Справа № 2а-10646/08/1570
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м. Київ К/9991/73315/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції (ОДПІ) Одеської області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2011

у справі №2а-10646/08/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Ізмаїльської ОДПІ Одеської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2009 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2011 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2009 скасовано, прийнято нову постанову. Позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ від 08.10.2008 №/3 та від 04.09.2008 №/2, №/2 у повному обсязі, а №/3 від 08.10.2008 у частині нарахування податкового зобов?язання у розмірі 14886,62 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2, за період з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, за наслідками якої було складено акт від 16.04.2008 №8300224.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення: ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», що призвело до нарахування податку від доходів з підприємницької діяльності; ч.2 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», а саме здійснення торгівельних операцій за готівковий розрахунок без отримання торгівельного патенту за 2007 рік, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість за 2007 рік; п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

04.09.2008 на підставі акта перевірки та рішення про розгляд повторної скарги від 29.08.2008, Ізмаїльською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № /2, яким за порушення п.п.7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено податкове зобов'язання за основним платежем 11852 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 6436 грн.;

- № /2, яким за порушення пп.7.3.1 п.7.3, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено податкове зобов'язання за основним платежем 53182 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 26591 грн.

08.10.2008 на підставі акта перевірки та рішення про розгляд повторної скарги платника, Ізмаїльською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /3, яким за порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 15034,60 грн.;

- № /3, яким за порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 14753,40 грн.

Суд касаційної інстанції, враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції судових рішень, встановлені ст.220 КАС України, не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Підставою для донарахування податкових зобов?язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість за спірними податковими повідомленнями рішеннями стали висновки акта перевірки , що позивач, здійснюючи у період з 01.01.2005 по 31.12.2006 оптову та роздрібну торгівлю продовольчими товарами за спрощеною системою оподаткування, отримала виручку від реалізації товару за 2006 рік в сумі 654201 грн., тобто перевищила 500 тис.грн., у зв?язку з чим відповідно до п.1 Указу Президента України від 03.07.98 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» повинна перейти на загальну систему оподаткування з 1 кварталу 2007 року та зареєструватись платником податку на додану вартість. В порушення зазначених вимог позивач зареєструвалась платником податку на додану вартість тільки 26.03.2007.

Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 № 746/99, далі - Указ) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, зокрема, для фізичних осіб, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи. Умовами переходу та перебування на спрощеній системі для громадян - суб'єктів малого підприємництва є перебування з ними в трудових відносинах не більше 10 осіб, включаючи членів їх сімей, та обсяг виручки від реалізації продукції, товарів (робіт, послуг) за календарний рік не повинен перевищувати 500 тис. гривень.

Такі фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку. Форма Свідоцтва та Порядок його видачі затверджено наказом ДПА України від 29.10.1999 № 599 (у редакції наказу ДПА України від 28.12.2001 № 521). Свідоцтво видається на зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

У разі порушення вимог, установлених статтею 1 Указу, такий підприємець, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.

Таким чином, у разі перевищення позивачем граничного розміру виручки, встановленого ст.1 Указу, доходи, отримані фізичними особами - підприємцями платниками єдиного податку з порушенням цих норм підлягають оподаткуванню на загальних підставах, а також у платника виникає обов?язок перейти на загальну систему оподаткування, починаючи з наступного звітного періоду.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що за висновком судової економічної експертизи №44 від 20.06.2011, проведеної у справі №2а-10635/09/1570 на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти з призначенням платежу «оплата за товар» у сумі 618139,00 грн.

Згідно з висновком експерта №62 від 11.10.2011 позивачем отриманий валовий дохід в розмірі 163355,67 грн. за 4 квартал 2006 року, документально підтверджені витрати в розмірі 162217,36 грн., чиста сума прибутку склала 1138,31 грн., сума прибуткового податку з громадян, який підлягає сплаті, у зв?язку з перевищенням граничного розміру виручки, встановленого ст.1 Указу, складає 147,98 грн.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції, що оспорювань податкове повідомлення-рішення №/3 від 08.10.2008 є правомірним лише в сумі 147,98 грн.

Щодо визначення податкових зобов?язань з податку на додану вартість, то відповідно до ст. 6 Указу № 727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України «Про податок на додану вартість», на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» статусу платника єдиного податку.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничного обсягу оподатковуваних операцій з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, положення Закону України «Про податок на додану вартість» щодо оподаткування поставок товару (послуг) не можуть поширюватися на такого платника. З моменту перевищення обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, починають розповсюджуватись положення Закону України «Про податок на додану вартість», зокрема пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону щодо підстав для обов'язкової реєстрації платником податку.

Відповідно, у разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст. 1 Указу, особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення операції з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником та сплатити податок на додану вартість, починаючи з операції, за якою відбулось перевищення загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг).

Однак факт перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та його сплати, відповідачем не доведено.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування постановленого у справі рішення суду апеляційної інстанції з мотивів, наведених в касаційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун