Справа № 0670/2771/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ К/800/17245/13

К/800/12247/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового засідання: Руденко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року

та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року

у справі № 0670/2771/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Житомирі Житомирської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 20 квітня 2012 року, № від 20 квітня 2012 року та № від 20 квітня 2012 року. Судові витрати ФОП ОСОБА_3 у розмірі 2 146,00 грн. відшкодовано за рахунок Державного бюджету України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року апеляційну скаргу ДПІ у м. Житомирі Житомирської області ДПС задоволено частково. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року частково скасовано. Позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 20 квітня 2012 року в частині збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 335 678,80 грн. за основним платежем та 713 856,70 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач та відповідач оскаржили їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій ФОП ОСОБА_3 касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року та залишення в силі постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року.

ДПІ у м. Житомирі Житомирської області ДПС в поданій касаційній скарзі, вказуючи на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складено акт № 56/17-02/НОМЕР_4 від 05 квітня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 20 квітня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1 513,00 грн. (0,00 грн. - основний платіж, 1 513,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 20 квітня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 499 682,00 грн. (1 695 796,00 грн. - основний платіж, 803 886,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 20 квітня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 30 607,59 грн. (25 042,43 грн. - основний платіж, 5 565,16 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення підприємцем підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 51.1 статті 5, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) з огляду на включення не в повному обсязі до розрахунку форми 1-ДФ відомостей щодо суми виплаченого доходу суб'єктам господарювання-фізичним особам при придбанні у них товарів.

Також, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підпункту «а» пункту 19.1 статті 19 Закону України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктів 138.4, 138.9 статті 138, пунктів 164.1, 164.2, 164.3 статті 164, пунктів 177.1, 177.3, 177.4 статті 177 ПК України у звязку із заниженням валового доходу в розмірі 3 475 639,00 грн. з підстав невключення до його складу: торговельної виручки від продажу товарів (без податку на додану вартість) у розмірі 21 218 978,28 грн.; суми виручки в розмірі 122 792,00 грн. від надання маркетингових послуг; суми податку на додану вартість у розмірі 1 663 136,00 грн., віднесеної відповідачем до складу валового доходу за період з 26 серпня 2011 року по грудень 2011 року в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 у названий період не мав статусу платника податку на додану вартість.

Крім того, виявлено порушення підприємцем підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.2, 7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пункту 181.1 статті 181, пункту 184.7 статті 184, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України з огляду на: невключення до складу податкових зобов'язань суми податку на додану вартість у розмірі 186 239,00 грн. від надходження на банківський рахунок торговельної виручки; невіднесення до складу податкових зобов'язань суми податку на додану вартість у розмірі 1 671 413,62 грн. від умовного продажу товарів, який ФОП ОСОБА_3 повинен був здійснити в зв'язку з анулюванням його реєстрації як платника податку на додану вартість; заниження податкових зобов'язання з податку на додану вартість на 1 229 359,00 грн. з підстав перевищення після анулювання його реєстрації як платника податку на додану вартість суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) у розмірі 300 000,00 грн. без подання при цьому до податкового органу заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 3.2.2 пункту 3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року № 1003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема, зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Однак, в акті перевірки № 56/17-02/НОМЕР_4 від 05 квітня 2012 року відсутні посилання на первинні документи, які б підтверджували придбання позивачем будь-яких товарів у суб'єктів господарювання-фізичних осіб, розмір виплаченого їм доходу та сам факт виплати такого доходу суб'єктам господарювання-фізичним особам, що, зокрема, унеможливлює визнання податкового повідомлення-рішення № від 20 квітня 2012 року таким, що прийняте законно та обґрунтовано.

В свою чергу, як з'ясовано судом апеляційної інстанції, обставини щодо надходження торговельної виручки від продажу товарів у розмірі 21 218 978,28 грн. позивачем заперечуються. На обґрунтування своїх заперечень підприємець зазначив, що сума в розмірі 19 420 946,00 грн. - це кошти, що надійшли йому від продажу товарно-матеріальних цінностей через реєстратор розрахункових операцій, зараховані на банківський рахунок та включені до складу задекларованого валового доходу. Решта ж коштів є, такою, що, на думку підприємця, не повинна включатись до складу валового доходу, оскільки не є виручкою від продажу товарів. На переконання ФОП ОСОБА_3, незважаючи на те, що він при внесенні коштів зазначив призначення платежу - «торговельна виручка», вони є коштами, наданими мамою від продажу квартири та власними грошима підприємця, внесеними на поповнення обігових коштів підприємницької діяльності, а відповідачем, в свою чергу, його доводи в порушення частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано.

Зазначене твердження обґрунтовано не прийнято до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки за змістом частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок доведення тих чи інших обставин розподіляється між учасниками процесу в залежності від матеріального права, що регулює спірні відносини та особливостей конкретного позову.

Обов'язок суб'єкта владних повноважень довести в судовому процесі правомірність прийнятого рішення, своєї дії чи бездіяльності не звільняє суд від дотримання принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, що обумовлено публічним характером адміністративного спору, необхідністю його вирішення з урахуванням публічного інтересу.

А відтак, враховуючи визначення підприємцем при внесенні коштів на банківський рахунок призначення платежу - «торгівельна виручка» та ненадання ним жодних доказів на спростування вказаної обставини в судовому процесі, суд апеляційної інстанції цілком правомірно не підтримав висновок суду першої інстанції про недоведеність контролюючим органом того, що сума коштів, яка повинна бути включена позивачем до складу його валового доходу, становить 21 341 770,28 грн.

Щодо віднесення ДПІ у м. Житомирі Житомирської області ДПС за наслідками перевірки до складу валового доходу ФОП ОСОБА_3 суми податку на додану вартість у розмірі 1 663 136,00 грн. з огляду на анулювання реєстрації підприємця як платника податку на додану вартість, то судами встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року у справі № 0670/8912/11, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2012 року, визнано протиправним та скасовано рішення № 961 від 25 серпня 2011 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФОП ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому за загальними правилами рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість скасовується судом з моменту його прийняття, таке рішення не створює будь-яких правових наслідків, а відтак протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття протиправного рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

З огляду на викладене, судові інстанції цілком об'єктивно визнали необґрунтованими доводи контролюючого органу про необхідність віднесення суми податку на додану вартість у розмірі 1 663 136,00 грн. до складу валового доходу підприємця.

Враховуючи наведене та з підстав того, що в охопленому перевіркою періоді сума занижених безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу витрат, за рахунок якої зменшується об'єкт оподаткування, є більшою (3 117 499,00 грн.) від фактично заниженої суми валового доходу (1 800 586,00 грн.), об'єкт оподаткування за даними співставлення суми занижених витрат та суми заниженого валового доходу має від'ємне значення, що, відповідно, обумовлює безпідставність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № від 20 квітня 2012 року.

Що стосується збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, то, в зв'язку з тим, що в охоплений перевіркою період позивач, як зазначено вище, мав статус платника податку на додану вартість та подавав звітність з цього податку, в якій задекларував суму податкових зобов'язань у розмірі 1 229 359,00 грн., висновок контролюючого органу про необхідність віднесення ФОП ОСОБА_3 до складу податкових зобов'язань суми податку на додану вартість у розмірі 1 671 413,62 грн. від умовного продажу товарів та заниженням ним податкових зобов'язання з податку на додану вартість на 1 229 359,00 грн. не можна визнати правильним.

Водночас суд апеляційної інстанції, встановивши заниження підприємцем валового доходу на суму в розмірі 1 800 586,00 грн., податок на додану вартість з якого в розмірі 360 117,20 грн. підлягає включенню до складу податкових зобов'язань, цілком об'єктивно відмовив в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 квітня 2012 року в частині збільшення ФОП ОСОБА_3 суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 360 117,20 грн. за основним платежем та 90 029,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року такою, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Державної податкової інспекції у м. Житомирі Житомирської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.