Справа № 211/2086/14-а (2а/211/65/14)
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2014 рокусправа № 211/2086/14-а (2а/211/65/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради

на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 травня 2014 року у справі №211/2086/14 (2-а/211/65/14)

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

встановив:

Заявлено позов про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання останнього здійснити нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат згідно ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1996 року по 2013 рік та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 30-ти мінімальних заробітних плат згідно ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до категорії «І» осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом ІІІ групи захворювання, яке пов'язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС, якому згідно із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення, але всупереч вказаним нормам відповідач не здійснює виплат.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково;

-визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Довгинцівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та одноразової компенсації як інваліду III групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат;

-зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Довгинцівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області провести перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, за 2013 рік, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на момент виплати, з урахуванням проведених виплат;

-зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Довгинцівського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області провести перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову компенсацію як інваліду III групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

.

Відповідач оскаржує судове рішення в апеляційному порядку. Просить постанову суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Апелянт посилається на те, що виплати здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Сторони не сперечаються щодо статусу позивача.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідність яких настала внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується у наступних розмірах: інваліди І групи - 60 мінімальних заробітних плат, Інваліди ІІ групи - 45 мінімальних заробітних плат, інваліди ІІІ груп - 30 мінімальних заробітних плат.

Крім цього, ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідам 3 групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Оскільки таке право задекларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку пенсійні органи, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті пенсії саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків ( справа «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р.).

Наявність у позивача права щодо отримання вищезазначеної допомоги у розмірах, які визначені Законом України № 796-ХІІ є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач незаконно нарахував та виплатив позивачу у 2013 році одноразову щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі, меншому ніж встановлено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Суд надав вірну оцінку діям відповідача, зобов'язавши останнього здійснити передбачені Законом дії.

Суд також вірно визначився щодо безпідставності позовних вимог щодо подальшого періоду.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм процесуального права. Так, з урахуванням застосування строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановленого ст.99 КАС України, позовні вимоги, заявлені з порушенням цього строку слід залишити без розгляду у відповідності до ст.100 КАС України.

Враховуючи вищевказане, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення. Разом з тим, судове рішення слід змінити, виклавши абзац п'ятий резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Позовні вимоги за період до 2013 року залишити без розгляду.». В решті постанову залишити без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198, 201, 205, 207 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 травня 2014 року у справі №211/2086/14 (2-а/211/65/14) залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 травня 2014 року у справі №211/2086/14 (2-а/211/65/14) змінити, виклавши абзац п'ятий резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Позовні вимоги за період до 2013 року залишити без розгляду.». В решті постанову суду залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна