Справа № 822/5106/14
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/5106/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук О.К.
при секретаріЮхименко А. Г.
за участі:позивача, представника позивача ОСОБА_8. представників відповідача Кирилюка В.В., Вовкотруба В.Г. і Федючка В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податковоих повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду позивач просить визнати протиправними та скасувати прийняті на підставі акту перевірки №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року податкові повідомлення-рішення Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 21.10.2014 року № /176, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на суму 10768,38 грн., в тому числі за основним платежем 8614,7 грн., за штрафними санкціями 2153,68 грн., і №/168, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 30433,50 грн., в тому числі за основним платежем 20289,0 грн., за штрафними санкціями 10144,5 грн., вимогу від 01.102014 року №00237100 і рішення №/164 від 21.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску.

На думку позивача, зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій є неправомірними, оскільки базуються на безпідставних висновках відповідача, щодо порушення позивачем визначеного Податковим кодексом України порядку формування доходів, витрат по операціях з ТОВ «Ісполін Плюс» та податкового кредиту по операціях з придбання автомобілів КІА Shuma і ГАЗ 3307-12, які використовуються позивачем для господарської діяльності.

Вважає, що має всі первинні документи, оформлення яких передбачене Податковим кодексом України (надалі - ПК України) та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», необхідні для формування податкового кредиту та витрат.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві, просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили. Вважають спірні податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій правомірними, оскільки факт заниження позивачем оподаткованого доходу у зв"язку з не включенням суми коштів, в розмірі 57431,33 грн., що надійшли на рахунок позивача за реалізований товар, та заниження податку на додану вартість 20289,0 грн. за рахунок заниження ПДВ в сумі 12523,0 грн. по операції з реалізації товару Національній академії Державної прикордонної служби України і завищення податкового кредиту по операціях з придбання автомобіля КІА Shuma і автомобіля ГАЗ 3307-12, встановлені під час перевірки та зафіксовані актом №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року. Одночасно зазначили, що вимога про сплату боргу від 01.102014 року №00237100 вважається відкликаною у зв»язку з її частковим скасуванням рішенням Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 13.11.2014 року №14939/10/22-01-10-03-14 про результати розгляду скарги.

Заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з урахуванням викладеного нижче.

Суд встановив, що позивач - ОСОБА_7, зареєстрована 27.03.2002 року Деражнянською райдержадміністрацією, перебуває на податковому обліку в Деражнянському відділенні Хмельницької ОДПІ. В період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивач перебувала на загальній системі оподаткування.

У вересні 2014 року згідно до п.20.1.4 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) на підставі наказу Хмельницької ОДПІ №712 від 21.08.2014 року та відповідно до плану-графіка документальних перевірок суб"єктів господарювання - фізичних осіб на ІІІ квартал 2014 року, працівниками Деражнянського відділення Хмельницької ОДПІ проведена документальна планова виїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загально обов»язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, результати якої оформлені актом №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 21.10.2014 року № /176, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на суму 10768,38 грн., в тому числі за основним платежем 8614,7 грн., за штрафними санкціями 2153,68 грн., і №/168, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 30433,50 грн., в тому числі за основним платежем 20289,0 грн., та штрафними санкціями 10144,5 грн., надіслав вимогу про сплату боргу з єдиного внеску від 01.10.2014 року №00237100 і виніс рішення №/164 від 21.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням, позивач оскаржив їх до суду.

Спірне податкове повідомлення-рішення від 21.10.2014 року № /176, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на суму 10768,38 грн., в тому числі за основним платежем на суму 8614,7 грн. та штрафними санкціями на суму 2153,68 грн., базується на викладених в акті перевірки №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.137.3 ст.137, п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст. 138, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України та заниження податкового зобов»язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 8614,7 грн.

За даними перевірки позивач у 2013 році занизив дохід, отриманий від провадження діяльності, в сумі 116864,0 грн. за рахунок завищення доходу за жовтень 2013 року по актах взаємозаліку позивача та ТОВ «Ісполін Плюс» на суму 138029,0 грн. та заниження доходу у зв»язку з невключеннням до складу оподаткованого доходу коштів від реалізації товару в сумі 57431,33 грн. і невідображенням актів взаємозаліку позивача та ТОВ «Ісполін Плюс» на суму 197462,25 грн., та занизив витрати, пов»язані з одержанням доходу, за рахунок завищення витрат за жовтень 2013 року у зв»язку з включенням до їх складу сум ДПВ по актах взаємозаліку позивача та ТОВ «Ісполін Плюс» на суму 138029,36 грн., і заниження витрат у зв»язку з не включенням до їх складу вартості товару по актах взаємозаліку позивача та ТОВ «Ісполін Плюс» на суму 197462,25 грн.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку штрафних санкцій, донарахованих податковим повідомленням-рішенням від 21.10.2014 року № /176, суд встановив, що фактичною підставою для винесення цього рішення слугували висновки відповідача щодо заниження оподаткованого доходу на 57431,33 грн., у зв»язку з не включенням суми коштів в зазначеному розмірі, які надійшли позивачу за реалізований товар.

В силу пп. 162.1.1. п.162.1 ст.162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

За визначенням пп. 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами;

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст.164 ПК України). Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За змістом п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Факт надходження протягом листопада - грудня 2013 року на рахунок позивача в банку коштів в розмірі 57431,33 грн. за проданий товар та факт не відображення зазначеного доходу в складі загального оподаткованого доходу за 2013 рік встановлений перевіркою та підтверджений представником позивача в судовому засіданні.

Тому, суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення від 21.10.2014 року № /176, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на суму 10768,38 грн. у зв»язку з заниженням позивачем оподаткованого доходу на 57431,33 грн., що в свою чергу, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 8614,7 грн.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо неврахування відповідачем для визначення об»єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб понесених позивачем та помилково не включених до витрат за листопад-грудень 2013 року витрат, пов»язаних з отриманням зазначеного доходу, у зв»язку з наведеним нижче.

В силу п.а ч.1 п.176.1 ст. 176 ПК України платники податку на доходи фізичних осіб зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку. Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

За змістом п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до абз.1 п.44.2. статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням цього Кодексу.

Пунктом 177.10 ст.177 ПК України визначений обов»язок фізичних осіб - підприємців вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Як зазначено в п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Пунктами 5 і 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до п.12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

У підпункті 6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року N 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за N 1686/24218, зазначено, що у графі 6 Книзі обліку доходів і витрат відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Надані позивачем первинні документи (видаткові накладні на придбання у листопаді-грудні 2013 року товару та сировини, видаткові касові ордери, квитанції до прибуткових касових ордерів) не дають можливості встановити безпосередній зв»язок цих витрат з доходом позивача, отриманим у вказаний період в загальній сумі 57431,33 грн. Крім того, зазначені в документах витрати на придбання не відображені позивачем у Книзі обліку доходів та витрат в день їх здійснення.

У зв»язку з порушення позивачем порядку ведення податкового та бухгалтерського обліку витрат суд позбавлений можливості встановити, які саме фактично понесені позивачем витрати безпосередньо пов»язані з отриманим доходом в сумі 57431,33 грн., а також їх розмір.

За змістом пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податкове повідомлення-рішення №/168, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 30433,50 грн., в тому числі за основним платежем 20289,0 грн., за штрафними санкціями 10144,5 грн., базується на викладених в акті перевірки №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог п.198.1 і п.198.3 ст.198 ПК України та заниження податку на додану вартість на 20289,0 грн. у зв»язку з заниженням податкових зобов»язань з ПДВ на 12523,0 грн. по операції з продажу товарів Національній академії Державної прикордонної служби України на завищенням додаткового кредиту по операціях з придбання автомобіля КІА Shuma від Деражнянського ПКЗ Хмельницької ОСС (ПДВ в сумі 1683.0 грн.) і автомобіля ГАЗ 3307-12 від ВТП «Кооп Ужгород» (ПДВ в сумі 6083,0 грн.).

За даними перевірки, позивач не включив до податкових зобов»язань у вересні 2013 року ПДВ в сумі 12523,0 грн. по операціях з продажу цукру Національній академії Державної прикордонної служби України на загальну суму 75140,0 грн. відповідно до договору №385-13 від 20.09.2013 року. Виручка за поставлений товар надійшла на банківський рахунок позивача у вересні-жовтні 2013 року.

В силу пп.а п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За змістом п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тому, поставивши Національній академії Державної прикордонної служби України у вересні 2013 року на виконання договору поставки цукор, позивач зобов»язаний був включити до податкових зобов»язань з податку на додану вартість ПДВ, нараховане в ціні поставленого товару і відображене в податкових накладних №12 і №14 від 27.09.2013 року.

