Справа № 192/2970/14-а
Суддя: Омелюх В. М.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/2970/14-а
Провадження № 2-а/192/8/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2015 року Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Омелюх В. М., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо виплати йому одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі меншому, ніж передбачено ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язання нарахувати та виплатити йому недоплачену одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом, у зв'язку зі зміною групи інвалідності в розмірі 18 175 гривень 20 копійок.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АС, у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача.

Внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії, його спочатку було визнано інвалідом третьої групи, а з 29 серпня 2014 року визнано інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом, гарантовано виплату одноразової компенсації: інваліду третьої групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, а інваліду другої групи - у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, розмір якої відповідно до ч.7 ст.48 цього Закону визначається на момент її виплати.

Згідно ч.2 ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях, що свідчить про наявність у нього права на одноразову компенсацію, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, але на його звернення до відповідача щодо нарахування та виплати різниці у виплаті одноразової компенсації учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у встановленому законодавством розмірі, отримав відповідь, що вказана компенсація нарахована і виплачена у розмірі 94 гривні 80 копійок, тобто у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №86 від 26 липня 1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка була винесена Кабінетом Міністрів України не на реалізацію Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", тому виплати повинні здійснюватись відповідно до вимог ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважає, що такі дії відповідача є протиправними, оскільки відповідач повинен нарахувати та виплатити йому одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 18 270 гривень 00 копійок з урахуванням встановленої на момент виплати мінімальної заробітної плати станом на 2014 рік у розмірі 1 218 гривень на місяць, в зв'язку з чим сума невиплаченої на його користь одноразової компенсації у зв'язку із встановленням вищої групи інвалідності з урахуванням виплачених 94 гривень 80 копійок становить 18 175 гривень 20 копійок, які прохав зобов'язати нарахувати та виплати відповідача.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.11).

Ухвалою судді від 31 грудня 2014 року відкрито скорочене провадження за даним адміністративним позовом, оскільки позивачем заявлено вимоги в межах встановленого ст.99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідач - управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надав суду письмові заперечення до позову, в яких він посилається на те, що позивач з 10 серпня 2011 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, якому 18 липня 2011 року встановлено ІІІ групу інвалідності та здійснено виплату в розмірі 189 гривень 80 копійок, а після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності у вересні 2014 року йому було з урахуванням встановленої групи інвалідності виплачено різницю компенсації в розмірі 94 гривні 80 копійок на підставі та відповідно до постанови КМУ від 26 липня 1997 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно ст.63 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено здійснення компенсаційних виплат у розмірах, встановлених від мінімальної заробітної плати, за рахунок державного бюджету, виконання якого залежить від фінансових ресурсів дохідної частини державного бюджету України, а розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване ст. 48 Конституції України. Виходячи з викладеного, Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами КМУ.

Рішенням Конституційного суду України від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановленого порядку та розміру соціальних виплат виходячи з наявності фінансового ресурсу бюджету, при цьому було враховано також положення актів міжнародного права, в тому числі ст.22 Загальної декларації прав людини, згідно якої розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, а також Рішення Європейського суду з прав людини від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", в якому констатовано, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, та не є абсолютними, а механізм їх реалізації може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. З урахуванням зазначеного, прохали відмовити в задоволенні позову та закрити провадження у справі за відсутністю протиправних дій з боку відповідача.

У зв'язку з розглядом справи в порядку скороченого провадження згідно ст. 183-2 КАС України без виклику всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.1 ст.41 КАС України ухвалив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 19 серпня 2011 року як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2011 року, який спочатку мав III групу інвалідності, а згідно висновку МСЕК серії 10ААГ №030039 від 10 вересня 2014 року йому встановлено II групу інвалідності за захворюванням, яке пов'язане з Чорнобильською катастрофою, в зв'язку з чим він має право на одержання одноразової компенсації на підставі ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, оскільки відповідно до ч.1 даної статті учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що стали інвалідами, гарантовано виплату одноразової компенсації: інвалідам III групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, а інвалідам ІІ групи - у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, розмір якої відповідно до ч.7 ст.48 цього Закону визначається на момент її виплати

Відповідно до 2 ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях, що свідчить про наявність у нього права на одноразову компенсацію у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

У зв'язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач у вересні 2014 році (а.с.6-7,9-10) звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової компенсації у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка йому була відповідачем нарахована у вересні 2014 року та виплачена в жовтні 2014 року у розмірі 94 гривні 80 копійок у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не у розмірі, передбаченому ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За Основним Законом України, Україна є демократична, соціальна, правова держава (стаття 1), права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 статті 3), в Україні визнається та діє принцип верховенства права (ч.2 статті 8).

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті інших або нових законів, при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян, а ст. 46 Основного Закону України закріплено громадян України на належний соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, а з цим конституційним правом кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення, при цьому відповідно до ч.3 даної статті пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, яка була чинною на період виникнення спірних правовідносин, встановлено гарантований мінімальний розмір розрахункової величини для виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", при цьому згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936 "Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплата таких компенсацій та допомоги, пов'язаних із соціальним захистом громадян зазначеної категорії, проводиться управліннями праці та соціального захисту населення районних адміністрацій за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " в редакції, яка була чинною на період виникнення спірних правовідносин з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 22 травня 2008 року у справі №10-пр/2008, яким було визнано неконституційним положення Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", передбачено виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмір 30 мінімальних заробітних плат, а інваліду другої групи - у розмірі 45 мінімальних заробітних плат, розмір якої відповідно до ч.7 ст.48 цього Закону визначається на момент її виплати.

Згідно ч.2 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниці у компенсаціях, що свідчить про наявність у позивача права на отримання різниці у виплаті одноразової компенсації у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, що з урахуванням встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" розміром мінімальної заробітної плати в розмірі 1218 гривень на місяць становить 18 270 гривень.

Таким чином, з урахуванням фактично виплаченої позивачеві відповідачем в жовтні 2014 року одноразової компенсації в сумі 94 гривні 40 копійок, позивач має право на нарахування та отримання різниці у виплаті одноразової компенсації у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 18 175 гривень 20 копійок.

Виходячи з пріоритетів законів та урядових нормативних актів, при вирішенні даного спору та визначенні розміру одноразової компенсації, застосуванню підлягають норми ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", а не положення постанови Кабінету міністрів України за №836 від 26 липня 1996 року, на яку посилається відповідач.

В подальшому зміни та доповнення до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " не вносились та не приймались.

Відповідно до ст.6-7 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII, який діє лише в межах відповідного бюджетного року, було встановлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Проте на виконання положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" не було прийнято відповідних постанов Кабінету Міністрів України щодо встановлення розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, при цьому такі розміри не були визначені і постановою Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", оскільки положення даної постанови не стосувались розміру, порядку та способу нарахування та виплати одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС. Ні відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік", ні відповідно до положень Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік", ні відповідно до положень Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" не було встановлено право Кабінету Міністрів України визначати розмір одноразової конденсації за шкоду заподіяну здоров'ю, право на отримання якої передбачено ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ".

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що є безпідставним посилання відповідача на Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, положення пункту 4 розділу У11 "Прикінцеві положення" Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" зі змінами відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року №3491-У1, яким було визнано такими, що не суперечать статті 75, пункту 3 частини 1 статті 85, статті 95 Конституції України, встановлене зазначеним законом право Кабінету Міністрів України визначати розмір одноразової конденсації за шкоду заподіяну здоров'ю, право на отримання якої передбачено ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки що визначене Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" право Кабінету Міністрів України на встановлення порядку та розміру відповідних виплат на відповідний бюджетний рік використано не було.

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації положень ч.1 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону, про що неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, в тому числі від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України; від 18 липня 2013 року у справі Москаленко та інші проти України; від 20 червня 2013 року у справі Цибулько та інші проти України та інших, зазначивши, що Кабінет Міністрів України не прийняв відповідного рішення про встановлення порядку та розміру відповідних виплат на відповідний бюджетний рік а також те, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на підставу для невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними дій щодо виплати їй одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі меншому, ніж передбачено ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язання нарахувати та виплатити йому недоплачену одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом, в зв'язку зі зміною групи інвалідності в розмірі 18 175 гривень 20 копійок є обґрунтованими і саме відповідач зобов'язаний їх нарахувати та сплатити за рахунок Державного бюджету, оскільки ст.63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України і Управління є розпорядником коштів Державного бюджету України, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати дії управління праці та соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо нарахування та виплати позивачеві одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі меншому, ніж передбачено ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними та зобов'язати нарахувати та виплатити з урахуванням вже виплачених сум одноразову компенсацію в зв'язку із встановленням II групи інвалідності за захворюванням, яке пов'язане з Чорнобильською катастрофою в розмірах, визначених ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " в розмірі 18 175 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 183-3, 256 КАС України, ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, Законом України "Про державний бюджет України на 2012 рік", Законом України "Про державний бюджет України на 2013 рік" від 23 грудня 2010 року № 2857-У1, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року №3491-У1, Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII, постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо виплати одноразової компенсації ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі меншому, ніж передбачено ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", протиправними.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ЧАЕС та інваліду II групи за захворюванням, яке пов'язане з Чорнобильською катастрофою, недоплачену одноразову компенсацію в зв'язку зі зміною групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 18 175 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят п'ять) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: