Справа № П/808/107/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2014 рокусправа № П/808/107/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В

представника позивача - Білик Оксани Володимирівни,

представника відповідача - Прокофєва Сергія Андрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» та Запорізької митниці Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості, скасування картки відмови та повернення з Державного бюджету надміру сплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивача ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Запорізької митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості, скасування картки відмови та повернення з Державного бюджету надміру сплачених коштів. Просив: 1. Визнати протиправними та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів за шостим методом № 112030000/2013/000524/2 від 11.07.2013 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 112030000/2013/00559 від 11.07.2013 за ВМД № 112030000/2013/015986; 2. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача переплату ввізного мита у сумі 27955,48грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці Міндоходів відносно позивача ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» про коригування митної вартості товарів за шостим методом № 112030000/2013/000524/2 від 11.07.2013 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 112030000/2013/00559 від 11.07.2013 за ВМД № 112030000/2013/015986. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем було правомірно визначено митну вартість товару основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), згідно ст. ст. 57, 58 Митного кодексу України. У відповідача не було законних підстав застосовувати резервний метод для визначення митної вартості товарів, які імпортувалися позивачем, без послідовного застосування попередніх другорядних методів та без обґрунтування неможливості їх застосування, що є порушенням ч. ч. 3, 6, 8 ст. 57 Митного кодексу України. Окрім того, розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченої суми ввізного мита, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару, а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач 11.04.2014 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови в решті позовних вимог та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що його позов слід задовольнити не частково, а в повному обсязі. Зазначає, що вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача переплату ввізного мита у сумі 27955,48грн. слід також задовольнити, оскільки, право платника податку на отримання бюджетного відшкодування не ставиться в залежність від тієї обставини, чи був податковим органом поданий територіальному органу Державного казначейства України відповідний висновок.

В апеляційній скарзі відповідача, (Запорізької митниці Міндоходів), апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що митним органом правильно була визначена митна вартість товару за шостим методом, оскільки декларант не надав всі витребувані додаткові документи. Вважає, що митний орган діяв у відповідності до норм законодавства.

Сторонами також надані заперечення проти апеляційних скарг, в яких сторони вважають доводи апеляційних скарг необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача та представник відповідача (Запорізької митниці) свої позиції, викладені в апеляційних скаргах підтримали, суду надали пояснення аналогічні, викладеним а апеляційних скаргах та запереченнях.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» (Покупець) і "Lintorfer Eisegiesserei GmbH" (Продавець) укладено контракт № 13130290 (специфікація № 1 від 26.03.2013), за яким продавець зобов'язався поставити позивачу виливниці на умовах DAP Запоріжжя у відповідності до Інкотермс 2010. На виконання умов наведеного контракту та для проведення митного оформлення поставленого товару 11.07.2013 позивачем до митного органу, подана вантажна митна декларація № 112030000/2013/0015986, відповідно до якої платежі ввізного мита повинні становити - 107 220, 35 грн.

При поданні ВМД позивачем задекларовані наступні документи: зовнішньоекономічний договір № 13130290, специфікація № 1 від 26.03.2013р., лист № 213-849, лист № 11/2496, попередню ВМД № 112030000/2013/009787, Звернення № 171-239 від 11.06.13, Звернення № 171-300 від 19.06.13, Звернення № 171-259 від 02.07.13, Звернення від 10.06.13, Звернення № 171-249 від 20.06.13, Звернення № 171-295 від 10.06.13, Звернення 171-256 від 01.07.13; інвойси. Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем згідно зі ст.ст. 57, 58 Митного кодексу України, тобто - за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

Під час перевірки правильності визначення митної вартості товару, згідно вимог п.2 ст.53 Митного кодексу України митний орган прийшов до висновку, що документи, надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару та відсутні документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару, тому були затребувані згідно п. 3 ст. 53 Митного кодексу України документи: виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Також було зазначено, що позивач за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

11.07.2013 позивач на зворотному боці ДМВ-1 зазначив перелік документів, які додатково надає, а також пояснення неможливості подання інших документів (в ВМД країни відправлення відсутні вартісні показники через те, що форма заповнення МД не містить цієї інформації). Крім того, позивач повідомив, що графа 7 кожної МД країни відправлення містить номер заказу та номер відвантажувальної відомості, де міститься інформація про номер контракту, його дату, вагу, серійні номери виливниць, відправника, отримувача, номер транспортного засобу перевезення тощо.

В якості виписки з бухгалтерської інформації надані інвойси та відвантажувальні відомості. Іншої бухгалтерської інформації виробник не має, оскільки використовує лише два вищевказаних документи в своєму діловодстві.

В якості каталогів, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару в пакеті для митного декларування була надана калькуляція вартості виливниць від 25.03.2013, що надана виробником «Lintorfer Eisegiesserei GmbH». Крім того, прайс-листів компанія немає оскільки виливниці є специфічним товаром, який виробляється за індивідуальними кресленнями, унікальність якого підтверджена листом компанії виробника б/н від 02.04.2013, і не може мати узагальненої ціни.

