Справа № 814/2962/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Київ К/800/33640/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Суддя-доповідач:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Муравйов О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт»

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 р.

у справі № 814/2962/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт»

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про скасування податкового повідомлення - рішення, рішення про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт» (далі - позивач, ТОВ ЮФ «Укрінконтракт») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва) про скасування податкового повідомлення - рішення, рішення про застосування фінансових санкцій.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ ЮФ «Укрінконтракт», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 р. скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва проведено фактичну перевірку ТОВ ЮФ «Укрінконтракт» з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт № 0016/14/00/22/22439676 від 18.03.2013 року.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів, відсутність марки акцизного збору на пляшці алкогольного напою.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 29.03.2013 року про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 29 199,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 29.03.2013 року про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 43 232,50 грн.; рішення № від 29.03.2013 року про застосування до позивача фінансових санкцій у розмірі 8 500,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали обґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2013 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

До суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (стаття 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

Так, згідно пп. 2.2.2 Наказу № 1 від 04.01.2013 року «Про облікову політику товариства» ТОВ ЮФ «Укрінконтракт» визначено, що аналітичний облік руху запасів відображається на складах у кількісному відображенні, одиницею запасів вважається кожна назва, однорідна група, вид цінностей.

Як встановлено судами, позивачем не ведеться кількісний облік товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання.

Отже, податковим органом правомірно за порушення позивачем порядку ведення обліку товарів за місцем проведення їх реалізації та зберігання застосовано штрафні санкції на підставі ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2013 року колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (далі - Положення №637) визначено, що книга обліку розрахункових операцій - це прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг); оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 глави 2 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книжки).

Відповідно до положень п. 2.3. глави 2 Постанови № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не своєчасно (не в день надходження) оприбуткувано готівкові кошти, що надходили від реалізації товарів на підставі Z-звітів в касовій книзі суб'єкта господарювання на загальну суму 8646,50 грн.

Таким чином, податковим органом правомірно застосовано до позивача штрафні санкції за порушення оприбуткування готівкових коштів, які надходили до каси від реалізації товарів.

Щодо рішення про застосування фінансових санкцій № від 29.03.2013 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 17 зазначеного Закону визначено відповідальність за порушення вимоги реалізації алкогольних напоїв без наявності марок акцизного збору на пляшках таких алкогольних напоїв.

Пунктом 2 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими Постановою КМУ від 30 липня 1996 р. № 854 (надалі - Правила) визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями - це діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших підприємствах громадського харчування.

Відповідно до п. 12 Правил зберігання та реалізація алкогольних напоїв, крім алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об'ємних одиниць, вироблених в Україні, дозволяється тільки за наявності марки акцизного збору встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача відсутні марки акцизного збору (маркування алкогольних напоїв) на двох пляшках алкогольних напоїв, які знаходяться на барній стійці, місці реалізації.

Отже, податковим органом правомірно прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за реалізацію алкогольних напоїв без наявності марок акцизного збору на пляшках таких алкогольних напоїв.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає відхиленню, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт» відхилити.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов