Справа № 815/4248/14
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4248/14

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.,

за участю представника апелянта - Кулинича К.С.,

представника позивача - Картузової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Кодима" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області при проведенні перевірки, за результатами якої складено акт №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Агрофірма «Кодима» з питань повноти, своєчасності декларування та сплати фіксованого сільськогосподарського податку, податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.» та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області від 28 березня 2014 року № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1372976грн., з яких 1098245грн. - основний платіж, 274731грн. - штрафні (фінансові) санкції. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку підприємства, складено акт, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач вважає, що воно прийнято з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про його скасування.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року клопотання повноважних представників позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» щодо залишення без розгляду адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області в частині вимог щодо визнання протиправними дій при проведенні перевірки за результатами якої складено акт №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Агрофірма «Кодима» з питань повноти, своєчасності декларування та сплати фіксованого сільськогосподарського податку, податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.», у зв'язку з його відкликанням в означеній частині позовних вимог, задоволено. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій при проведенні перевірки за результатами якої складено акт №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Агрофірма «Кодима» з питань повноти, своєчасності декларування та сплати фіксованого сільськогосподарського податку, податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.», залишено без розгляду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 20.02.2014р. по 13.03.2014р., на підставі направлення від 06.02.2014р. №000136/224, виданого ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, відповідачем згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1, 78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, та відповідно до Наказу ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №291 від 06.02.2014року, проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» з питань повноти, своєчасності декларування та сплати фіксованого сільськогосподарського податку, податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.

За наслідками вказаної перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області складено Акт №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» з питань повноти, своєчасності декларування та сплати фіксованого сільськогосподарського податку, податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.», у висновках якого зазначено, що 1) перевіркою встановлено порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.п.192.1.1 «б», п.п.192.1.2 «а» п.192.1 ст.192, п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, з урахуванням вимог п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.201.4, п.201.6 ст.201, п.209.2, п.209.6, п.209.13 ст. 209 цього Кодексу, в результаті чого встановлено завищення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на 1098245 грн., у тому числі: за вересень 2012р. - 1300грн., листопад 2012р. - 1096945грн.; 2) п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено надання з затримкою до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області Декларації з податку на додану вартість (0131 спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) за квітень 2011.

На підставі складеного Акта перевірки №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області 28 березня 2014 року винесено податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у загальному розмірі 1372976грн., з яких 1098245грн. - основний платіж, 274731грн. - штрафні (фінансові) санкції

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням ТОВ «Агрофірма «Кодима» звернулись до Головного управління Міндоходів в Одеській області зі скаргою (вихід.№22 від 14.04.2014р.) про його скасування, за результатами розгляду якої Головним управлінням Міндоходів в Одеській області прийнято рішення №1286/10/15-32-10-02-07 від 11.06.2014р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 28.03.2014р. №, а первинну скаргу директора ТОВ «Агрофірма «Кодима» Шимбарьова Ю.В. - без задоволення.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням від 28.03.2014р. №, ТОВ «Агрофірма «Кодима» звернулись до Міністерства доходів і зборів України з повторною скаргою (вихід.№39 від 24.06.2014р.) про його скасування, за результатами розгляду якої Міністерством доходів і зборів України прийнято рішення №12452/6/99-99-10-01-15 від 08.07.2014р., яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 28.03.2014р. №, а скаргу - без задоволення.

Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням від 28.03.2014р. №, ТОВ «Агрофірма «Кодима» звернулись до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Згідно до п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16. Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно до ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. База оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів/послуг згідно із законом. У разі якщо постачання товарів/послуг здійснюється за регульованими цінами (тарифами), база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за такими цінами (тарифами). У разі постачання необоротних активів, у тому числі в разі їх самостійної ліквідації, переведення з виробничих у невиробничі, переведення з використання в оподатковуваних операціях для використання в неоподатковуваних, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент їх постачання. До бази оподаткування враховується вартість товарів/послуг, які постачаються за будь-які кошти (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платникові податку безпосередньо отримувачем товарів/послуг або будь-якою третьою особою як компенсація вартості товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У разі постачання товарів за договорами фінансового лізингу базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість, але не нижче ціни придбання об'єкту лізингу. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 192.1.1 «б» п. 192.1 ст. 192 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Згідно до п.п. 192.1.2 «а» п. 192.1 ст. 192 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Згідно до п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 202.1 ст. 202 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей: а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Згідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, п. 138. 2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України, від 16.07.1999, № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Постачальник) та ТОВ «Катеренопільський елеватор» (Покупець) 11.09.2012р. укладено Договір постачання №1591/к, відповідно до п.п.1.1, 2.2, 2.3 якого Постачальник постачає, а Покупець приймає і сплачує зерно соняшника, ДСТУ 7011-2009 (Товар), кількістю не менше 250+/-10% тон. Орієнтовна ціна Товару складає 3000грн. за тону. Кінцева ціна за тону Товару встановлюється додатковою угодою сторін з урахуванням п.2.3 даного Договору. Кінцева ціна Товару встановлюється у розмірі закупівельної ціни, виставленої Покупцем на відповідний вид Товару на момент підписання додаткової угоди, крім випадку, передбаченого п.2.4 даного Договору. Кінцева ціна товару в додатковій угоді сторін зазначається за одну тону фізичної ваги і розраховується виходячи з кінцевої ціни Товару в зарахованій вазі. Кінцева ціна за одну тону товару розуміється сторонами як закупівельна ціна (з урахуванням ПДВ), виставлена Покупцем на день підписання Додаткової угоди. Зарахована та фізична вага Товару визначається відповідно до документів, наданих Покупцем. Сторони повинні підписати додаткову угоду, яка встановлює кінцеву вартість Товару за даним Договором, не пізніше 01.03.2013р. (т. 2 а.с. 6-8).

28.11.2012р. між ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Постачальник) та ТОВ «Катеренопільський елеватор» (Покупець) було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №1591/к від 11.09.2012р., відповідно до п.п.1,2 якої відповідно до умов п.3.2 Договору постачання №1591/к від 11.09.2012р., Постачальник у строк з 12.09.2012р. по 07.10.2012р. включно, поставив Покупцю зерно соняшника ДСТУ 7011-2009 кількістю 169,011тон зарахованою вагою (170,02 тон - фізичною вагою). Керуючись п.2.3 Договору постачання №1591/к від 11.09.2012р., сторони прийшли до згоди, що для розрахунку коригування накладних, кінцевою вартістю за одну тону поставленого Товару, вважати 4850грн./т., у т.ч. ПДВ 808,33грн. Погоджена сторонами закупівельна ціна зерна соняшника ДСТУ 7011-2009 у зарахованій вазі на момент підписання даної Додаткової угоди складає 4850грн./т. (т. 2 а.с. 9).

Судом встановлено, що за наслідками виконання умов вищезазначеного Договору постачання №1591/к від 11.09.2012р. та Додаткової угоди №1 від 28.11.2012р., ТОВ «Агрофірма «Кодима», під час перебування на загальній системі оподаткування, відповідно до виписаних ТОВ «Катеренопільський елеватор» податкових накладних, до складу податкового кредиту віднесено суму ПДВ 84505грн, з яких 53279грн. - у вересні 2012р., 31226грн. - у жовтні 2012р.

Здійснення господарської операції підтверджується первинними документами, а саме: видатковими накладними (т. 2 а.с. 10-16), товарно-транспортними накладними (т. 2 а. с. 17-26), коригуючи ми накладними (т. 2 а.с. 27-33), розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (т. 2 а.с. 34-40), податковими накладними (т. 2 а.с. 41-46)

У листопаді 2012р. у зв'язку зі зміною ціни соняшника ТОВ «Агрофірма «Кодима» до ТОВ «Катеренопільський елеватор» надано розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, що призвело до коригування суми ПДВ у розмірі 52112грн.

Так, як зазначено у Акті перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р., згідно коригуючих накладних, розрахунків коригування сум ПДВ до податкових накладних, реєстру виданих податкових накладних ТОВ «Агрофірма «Кодима» здійснило коригування податкових зобов'язань (збільшення) в Податковій декларації з ПДВ (скорочена) за листопад 2012р. (з позначкою 0131 «спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства») у сумі 52112грн., не враховуючи, при цьому, що поставка (оплата) товару, складання (виписка) податкових накладних, у зв'язку з такою поставкою (оплатою), як наслідок формування податкових зобов'язань з ПДВ, відбулося в податкові (звітні) періоди перебування ТОВ «Агрофірма «Кодима» на загальному режимі оподаткування ПДВ (надавало до ДПІ Податкові декларації з ПДВ на загальному режимі), у зв'язку з чим дане коригування слід було відобразити у звітності з ПДВ на загальному режимі оподаткування.

Судом встановлено, що 26.12.2011р. між ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Покупець) та ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» (Продавець) був укладений Договір поставки №16-01/687-15, згідно з п.1.1, 2.1 якого Продавець зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію (Товар), в кількості, номенклатурі, ціні, термінам і умовам постачання відповідно до умов даного Договору і Додатків до нього, що є невід'ємною частиною Договору. Кожен Додаток є окремою угодою, що укладається в рамках Договору. Кожний наступний Додаток не відміняє і не призупиняє дію попередніх Додатків ні повністю, ні частково, якщо тільки в ньому не вказано інше (т. 1 а.с. 92-93).

Між ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Покупець) та ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» (Продавець) укладено Додатки №1 від 26.12.2011 р., №2 від 03.03.2012 р., №3 від 25.04.2012 р. до Договору поставки №16-01/687-15 від 26.12.2011р., відповідно до умов якого Покупець купив, а Продавець продав моноамонійфосфат (амофос NP 12:52) насипом ТУ У 24.1-1-2010, кількістю 54,194тон, загальною вартістю 336000грн., у т.ч. ПДВ у сумі 56000грн., кількістю 115,968тон, загальною вартістю 719000грн., у т.ч. ПДВ у сумі 119833,33грн., кількістю 771,865тон, загальною вартістю 4554003,50грн., у т.ч. ПДВ у сумі 759000,58грн., відповідно, та Додаток №4 до Договору поставки №16-01/687-15 від 26.12.2011р., відповідно до умов якого Покупець купив, а Продавець продав суперфосфат подвійний амонізований NP 10:32 (насипом) ТУ У 24.1-1-2010 загальною вартістю 660000грн., у т.ч. ПДВ у сумі 110000грн (т. 1 а.с. 94-96).

Здійснення господарської операції підтверджується первинними документами, а саме: розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2012 рік (т. 1 а.с. 79), податковими деклараціями з податку на додану вартість (т. 1 а.с. 81-82, 83), розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (т. 1 а.с. 99, 101, 103, 105-106, 108); квитанціями (т. 1 а.с. 80, 98, 100, 102, 104, 107), податковими накладними (т. 1 а.с. 177, 179, 180183, .

Як з`ясовано судом та зазначено у Акті перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р., на виконання умов вищеозначеного Договору №16-01/687-15 від 26.12.2011р. ТОВ «Агрофірма «Кодима» перерахуло на користь ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» грошові кошти у загальному розмірі 6269000грн., у т.ч. ПДВ у сумі 1044833грн., у зв'язку з чим від ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» отримало податкові накладні на суму ПДВ у розмірі 1044833грн., та віднесло відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту у грудні 2011р. - у сумі 56000грн., у березні 2012р. - у сумі 119833грн., у квітні 2012р. - у сумі 759000грн., у вересні 2012р. - у сумі 110000грн.

Судом встановлено, що у листопаді 2012р. ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» повернуло на користь ТОВ «Агрофірма «Кодима» попередню оплату за міндобрива у загальному розмірі 6269000грн., у т.ч. ПДВ у сумі 1044833грн., та надало розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, що послугувало для здійснення ТОВ «Агрофірма «Кодима» коригування податкового кредиту в сумі 1044833грн. у Податковій декларації з ПДВ за листопад 2012р.

Згідно з п.6 р.І Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011р. №1492, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011р. за №1333/2007 (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), платники податку, які згідно зі ст.209 Податкового кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110 подають податкову декларацію з позначкою "0121" / "0122" / "0123", яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Підпунктом 3.2.1 пункту 3.2 статті 3 вказаного Порядку визначено, що у рядку 1 декларації 0121 - 0123 вказуються виключно операції з постачання сільськогосподарським підприємством вироблених (наданих) сільськогосподарських товарів/послуг на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах.

Згідно з п.5 Порядку скорочену декларацію по ПДВ подають лише ті платники податку, які застосовують спеціальний режим оподаткування. Тобто, до переходу на такий спеціальний режим скорочену декларацію по ПДВ платник подавати не може.

У абз.5 п.3 Розділу IV Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011р. №1492 чітко вказано, що розподіл сум податкового кредиту здійснюється у тому періоді, в якому здійснювалось виготовлення та/або придбання товарів/послуг чи необоротних активів.

Проте, судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у Акті перевірки ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №1526/15-53-22-04/30873732 від 13.03.2014р. йдеться про розподіл сум податкового кредиту, сформованого у попередніх податкових періодах, які передували даті переходу на спеціальний податковий режим і подавати скорочену декларацію за попередні періоди з розподілом податкового кредиту, визначеного у періодах виготовлення/придбання товарів/послуг чи необоротних активів платник не може, а відтак застосування п.п.209.15.1 п.209.15. ст.209 Податкового кодексу України в умовах, котрі описано в Акті перевірки, є неможливою.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що чинним податковим законодавством не встановлено обов'язку платника податку проводити коригування правильно відображеного податкового кредиту, пов'язаного з виробництвом сільськогосподарської продукції у періоді перебування сільгосппідприємства на загальній системі оподаткування, у зв'язку з переходом на спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства.

Крім того, судом встановлено, що чинним податковим законодавством зобов'язано у даному випадку позивача - ТОВ «Агрофірма «Кодима» відображати описані вище операції у своєму податковому обліку саме у тому податковому періоді, на який припадає дата виникнення податкового зобов'язання - дата зарахування коштів від покупця/постачальника, у зв»язку з чим платником податку правомірно відкориговано податковий кредит, оскільки коригування ціни товару, визначеного умовами, укладеного між ТОВ «Агрофірма «Кодима» та ТОВ «Катеренопільський елеватор», Договору постачання від 11.09.2012р. №1591/к, а також повернення ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» на користь ТОВ «Агрофірма «Кодима» попередньої оплати за міндобрива (Договір поставки №16-01/687-15від 26.12.2011р.), здійснено платником податів під час перебування на спеціальному режимі оподаткування.

На підтвердження правильності коригування податкового кредиту, пов`язаного з виробництвом сільськогосподарської продукції у періоді перебування сільгосппідприємства на загальній системі оподаткування, позивачем надано до суду постанову Головного управління ДФС в Одеській області від 23.12.14 р. про закриття кримінальної справи у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03.07.2012р. між ТОВ «Агрофірма «Кодима» (Замовник) та ТОВ «Детальсервіс» укладено Договір купівлі-продажу №2, відповідно до п.1 якого Продавець, у визначений за згодою сторін термін, продає, а Замовник купує трихограму для біологічної боротьби з шкідниками сільськогосподарських культур (т. 2 а.с. 47).

Так, судом з'ясовано та підтверджується наявними у матеріалах справи документами, що ТОВ «Агрофірма «Кодима» та ТОВ «Детальсервіс» повністю дотримано законодавчо визначені вимоги, та досягнуто згоди з усіх істотних умов вище окресленого укладеного між господарюючими суб'єктами договору.

Зокрема, як вбачається з наявних у справі документів, а саме Податкової накладної від 20.07.2012р. №58 на загальну суму 7800грн, у т.ч. ПДВ у сумі 1300грн. (т. 2 а.с. 48), Накладної від 03.07.2012р. №58 на загальну суму 7800грн, у т.ч. ПДВ у сумі 1300грн. (т. 2 а.с. 49), остання містить опис господарської операції, та відповідно підтверджує фактичне її виконання, а відтак у розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинним документом, що відповідно спростовує висновок відповідача щодо відсутності реального та фактичного передання товару.

До того ж, наявні в матеріалах справи первинні документи містять усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, підписи завірені відповідними печатками підприємств, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу, що також свідчить про реальність господарських операцій.

У даному випадку датою виникнення у позивача права на віднесення відповідних сум ПДВ до складу податкового кредиту, є, зокрема, дата отримання виписаної ТОВ «Детальсервіс» позивачу вище окресленої податкової накладної.

Судом з`ясовано, що включена позивачем до складу податкового кредиту оскаржувана сума податку на додану вартість підтверджена наявною в матеріалах справи податковою накладною, виписаною ТОВ «Детальсервіс» з дотриманням вимог пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З огляду, на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що включення Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» означеної суми ПДВ до складу податкового кредиту перевіряємого періоду в межах вище окреслених фінансово-господарських відносин з ТОВ «Детальсервіс», повністю підтверджено позивачем наданими до суду та наявними у матеріалах справи відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а відтак Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кодима» мало усі законні підстави для віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість.

Таким чином, первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій залучені до матеріалів справи та підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами.

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідачем не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вказані в акті перевірки висновки про нікчемність укладених позивачем правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними доказами, носять характер припущення і є суб'єктивною думкою відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідають критеріям належного доказу, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Кодима" підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 16.01.2015 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик