Справа № 2а-2034/11/1070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Київ К/9991/14135/12

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Веденяпін О.А., Зайцев М.П.,

при секретарі Стадницької Ю.Є.,

за участю представників:

позивача - Рубан Л.П.,

відповідача - Кальковця В.Л.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Миронівському районі Київської області (далі - ДПІ)

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.06.2011

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2012

у справі № 2а-2034/11/1070

за позовом публічного акціонерного товариства "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів" (далі - Товариство)

до ДПІ

про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року Товариство звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.04.2011 № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.06.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2012, позов задоволено з тих мотивів, що позивач підтвердив документально реальність виконання операцій з поставки зернових культур заявленим контрагентом, тоді як доводи податкової інспекції щодо схемного характеру правовідносин спірного контрагента з третіми особами не можуть слугувати підтвердженням недобросовісності Товариства у сфері оподаткування.

Посилаючись на невідповідність висновків судів положенням чинного законодавства та дійсним обставинам справи, ДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові акти попередніх інстанцій та відмовити у позові. За твердженням скаржника, подані позивачем первинні документи не містять усіх обов'язкових реквізитів, які дозволяли б встановити зміст розглядуваних операцій; рух спірного товару відбувався за ланцюгом постачання, сформованим на підставі фіктивних правочинів, що підтверджує номінальний характер розглядуваних операцій та їх нездатність породжувати податкові наслідки.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну документальну перевірку Товариства щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків товариством з обмеженою відповідальністю «Кремінь-Агро-Колос» (далі - ТОВ «Кремінь-Агро-Колос») за вересень-грудень 2009 року. Результати цієї перевірки висвітлені в акті від 05.04.2011 № 168/23-011/00951770, в якому відображено висновок ДПІ про створення позивачем та названим постачальником податкової схеми, спрямованої на мінімізацію оподаткування, шляхом оформлення за допомогою фіктивного документообігу операцій з поставки названим постачальником товарів (соняшника, пшениці), які не опосередковувалися реальним виконанням.

Вказаний висновок податкової інспекції мотивований посиланням на фіктивний характер правовідносин ТОВ «Кремінь-Агро-Колос» та приватного підприємства «Кремінь-Агро-Колос», у рамках яких спірний постачальник позивача нібито отримав товар, що виступав предметом поставки Товариству.

Наведені обставини стали підставою для прийняття податковим органом оспорюваного податкового повідомлення-рішення, за яким Товариству визначено суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 848 395 грн. із застосуванням 636 297 грн. штрафних санкцій.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який регулював порядок формування податкового кредиту на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку.

Установлені судами обставини даної справи не дають підстави для висновку про схемний характер правовідносин позивача та ТОВ «Кремінь-Агро-Колос».

Так, досліджуючи відповідність сформованого позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з цим постачальником вищенаведеним умовам, суди попередніх інстанцій встановили, що фактичне виконання цих операцій підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, рахунками, виписками з банківського рахунку Товариства про оплату придбаної продукції; доставка товару здійснювалася транспортними засобами постачальника з оформленням товарно-транспортних накладних; надходження товару зареєстровано позивачем у Журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах. Придбаний товар був використаний Товариством у виробництві, що підтверджується звітами по переробці соняшника.

Наведені обставини, підтверджені належними доказами, були цілком об'єктивно розцінені судами як свідчення реальності виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Кремінь-Агро-Колос».

ДПІ, у свою чергу, не подано доказів на підтвердження зворотного.

Посилання ДПІ на протиправний характер правовідносин ТОВ «Кремінь-Агро-Колос» з його постачальником приватним підприємством «Кремінь-Агро-Колос» у даному випадку обґрунтовано відхилені судами. Адже за відсутності доказів, які б свідчили про існування змови Товариства з його постачальниками по ланцюгу, здійснення ними узгоджених, взаємозалежних, не обумовлених ринковими механізмами дій, які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних для одного з суб'єктів результатів у сфері оподаткування, право позивача на формування податкового кредиту не може ставитися у залежність від діяльності цих постачальників по ланцюгу, тобто третіх осіб. Правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім контрагентом (ТОВ «Кремінь-Агро-Колос»).

ДПІ не подано жодних доказів на підтвердження організованої схеми руху грошових коштів по замкнутому ланцюгу, в результаті чого сплачені на користь цього постачальника кошти повертались Товариству.

Таким чином, доводи відповідача та подані ним докази на підтвердження правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення не дають підстави для висновку про свідоме придбання позивачем товару у фіктивної особи через посередника з метою податкової економії або збагачення за рахунок бюджетних коштів.

З урахуванням викладеного суди попередніх інстанцій цілком об'єктивно зазначили про відсутність підстав для визнання необґрунтованою податкової вигоди, отриманої Товариством за наслідками виконання спірних операцій, та правомірно задовольнили позов.

Доводи податкового органу, викладені у касаційній скарзі, тотожні тим доводам, які були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій; їм надано належну правову оцінку, підстави для її неприйняття у касаційного суду відсутні. Крім того, зазначені доводи спрямовані на переоцінку встановлених судами фактичних обставин справи та прийнятих ними доказів, що є неприпустимим в силу вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України. Інших доводів касаційна скарга не містить.

Норми права при вирішенні спору застосовані судами правильно. Порушень процесуальних норм, що тягнуть скасування судових актів, не виявлено.

За таких обставин, керуючись статтями 160, 167, 220, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Миронівському районі Київської області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.06.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2012 у справі № 2а-2034/11/1070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев