 квітня 2011 року, № від 29 серпня 2011 року та № від 29 серпня 2011 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Фірма «Теплотехніка» витрати, пов'язані із сплатою судового збору, в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено невиїзну позапланову документальну перевірку ТОВ «Фірма «Теплотехніка» щодо відображення в бухгалтерському та податковому обліку фінансово-господарських операцій та взаєморозрахунків з підприємствами, операції щодо купівлі-продажу яких визнано нікчемними, за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт № 26/22730590 від 30 березня 2011 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 квітня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 207 425,00 грн. (165 940,00 грн. - основний платіж, 41 485,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 12 квітня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 165 940,00 грн. (132 752,00 грн. - основний платіж, 33 188,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами адміністративного оскарження, скарги товариства залишено без задоволення, а також остаточно прийнято податкові повідомлення-рішення № від 29 серпня 2011 року та № від 29 серпня 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Фірма «Теплотехніка» підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), пунктів 1.3, 1.7 статті 1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за договором від 20 жовтня 2010 року, укладеним з Приватним підприємством «Альтекс-Юг», з підстав його нікчемності.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган посилався на відсутність у контрагента позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, власних складських приміщень, транспортних засобів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР визначено, що валовими витратами виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами, фактичне здійснення господарських операцій з придбання позивачем у ПП «Альтекс-Юг» паливно-мастильних матеріалів в охоплений перевіркою період підтверджується належним чином складеними податковими та видатковими накладними, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами вантажного автомобіля, а також документами, які свідчать про використання придбаного бензину у власній господарській діяльності підприємства, а саме - його реалізацію третім особам.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків-покупця на формування даних податкового обліку від іншої особи, в тому числі від господарських та виробничих можливостей постачальника, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача в даній ситуації правових підстав для прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голопристанському районі Херсонської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.