Справа № 826/15873/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2015 року Справа: № 826/15873/13-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кучми А.Ю., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Магістр-Буд» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Магістр-Буд» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістр-Буд» ( далі - позивач ) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві ( далі - відповідач ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2013 р. № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року було скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою від 30 жовтня 2014 року зазначену постанову апеляційного суду скасував, а справу направив на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Магістр-Буд» ( далі - ТОВ «Магістр-Буд» ) є юридичною особою, яка перебуває на податковому обліку Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві як платник податку на додану вартість ( далі - ПДВ ).

Відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Магістр-Буд» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Фірма Володар» за період з 01.07.2011 р. по 31.08.2011 р., за результатами якої складено акт від 31.01.2012 р. № 72/23-1/31988783.

Згідно з висновками вказаного акту перевірки, позивачем порушені вимоги податкового законодавства, що призвело до заниження ним ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 116192,60 грн. та до заниження податку на прибуток на суму 133621,49 грн.

На підставі акту перевірки від 31.01.2012 р. № 72/23-1/31988783 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 19.04.2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 145240,75 грн., з яких: 116192,60 грн. - за основним платежем та 29048,15 грн. - за штрафними ( фінансовими ) санкціями, та № , яким товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 133621,49 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з ПП «Фірма Володар» лише документально відображені у первинних документах, без фактичного їх здійснення.

Дослідивши матеріали справи та виниклі між сторонами правовідносини у їх сукупності, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, нормами Податкового кодексу України ( далі - ПК України ), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 ( далі - Положення № 88 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 138.1 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

П. 138.4 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9. п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1-198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок складення платником податку-продавцем податкової накладної та надання її покупцю визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для встановлення правомірності нарахування платником податків його податкових зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ належить з'ясовувати реальність руху активів у процесі здійснення відповідних господарських операцій та використання придбаних товарів/послуг у його господарській діяльності.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV та Положення № 88.

Разом з тим, судова колегія встановила, що позивачем з ТОВ «Будгарант» був укладений договір підряду від 18.07.2011 р. № 11/11, а з ПП «Фірма Володар» - договір субпідряду від 01.07.2011 р. № 10711.

За твердженням апелянта метою укладання ним зазначеного договору субпідряду з ПП «Фірма Володар» було виконання ТОВ «Магістр-Буд» своїх зобов'язань перед ТОВ «Будгарант» за вказаним вище договором підряду.

Для доведення реальності фінансово-господарських операцій з ПП «Фірма Володар», здійснених на підставі зазначеного договору, позивачем суду були надані рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт, банківська виписка та платіжні доручення.

Засновником та керівником ПП «Фірма Володар», згідно з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 29.07.2010 р. по теперішній час є ОСОБА_2.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів звертає увагу на те, що договір субпідряду між позивачем і ПП «Фірма Володар» був укладених на 17 днів раніше, ніж основний договір підряду, який за своїм економічним і господарським призначенням навпаки мав би бути первинним і укладатися до підписання субсидіарного договору, призначеного для забезпечення його виконання.

Викладене свідчить про невідповідність договору субпідряду від 01.07.2011 р. № 10711, укладеного позивачем з ПП «Фірма Володар», меті його укладання.

Більш того, вказаний договір субпідряду від імені ПП «Фірма Володар» підписаний ОСОБА_3, як директором підприємства, однак, в ЄДРПОУ єдиним керівником, бухгалтером та засновником в одній особі зазначеного суб'єкта господарювання вказано ОСОБА_2, якою з ДПІ у Вишгородському районі 29.04.2011 р. був підписаний договір № 134 про визнання електронних документів.

Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за результатами судово-почеркознавчої експертизи, яка проводилась у рамках кримінальної справи № 05-8685, підпис, вчинений від ім. Таранової Л.А. належить не їй, а невідомій особі, а згідно з протоколом допиту - ОСОБА_2 не брала участі у фінансово-господарській діяльності ПП «Фірма Володар» та у підписанні будь-яких первинних документів.

Таким чином, судова колегія вважає, що, в даному випадку, відсутні достатні та необхідні правові підстави для визнання спірних господарських операцій, здійснених між позивачем і ПП «Фірма Володар», товарними, а рішення суду в жодному разі не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта стосовно того, що спірні операції підтверджуються належною первинною документацією, а тому, на йоду думку, є товарними, колегія суддів вважає не обґрунтованими, безпідставними, такими, що суперечать ст. 9 Закону № 996-XIV і п. 2.4 Положення № 88 і повністю спростовуються матеріалами справи.

Будь-яких інших належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б спростовували викладену аргументацію та правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом суду надано не було ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження.

Натомість, з матеріалів справи та письмових пояснень самого позивача і доданих до них первинних документів, які були надані товариством на вимогу суду в ході апеляційного провадження, вбачається, що відповідачем було правильно визначено вартість робіт, начебто виконаних ПП «Фірма Володар» на користь ТОВ «Магістр-Буд» за спірним договором субпідряду, а саме: 580963,01 грн., з яких недоплата ПДВ складає - 116192,60 грн., а податку на прибуток - 133621,49 грн.

Таким чином, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, діючи у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та переконав судову колегію у своїй правоті.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач при обчисленні своїх податкових зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ порушив вимоги ст.ст. 138, 139, 198, 201 ПК України, а відповідач приймаючи податкові повідомлення-рішення від 19.04.2013 р. № та № , діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову та приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Магістр-Буд» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Магістр-Буд» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 23.01.2014 р.

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Кобаль М.І.