Справа № 804/13792/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 рокусправа № 804/13792/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року у справі №804/13792/13-а за позовом публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» 18 жовтня 2013 року звернулось до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця ДФС, згідно з яким просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № 110050004/2013/000104/1 від 18.09.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що митницею не надано належних та допустимих доказів того, що подані ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» основні та додаткові документи не дозволяли Митниці у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни. Оскаржуване рішення не містить вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 ст. 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом, чим грубо порушено п. 3 ч. 2 ст. 55 МК України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що встановлені судом обставини свідчать про те, що в процесі митного оформлення зазначені позивачем норми законодавства відповідачем не порушено. На думку суду, відповідач правомірно виявив сумніви у підтвердженні позивачем заявленої митної вартості товару. Позивачем не спростовано виявлені відповідачем розбіжності.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин по справі.

Посилається на те, що суд першої інстанції помилково встановив обставини того, що відповідач мав право вимагати додаткові документи у позивача, оскільки надані позивачем для митного оформлення товару документи містили всі необхідні відомості (зокрема числове значення складових митної вартості) для підтвердження заявленої митної вартості, визначеної позивачем за основним методом.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 25.06.2011р. між позивачем (декларантом) і фірмою «VESUVIUS POLAND SP Z О.О.», Польща, укладено контракт на поставку вогнетривкої продукції № 2795.

Згідно зі специфікацією № 26 від 03.06.2013р. до Контракту на адресу декларанта автомобільним транспортом надійшли цементи вогнетривкі, розчини будівельні та бетони: Basilite TSM90 в кількості 6000 кг. та Tuncast 275/1 в кількості 13500 кг.

Відповідно до Контракту (специфікації № 26, додаткової угоди № 3 від 15.10.2012р.) та рахунку-фактури (інвойсу) продавця № 131306967 від 11.09.2013р., ціна Basilite TSM90 складає 0,775 євро за 1 кг., Tuncast 275/1 - 0,730 євро за 1 кг.

Для декларування цього товару позивачем до Дніпропетровської митниці Міндоходів 16.09.2013р. подано вантажну митну декларацію № 110050004/2013/201497, митна вартість була визначена декларантом за ціною контракту (основний метод).

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару декларантом надано:

контракт № 2795 від 25.06.2011р.; додаткова угода № 3 від 15.10.2012р. до контракту;

специфікація № 26 від 03.06.2013р. до контракту; сертифікати якості б/н від 10.09.2013р.;

пакувальний лист № 151306739 від 11.09.2013р.; рахунок-фактура (INVOICE) № 131306967 від 11.09.2013р.;

міжнародна автомобільна накладна А № 023396 від 11.09.2013р., а також лист підприємства та інше.

Декларантом листами № 16/09-13/1 від 16.09.2013р. та № 18/09-13/1 від 18.09.2013р. для додаткового підтвердження заявленої митної вартості були надані відповідачу пояснення та ряд додаткових документів, у тому числі:

експертний висновок ТПП № Э-215 від 11.09.2013р.; прайс-лист б/н від 03.01.2013р.;

комерційна пропозиція б/н від 03.01.2013р.; митна декларація країни відправлення № 13PL351010E0067558 від 11.09.2013р.

Однак, відповідачем відмовлено позивачу в здійсненні митного оформлення товарів за заявленою митною вартістю та прийнято рішення про коригування митної вартості №110050004/2013/000104/1 від 18.09.2013р.

Митну вартість товару скориговано відповідачем із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості -2-ґ - резервний метод, відповідно до наявних даних, визначена митна вартість ґрунтується на раніше визнаній митним органом вартості з урахуванням опису товару, його сировинного складу та галузі застосування, за попередніми оформленнями та до рівня МД № 700080000/2013/004265 від 05.07.2013р., за ціною 1,380 євро за 1 кг.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приймаючи спірне рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України, оскільки позивачем не спростовано виявлені відповідачем розбіжності у наданих для митного оформлення документах.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, на думку митного органу, були наявність в поданих позивачем документах розбіжностей про що зазначено у повідомленні відповідача № 3489 від 16.09.2013 року яке містить вимогу про надання додаткових документів.

В якості підстави такої вимоги зазначено, що у наданих для митного оформлення документах наявні розбіжності, а саме: в п. 2.1 зовнішньоекономічного контракту від 25.06.2011 №2795 зазначено, що продукція поставляється продавцем автотранспортом окремими партіями на умовах DDU на склад ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», згідно Інкотермс 2000. Однак, в ДМВ від 16.09.2013 №110050004/2013/201497 умови поставки зазначені не коректно (DDU «Кривий Ріг»), що не кореспондується з правилами Інкотермс 2000, згідно яких обраний термін Інкотермс може працювати тільки якщо сторонами визначений пункт або порт, та якщо сторони визначили якомога точніше такий пункт; пунктом 2.4 вищезазначеного контракту зазначено, що одночасно з вогнетривкою продукцією продавець повинен передати покупцеві оригінал експортної декларації та переклад на російську/українську мови експортних декларацій, проте позивачем до митного оформлення зазначені документи не подавались.

Між тим, як вірно зазначено в доводах апеляційної скарги, враховуючи те, що в контракті сторони передбачили, що товар поставляється на умовах DDU Інкотермс 2000, склад покупця м. Кривий Ріг і при такій умові, до ціни контракту включаються будь-які складові митної вартості (у тому числі витрати на транспортування). Таким чином, митна вартість визначається не шляхом обчислення, а шляхом зазначення ціни, що була сплачена або підлягає сплаті за товар.

Отже не зазначення конкретної адреси складу покупця, жодним чином не впливає на розмір заявленої митної вартості та не може вважатися розбіжністю в документах в розумінні ч.3 ст.53 МК України.

Також, колегія суддів зазначає, що ч.2 ст.53 МК України встановлено вичерпний перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, та мають бути подані декларантом до митного оформлення та митного контролю. Однак, такий документ як митна декларація країни відправлення не є документом який підтверджує митну вартість товару та обраний метод її визначення, а отже не може містити в собі відомості, без підтвердження яких не можливо було б визначити митну вартість імпортованого товару, або ідентифікувати товар.

Крім того, зазначена митна декларація країни відправлення на вимогу відповідача була надана в якості додаткового документу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у митниці були відсутні правові підстави для витребування додаткових документів та для відмови у митному оформленні товарів за заявленою позивачем митною вартістю.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у митниці правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та, з урахування не надання у повному обсязі таких документів, повноважень для невизнання заявленої митної вартості та прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Сам факт наявності у митного органу інформації про вартість раніше розмитнених товарів, враховуючи положення статті 54 МК України, не може бути підставою для відмови у визнанні визначеної декларантом митної вартості, оскільки це не передбачено ст. 54 МК України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач не довів правомірність винесення оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Отже, колегія суддів вважає, що вимагаючи надання позивачем додаткових документів, відповідач діяв необґрунтовано, тому оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 4 частини 1 статті 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - задовольнити. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року у справі №804/13792/13-а - скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про визначення митної вартості товарів № 110050004/2013/000104/1 від 18.09.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» судовий збір у розмірі 1352 (одна тисяча триста п'ятдесят дві) грн. 65 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбачені статтею 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений 23 січня 2015 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко