Справа № 820/20508/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 січня 2015 р. № 820/20508/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.02.2014 року № про нарахування податку на додану вартість на загальну суму 42544,50 грн., з яких 28363,0 грн. - за основним платежем та 14181,50 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Позивач вважає, що зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним, необґрунтованим, безпідставним через відсутність доказів порушення позивачем податкового законодавства, а тому просить скасувати його в повному обсязі.

В судове засідання позивач не прибув, але надав до суду клопотання, в якому підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві та розглядати справу за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до ст. 128 КАС України ухвалив проводити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 18.06.2002 р. взято на податковий облік ДПІ у м.Сєвєродонецьку.

Судом встановлено, що згідно вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.11 п.78.1 ст. 78, ст.79 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) та відповідно до наказу від 25.12.2013№ 529-п, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів та зборів фізичних осіб Управління доходів та зборів фізичних осіб ДПІ у м. Сєвєродонецьку ОСОБА_2, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово - господарської діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) з питання дотримання вимог чинного податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Вектра-3000» (код за ) та ТОВ «Вістол» (код за ЄДРПОУ - 32926534) за період з 01.10.2010 р. по 30.09.2013 р відповідно до затвердженого плану перевірки.

За підсумками перевірки підприємства працівниками органу податкової служби було складено акт перевірки за №24/12-14-17-02/НОМЕР_2 від 15.01.2014 року.

Відповідно до висновків акту перевірки були встановлені наступні порушення: п.198.1,п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 28363,0 грн. за лютий 2012 року - 3167,0 грн., квітень 2012 року - 674,0 грн., травень 2012 року - 1426,0 грн., червень 2012 року -9830,0 грн., липень 2012 року - 109,0 грн., серпень 2012 року - 624,0 грн., вересень 2012 року - 4490,0 грн., листопад 2012 року - 4658,0 грн., грудень 2012 року - 3385,0 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ 03.02.2014 року було винесено податкове повідомлення-рішення відповідача № про нарахування податку на додану вартість на загальну суму 42544,50 грн., з яких 28363,0 грн. - за основним платежем та 14181,50 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Позивач не погодився з винесеним рішенням та оскаржив його до Головного управління Міндоходів у Луганській області та Міністерства доходів і зборів України.

За результатами розгляду, скарги позивача залишені без задоволення, а податкове повідомлення - рішення - без змін.

Дослідивши надані до матеріалів справи документи, судом встановлено, що Позивач у встановленому діючим законодавством порядку зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності 11.06.2002 року, 18.06.2003 року взятий на податковий облік та 01.02.2012 року зареєстрований платником ПДВ.

Основними видами діяльності Позивача є діяльність автомобільного вантажного транспорту, вантажний автомобільний транспорт, а також надання в оренду вантажних автомобілів та неспеціалізована оптова торгівля.

Позивач має у власності та використовує у господарській діяльності наступну вантажну техніку: Автомобіль КАМАЗ 5511 вантажний (самоскид), держномер НОМЕР_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 03.08.2005 року; Автомобіль КАМАЗ 5410 вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_19, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 20.10.2011року; Автомобіль КАМАЗ 5511 вантажний (самоскид), держномер НОМЕР_8, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 26.03.2004 року.; Екскаватор АТЕКА-881, заводський номер НОМЕР_9, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини НОМЕР_11 від 22.05.2013 року.; Автокран МАЗ 5337, держномер НОМЕР_14, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_13 від 04.02.2014 року.; Автомобіль VOLVO FМ42Т вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_12, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_20 від 20.04.2012 року; Автомобіль КАМАЗ 5410 вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_15, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18 від 02.04.2014 року.; Автомобіль КАМАЗ 54115 вантажний (сідловий тягач), держномер НОМЕР_17, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 від 04.01.2008 року; Напівпричіп (бортовий тентований) LECITRAILER SRЗЕ держномер НОМЕР_21, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_22 від 24.04.2012 року.; Напівпричіп (бортовий тентований) SCHEWERIN ER держномер НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_23 від 08.10.2010 року.; Напівпричіп (бортовий тентований) МАЗ 933013 держномер НОМЕР_24, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_25 від 20.02.2008 року.; Напівпричіп (бортовий тентований) DESOT OPL3AT 3899SSR держномер НОМЕР_27, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_26 від 01.06.2012 року.; Напівпричіп (бортовий) КЗАП 9370 держномер НОМЕР_28, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_31 від 12.08.2006 року.; Навантажувач Т-156 держномер НОМЕР_30, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини НОМЕР_29 від 14.12.2005.08.2006 року.

Крім того, Позивач є водієм категорії В та С і трактористом-машиністом, а також має найманих працівників - водіїв категорій А, В, С, Д та Е, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями паспортів та посвідчень водіїв.

Судом встановлено, що здійснюючи господарську діяльність у період, що перевірявся, 17.02.2012 року Позивач уклав із ТОВ «Вістол» у спрощений спосіб договір на постачання дизельного пального в кількості 2000,00 літрів за ціною 7,917 грн. (без ПДВ) на загальну суму 19 000,00 грн., в тому числі ПДВ 3 166,67 грн.

Суд зазначає, що вказаний порядок укладення господарських договорів регламентовано ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ „Вістол" було надано оферту - рахунок-фактуру № 000100 від 17.02.2012 року, Позивачем вказану оферту було акцептовано шляхом прийняття поставленого пального (видаткова накладна № 000100 від 17.02.2012 року) та оплати (банківська виписка за 07.03.2012 року).

Судом також встановлено, що на момент укладення договору та його виконання ТОВ «Вістол» було внесено до ЄДРПОУ і зареєстровано платником податків, його повноважні представники мали необхідних обсяг дієздатності.

Постачання пального за укладеним 17.02.2012 року договором та його оплата, формування податкових зобов'язань та їх декларування підтверджується наданими до перевірки первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема:рахунком-фактурою № 000100 від 17.02.2012 року;видатковою накладною № 000100 від 17.02.2012 року; податковою накладною № 100 від 17.02.2012 року; реєстром виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2012 року; банківською випискою за 07.03.2012 року; податковою декларацією з ПДВ за лютий 2012 року.

В подальшому придбане пальне було використано в ході експлуатації вантажних автомобілів Позивача при здійсненні господарської діяльності.

Судом також встановлено, що 20.06.2012 року Позивач уклав з ТОВ «Вістол» господарський договір №83 на виконання робіт з ремонту причепа державний номер НОМЕР_3. а саме: заміна днища причепа, ремонт рами, фарбування стійок бортів.

Суд зазначає, що на момент укладення договору та його виконання ТОВ «Вістол» було внесено до ЄДРПОУ і зареєстровано платником податків, його повноважні представники мали необхідних обсяг дієздатності.

Виконання робіт за договором № 83 від 20.06.2012 року та їх оплата, формування податкових зобов'язань та їх декларування підтверджується наданими до перевірки первинними документами бухгалтерського обліку, а саме: господарським договором № 83 від 20.06.2012 року; актом приймання передачі матеріалів від 21.06.2012 року; рахунком-фактурою№270604 від 27.06.2012 року;актом здачі-приймання виконаних робіт № 149 від 27.06.2013 року;податковою накладною № 149 від 27.06.2012 року;реєстром виданих та отриманих податкових накладних за червень 2012 року; банківською випискою за 11.09.2012 року; податковою декларацією з ПДВ за червень 2012 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.04.2012 року Позивач уклав з ТОВ „Вектра 3000" господарський договір № 230425 на постачання транспортом і за рахунок Покупця продукції (товару), необхідної для ведення господарської діяльності.

Судом встановлено, що за договором № 230425 від 23.04.2012 року ТОВ „Вектра 3000 у період з липня по грудень 2012 року поставило, а Позивач прийняв та оплатив запасні частини, дизельне пальне, мастила, на загальну суму 127 197,42 грн., в тому числі ПДВ 20 336,23 грн.

Постачання продукції за договором № 230425 від 23.04.2012 року, її прийняття та оплата, формування податкових зобов'язань та їх декларування підтверджується наданими до перевірки первинними документами бухгалтерського обліку, а саме:господарським договором № 230425 від 23.04.2012 року; рахунками-фактурами; видатковими накладними; товарно-транспортними накладними; податковими накладними; реєстрами виданих та отриманих податкових накладних; сертифікатами якості; податковими деклараціями з ПДВ за період з лютого по грудень 2012 року.

Судом також встановлено, що в подальшому придбане пальне та мастила були використані в ході експлуатації вантажних автомобілів Позивача при здійсненні господарської діяльності, а запасні частини використані в ході ремонту вантажних автомобілів.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаного податкового повідомлення - рішення.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України , суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у місті Сєвєродонецьку Головного Управління Міндоходів у Луганській області від 03.02.2014 року №.

Стягнути з державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_4) сплачений судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя А.В. Зінченко