Факт неправомірного заниження податкових зобов»язань з ПДВ на суму 12523,0 грн. по операціях з продажу у вересні 2013 року цукру Національній академії Державної прикордонної служби України не заперечується позивачем, а відтак, в силу ч.3 ст.72 КАС України не потребує доказування.

У вересні 2013 року позивач включив до податкового кредиту ПДВ в сумі 1683,0 грн. на підставі податкової накладної №26 від 18.09.2013 року на загальну суму 10100,0 грн., в тому числі ПЛВ 1683,33 грн. по операції з придбання автомобіля КІА Shuma від Деражнянського ПКЗ Хмельницької ОСС відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №18/09 від 18.09.2013 року.

У листопаді 2013 позивач включив до податкового кредиту ПДВ в сумі 6083,0 грн. на підставі податкової накладної №40 від 20.11.2013 року на загальну суму 36500,0 грн., в тому числі ПДВ в сумі 6083,0 грн. по операції з придбання автомобіля ГАЗ 3307-12 від виробничо-торгівельного підприємства «Кооп Ужгород» відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1/13 від 11.11.2013 року.

Досліджуючи правомірність формування податкового кредиту за вказаними операціями, суд враховує зазначене нижче.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. При цьому, обов»язковою умовою щодо нарахування податкового кредиту є придбання товарів (робіт, послуг) для використання в господарській діяльності платника податку.

Згідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до ч.2 ст.3 Господарського кодексу України підприємництвом є господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку. Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.

За змістом пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. За значене означає, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. Разом з тим, податкова вигода може бути необґрунтованою, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру), здійснені поза межами господарської діяльності платника податку.

На підтвердження факту придбання автомобілів КІА Shuma і ГАЗ 3307-12 з метою використання в господарській діяльності, пов»язаній з одержанням доходу та, відповідно, правомірності включення до податкового кредиту ДПВ, сплаченого в ціні цих автомобілів, позивач надав накази №5 від 29.09.2013 року «Про порядок використання автомобіля», яким визначено, що автомобіль КІА Shuma використовуватиметься для службових поїздок персоналу і керівника, та №6 від 03.12.2013 року «Про порядок використання автомобіля», яким визначено, що автомобіль ГАЗ 3307-12 використовуватиметься для перевезення продукції та товарів їх покупцям і забезпечення доставки сировини та матеріалів для господарських потреб.

Основним та єдиним видом діяльності позивача в період, що підлягав перевірці, є неспеціалізована оптова торгівля.

Надані позивачем шляхові листи легкового автомобіля від 19.09.2013 року, 30.09.2013 року, 09.10.2013 року, 24.10.2013 року, 05.11.2013 року, 21.11.2013 року, 03.12.2013 року і 23.12.2013 року, звіти про використання коштів виданих під звіт, на придбання паливно-мастильних матеріалів суд вважає неналежними доказами використання легкового автомобіля КІА Shuma з метою укладання договорів №384-13 і №385-13 від 20.09.2013 року про поставку цукру, №27 від 25.09.2013 року на придбання цукру, №62м від 30.09.2013 року на придбання машини закатувальної для металевих банок, №120-13 від 02.10.2013 року про поставку олії соняшникової та кредитний договір від 21.11.2013 року для провадження господарської діяльності, у зв»язку з наявністю у цих документах розбіжностей щодо дат їх оформлення.

Тому, суд вважає, що позивачем не доведений факт використання легкового автомобіля КІА Shuma в господарській діяльності, а відтак і факт правомірності включення до податкового кредиту ПДВ в сумі 1683,33 грн. по операції з придбання зазначеного автомобіля.

На підтвердження використання в господарській діяльності автомобіля ГАЗ 3307-12 позивач надав видаткові накладні та товарно-транспортні №21/01 від 21.01.2014 року за січень-грудень 2914 року, які свідчать про перевезення зазначеним автомобілем товару, придбаного позивачем та проданого ним іншим господарюючим суб»єктам.

Тому, суд вваж є правомірним включення позивачем до податкового кредиту ПДВ в сумі 6083,0 грн. по операції з придбання зазначеного автомобіля.

При цьому, суд враховує, що факт передачі зазначеного автомобіля від їх постачальника до позивача та факт його оплати позивачем відповідачем не заперечується.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Суд встановив, що податкова накладна №40 від 18.09.2013 року на загальну суму 36500,0 грн., в тому числі ПДВ в сумі 6083,0 грн. по операції з придбання автомобіля ГАЗ 3307-12 від виробничо-торгівельного підприємства «Кооп Ужгород», яка підтверджує факт поставки зазначеного автомобіля, оформлена з дотриманням ст.201 ПК України.

Таким чином, суд вважає безпідставними висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України та заниження податку на додану вартість у зв»язку з віднесенням по додаткового кредиту ПДВ в сумі 6083,0 грн. по операції з придбання автомобіля ГАЗ 3307-12, відтак податкове повідомлення-рішення від 21.10.2014 року №/168 є неправомірним в частині основного платежу по податку на додану вартість в сумі 6083,0 грн. та штрафних санкцій в сумі 3041,0 грн.

Спірна вимога від 01.10.2014 року №00237100 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 9383,71 грн. базується на викладених в акті перевірки №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог п.4 ст.4, абз. «2» п,1 ст.7, п.11 ст.8, п.2, п.З ст.9, абз. «З» п.11 ст.25 Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ (надалі - Закону №2464-УІ) та заниження єдиного внеску за 2013 рік на суму 9383,71 грн. у зв»язку з заниженням суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, за 2013 рік у розмірі 57431,33 грн.

Зазначену вимогу позивач оскаржив до Головного управління Міндоходів і зборів у Хмельницькій області. Рішенням від 13.11.2014 року №14939/10/22-01-10-03-14 про результати розгляду скарги Головне управління Міндоходів у Хмельницькій області скасував зазначену вимогу в частині єдиного внеску в сумі 1894,64 грн.

В силу ч.1 і 2 ст.9 Закону №2464-УІ єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 3 ст.9 Закону №2464-УІ передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-УІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Частиною 4 ст.25 Закону №2464-УІ передбачено, що порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За змістом пп. 60.1.3. п. 60.1 ст.60 Податкового кодексу України, податкова вимога вважається відкликаною, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Таким чином, вимога про сплату боргу від 01.102014 року №00237100 вважається відкликаною у зв»язку з її частковим скасуванням рішенням Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 13.11.2014 року №14939/10/22-01-10-03-14 про результати розгляду скарги. Тому, підстави для задоволення позовних вимог про її скасування відсутні.

Спірне рішення №/164 від 21.10.2014 року про застосування штрафних санкцій в сумі 469,19 грн. також базується на викладених в акті перевірки №460/17-24-НОМЕР_1 від 01.10.2014 року висновках відповідача щодо порушення позивачем вимог п.4 ст.4, абз. «2» п,1 ст.7, п.11 ст.8, п.2, п.3 ст.9, абз. «З» п.11 ст.25 Закону №2464-УІ та заниження єдиного внеску за 2013 рік на суму 9383,71 грн. та прийняте у зв»язку з несплатою позивачем суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 9383,71 грн., визначеної у вимозі від 01.10.2014 року №00237100.

В силу п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464-УІ за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З урахуванням положень абзацу дев'ятого ч.4 ст. 25 Закону №2464-УІ підставою для застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів є надіслана на засідками перевірки про сплату недоїмки.

Оскільки вимога від 01.10.2014 року №00237100 про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 9383,71 грн. є відкликаною в порядку пп. 60.1.3. п. 60.1 ст.60 Податкового кодексу України, то відповідно, станом на день розгляду спору відсутня підстава для застосування штрафу за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Тому, позовні вимоги про скасування рішення №/164 від 21.10.2014 року про застосування штрафних санкцій в сумі 469,19 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене відповідач не довів правомірність спірних повідомлення-рішення від 21.10.2014 року №/168 в частині основного платежу по податку на додану вартість в сумі 6083,0 грн. та штрафних санкцій в сумі 3041,0 грн., та рішення №/164 від 21.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску. Тому, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове пенсійне страхування» та ст.ст. 11, 70, 71, 94, 99, 158 - 163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області від 21.10.2014 року №/168 в частині основного платежу по податку на додану вартість в сумі 6083,0 грн. та штрафних санкцій в сумі 3041,0 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області №/164 від 21.10.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30 грудня 2014 року

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.К. Ковальчук