Справа № 821/4938/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4938/14
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганій С.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні про захист порушених прав,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні (далі - відповідач-1, УПФУ в м.Херсоні), відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні (далі - відповідач-2, ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні), у якому просить:

- захистити порушені права, шляхом визнання протиправним дій управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні по передачі вимоги про сплату боргу від 24.03.2011р. за №3 на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні;

- захистити порушені права, шляхом скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2014р.; про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.06.2014р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 02.06.2014р.; утримання боргу з доходів боржника від 19.09.2014р.; утримання боргу з доходів боржника від 06.11.2014р. по виконавчому провадження №43424382.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.12.2014р. позивачем було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2014р. з примусового виконання вимоги про сплату боргу зі сплати консолідованого внеску за №Ф-03 від 08.05.2014р. Вказана вимога позивачем оскаржена до суду, а тому у відповідача-1 не було підстав для звернення її до примусового виконання, оскільки відповідно до положень ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) вона є узгодженою.

Крім того, позивач вважає протиправними дії відповідача-2 по прийняттю до виконання вказаної вимоги, оскільки, подана вимога подана на виконання із порушенням річного строку встановленого ст.22 ЗУ "Про виконавче провадження".

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник управління пенсійного фонду у м.Херсоні надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відділу Державної виконавчої служби Суворовського районного управління у м.Херсоні надав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечує з підстав зазначених в письмових запереченнях.

Розглянувши надані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Законом №2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Платники єдиного внеску визначені ст.4 Закону №2464-VI. Зокрема, до них відносяться фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Тобто, платниками є фізичні особи-підприємці, що є роботодавцями. Крім цього, згідно положень цієї ж статті платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Виходячи із змісту ч.4 ст.5 Закону №2464, обов'язки фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску виникають з моменту їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.4 Закону №2464-VI фізичні особи-підприємці є застрахованими особами щодо себе та страхувальниками осіб, що на них працюють (для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини першої ст.4 Закону №2464-VI). Крім цього, відповідно до ч.9 ст.9 Закону № 2464-VI обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Таким чином, до обов'язків фізичних осіб-підприємців, що є роботодавцями, а також для фізичних осіб-підприємців, що не є роботодавцями, входить своєчасне нарахування та сплата нарахованого єдиного внеску до Пенсійного фонду на суми, що виплачуються ними найманим працівникам, а також на суми їх доходів або самостійно визначені ними суми (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування), які є базою для нарахування єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. При цьому, ч.8 ст.9 Закону №2464-VI встановлено базовий звітний період для фізичних осіб-підприємців календарний рік. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Однак, всупереч положенням вищевказаних норм, позивач вчасно не сплатив у повному обсязі суму єдиного внеску у розмірі 1738,80 грн. Виходячи з цього та на підставі п.6 ст.1 Закону №2464-VI несплачена позивачем вчасно сума єдиного внеску визнається недоїмкою.

Відповідно до ст.25 Закону №2464-VI територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У цьому разі, боржник протягом десяти робочих днів з дня її отримання повинен або узгодити суму зобов'язання з органом Пенсійного фонду, або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи до суду, або сплатити борг. У іншому разі, УПФУ надсилає вимогу для стягнення боргу до органу державної виконавчої служби або звертається з позовом про стягнення боргу до суду.

Судом встановлено, що 24.03.2011р. управлінням Пенсійного фонду України в місті Херсоні винесено вимогу про сплату боргу Ф-03.

Позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про захист порушеного конституційного права шляхом заборони примушування його брати участь у діяльності неприбуткової самоврядної організації Пенсійний фонд та скасування вимоги від 24.03.2011р. №3.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27.05.2011р. по справі №2-а-1944/11/2170 ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Вказане судове рішення було оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.08.2012р., апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишена без задоволення, а постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 27.05.2011р. по справі № 2а-1944/11/2170 - без змін.

22.05.2014р. УПФУ в місті Херсоні було подано до ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні заяву про примусове виконання вимоги про сплату боргу за вимогою №3, яка набрала законної сили від 07.05.2014р.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідач-1 по передачі вимоги про сплату боргу від 24.03.2011р. за №3 на примусове виконання до ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні є правомірними, а позовні вимоги в цій частині - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2014р.; про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.06.2014р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 02.06.2014р.; утримання боргу з доходів боржника від 19.09.2014р.; утримання боргу з доходів боржника від 06.11.2014р. по виконавчому провадження №43424382, суд зазначає наступне.

Постановою державного виконавця ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні Кузьменко В.О. від 26.05.2014р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги від № 3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Херсоні боргу у сумі 1738,80 грн. Вказана вимога набрала законної сили 07.05.2014р.

В процесі здійснення виконавчих дій державним виконавцем ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні винесено постанови: про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.06.2014р.; постанову від 02.06.2014р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; постанову від 19.09.2014р. про утримання з доходів боржника; постанову від 06.11.2014р. про утримання боргу з доходів ОСОБА_1

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст.2 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 25 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Положеннями статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч.5 ст.25 Закону №2464-VI вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ч.5 ст.41 ЗУ «Про виконавче провадження», про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Таким чином, прийнята УПФУ на підставі Закону №2464-VІ вимога про сплату єдиного соціального внеску за своїм правовим характером та з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом, який підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Дослідивши вимогу УПФУ в м.Херсоні про сплату боргу від за №3 від 24.03.2011р., суд встановив, що даний виконавчий документ видано на підставі ст.25 Закону №2464-VІ та він повністю відповідає вимогам ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому правомірно був прийнятий до виконання державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ у м.Херсоні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем-2 правомірно відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги від 24.03.2011р. за №3 та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.06.2014р., постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 02.06.2014р.; постанову про утримання боргу з доходів боржника від 19.09.2014р.; постанову про утримання боргу з доходів боржника від 06.11.2014р., а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд не вбачає ознак протиправності в діях відповідачів при направленні вимоги про сплату боргу на примусове виконання та при відкритті виконавчого провадження з виконання зазначеної вимоги.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 14, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Циганій С.І.

кат. 10.1