11.07.2013 Запорізькою митницею Міндоходів винесено рішення про коригування митної вартості товарів № 112030000/2013/000524/2, яким здійснено коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу, згідно наявної у митного органу інформації щодо раніше визнаних митними органами вартостей за методом 6 (з розрахунку 1, 33 EUR за 1 кг для товару № 1 (МД № 112030001/2012/011894 від 01.10.12 р. МД № 112030001/2012/009791 від 04.09.12, МД 112030000/2013/013842 від 11.06.13).

Також, 11.07.2013 митним органом видано картку відмови у митному оформленні товару №112030000/2013/00559 за поданою ВМД № 112030000/2013/015986.

11.07.2013 позивач подав митному органу нову митну декларацію № 112030000/2013/016001, яку прийнято до митного оформлення. Платежі за ВМД № 112030000/2013/016001 з ввізного мита становлять 135 175, 83 грн.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно застосував до даних правовідносин норми Митного кодексу України від 13.03.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством. Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 Митного кодексу України.

Як визначено в ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень ч. 10 цієї статті.

Водночас, як встановлено ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, згідно ч. 2 цієї статті, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинами 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Перелік додаткових документів визначено в цій же ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно матеріалів справи, позивачем надано митному органу для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні основні документи, що визначені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Подані основні документи, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця. При цьому вказані документи окремо містили додаткові відомості про витрати, додаткові витрати, що включалися до ціни.

Таким чином, подані документи підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частинами 4, 5 ст. 58 МКУ.

У ході розгляду справи відповідачем не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об'єктивність зазначених відомостей, не спростовано вартість оцінюваних товарів і вартість транспортних витрат. Митним органом не доведено наявність передбачених ч. 3 чи ч. 4 ст. 53 МКУ підстав для витребування у позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив наявність у поданих позивачем основних документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно матеріалів справи позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості товару, подавалися митному органу відповідні обов'язкові та додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості імпортованих товарів, проте вони не були визнані відповідачем достатніми для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подані декларантом документи, є такими, що в повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, що підлягає сплаті на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість зазначеного товару за ціною договору.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які би впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено.

Таким чином, зроблені відповідачем у оскаржуваному рішення записи не свідчать про дійсну наявність розбіжностей у кількісних і вартісних показниках оцінюваного товару та не доводять наявність визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, тому їх подання (неподання) декларантом не впливає на правильність визначення митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Крім того, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2012 (№ 26347525 згідно Єдиного державного реєстру судових рішень).

Дійсною підставою коригування митної вартості в даній справі є не допущені декларантом порушення, а наявність в базі даних митниці інформації про іншу митну вартість на аналогічний товар, у зв'язку з чим митний орган підвищив позивачу митну вартість товару. З цього приводу слід зазначити, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, країна виробництва, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тому на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом.

Прийняття митним органом неправомірного рішення призвело до надмірної сплати позивачем при митному оформленні товару переплати ввізного мита у розмірі 27 955, 78 грн. З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає зазначити наступне.

Згідно пп. "а" п. 1 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженому спільним наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 №611/147, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за №1095/14362, дія цього Порядку не поширюється на повернення надмірно перерахованих (унесених) платниками коштів на депозитні рахунки, відкриті на ім'я митних органів в органах Державного казначейства України, за балансовим рахунком 3734 "Депозитні рахунки органів стягнення" як передоплата, або на відповідний рахунок, відкритий митним органом у вповноваженому банку за балансовим рахунком 2603 "Розподільчі рахунки суб'єктів господарської діяльності" як доплата або грошова застава.

Зазначений порядок передбачає, що повернення зазначених платежів здійснюється органами Державної казначейської служби України на підставі висновку органу Міністерства доходів і зборів України.

Враховуючи неправомірність рішення митного органу про коригування митної вартості товару та зважаючи на обґрунтованість і документальне підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів, позовні вимоги позивача щодо зобов'язання скласти та надати ГУ Державної казначейської служби України у Запорізькій області подання про повернення позивачу надмірно сплачених сум при митному оформленні товару кошти підлягають задоволенню.

Варто зазначити, що розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченої суми ввізного мита, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару, а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому в цій частині суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, на те, що таку думку висловив Верховний Суд України у постанові від 07.09.2012 № 21-242а12 та у постанові від 17.12.2013 у справі № 21-439а12, які є обов'язковими для застосування у судовій практиці.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, повно та всебічно дослідив матеріали та обставини справи, правильно встановив характер спірних правовідносин і для їх вирішення правильно застосував норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» та Запорізької митниці Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» до Запорізької митниці Міндоходів та Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізької області про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості, скасування картки відмови та повернення з Державного бюджету надміру сплачених коштів - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко