Справа № 820/12616/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 р. Справа № 820/12616/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Співак О.А.

за участю представників:

позивача - Семенової О.О., Кисельова В.С., відповідача - Кудлай М.П., Крятова С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2014р. по справі № 820/12616/14

за позовом Державного підприємства "Південна залізниця"

до Державної фінансової інспекції в Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство "Південна залізниця", звернувся до суду із позовом до Державної фінансової інспекції в Харківській області, в якому просить скасувати п.1 вимоги відповідача від 16.06.2014 року №24-25/6457 в частині забезпечення надходження на розрахунковий рахунок відокремленого підрозділу "Харківська вагонна дільниця №1" Державного підприємства "Південна залізниця" (надалі - ВЧ1) грошових коштів в сумі 72185, 21 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 р. позовні вимоги задоволено.

Державна фінансова інспекція в Харківській області, не погоджуючись з постановою суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти вимог апеляційної скарги. Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, вважають рішення суду першої інстанції незаконним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що на підставі направлення № 755 від 22.04.2014 року фінансовою інспекцією в Харківській області у період з 22.04.2014 року по 22.05.2014 року проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово - господарської діяльності відокремленого підрозділу "Харківська вагонна дільниця №1" Державного підприємства "Південна залізниця" за період з 01.01.2013 року по 31.03.2014 року, за наслідками чого складено акт від 29.05.2014 року № 24-11/27 (а.с.10-31).

На підставі акту ревізії ДФІ в Харківській області на адресу начальника ВЧ1 направлено вимогу від 16.06.2014 року №24-25/6457 "Про усунення порушень законодавства з фінансових питань" (а.с.36-37).

В п.1 вказаної вимоги зобов'язано забезпечити надходження на розрахунковий рахунок ВЧ1 грошових коштів в сумі 72185,21 грн. - нестачі чавуна у кількості 35444,60 кг., внаслідок встановленої різниці між нормативно доведеною мінімальною вагою однієї колодки гальмівної чавунної типу "С", яка розрахована ревізією та фактичною вагою зношеної колодки.

Не погодившись з вказаним пунктом вимоги, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними та з того, що відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження ані правомірності нарахування збитків, завданих державі в результаті розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, з огляду на відсутність доказів вчинення фактів розкрадання, нестачі, знищення (псування) таких цінностей зі сторони позивача, ані підтвердження наявності у ревізора ДФІ прав на проведення оціночної діяльності, як уповноваженого суб`єкта.

Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено та належним чином не підтверджено суду, у чому саме полягали завдані державі збитки та в чому полягала залежність їх виникнення саме у разі порушення забезпечення безпеки здійснення перевезень пасажирів, а відтак п1 вимоги є безпідставним та необґрунтованим.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану додержання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення та запобігання причинам і умовам, які призвели до допущення недоліків і порушень; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією України та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін України; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства. (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон № 2939-ХІІ), згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не про визнання вимоги протиправною.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15.04.2014року у справі №21-40а14 та від 15.04.2014 року у справі № 21-63а14.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог Державного підприємства "Південна залізниця".

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог позивача стосовно визнання протиправним та скасування п.1 вимоги Державної фінансової інспекції в Харківській області від 16.06.2014року №24-25/6457 в частині забезпечення надходження на розрахунковий рахунок Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці грошових коштів в сумі 72185, 21 грн., неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача необґрунтовані і не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції за даним позовом не піддівалась перевірці законність прийнятої позивачем вимоги від 16.06.2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2014р. по справі № 820/12616/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Південна залізниця" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Мельнікова Л.В. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений 19.01.2015 р.