Справа № 816/4568/14
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року м. Полтава Справа № 816/4568/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубовик О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (далі за текстом - відповідач), треті особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 (далі за текстом - третя особа, ОСОБА_3), ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора від 18 липня 2013 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області скасовано реєстрацію декларації від 27 червня 2013 року № ПТ 22 про готовність об'єкта до експлуатації: "Семикімнатний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2". Оскільки зазначений документ є необхідним для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна позивач вважає, що державна реєстрація прав та їх обтяжень, оформлена рішенням відповідача від 18 липня 2013 року № 4099054 має бути скасована, оскільки наявна в матеріалах реєстраційної справи № 10-43/01 декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 27 червня 2013 року № ПТ 22 втратила ознаки такої, що пройшла реєстрацію. Внаслідок наведеного дана декларація не відповідає вимогам до документу, визначеного Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Державний реєстратор в судовому засіданні 18 грудня 2014 року заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях від 17 грудня 2014 року (а.с. 63-66). В судове засідання 23 січня 2015 року відповідач не з'явився, будучи належно повідомленим про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких посилаючись на законність рішення про державну реєстрацію прав, просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 61-62).

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання також не з'явився, будучи належно повідомленим про дату та час розгляду справи, заперечень проти позову не подавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 361405 від 30 липня 2008 року.

Третя особа, ОСОБА_3, є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ПК від 28 січня 2010 року № 652180 (а.с. 83).

Вказані факти не ставились під сумнів у ході розгляду справи, відтак вказане питання судом не перевіряється.

З 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 Київським районним судом м. Полтави розглядався цивільно-правовий спір про визнання дій ОСОБА_3 неправомірними та усунення перешкод у праві власності позивача на земельну ділянку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Предметом спору у суді цивільної юрисдикції було здійснення ОСОБА_3 самочинного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2, яке порушило права та інтереси позивача - ОСОБА_2, оскільки частина збудованого житлового будинку третьої особи розміщена на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності позивача. Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 18 листопада 2013 року (а.с. 7-9) у справі № 2-1278/11 встановлено, що дійсно, частина житлового будинку по АДРЕСА_2 розташована на земельній ділянці ОСОБА_2 Будівництво житлового будинку та паркану, що проводилося ОСОБА_3 на земельній ділянці по АДРЕСА_2, визнано самочинним.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2014 року (а.с. 10-13) рішення Київського районного суду м. Полтава від 18 листопада 2013 року у справі №2-1278/11 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, у цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково - ухвалено усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача, зобов'язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_3, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року (а.с. 14-18) рішення Київського районного суду м. Полтава від 18 листопада 2013 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 13 лютого 2014 року в частині позовних вимог про визнання самочинним будівництва житлового будинку, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання знести самочинне будівництво житлового будинку, зобов'язання привести земельну ділянку у первинний стан, шляхом впорядкування звільненої площі, стягнення матеріальної, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відтак, рішення Київського районного суду м. Полтава від 18 листопада 2013 року у справі № 2-1278/11 є чинним у частині визнання частини житлового будинку по АДРЕСА_2 такою, що розташована на земельній ділянці ОСОБА_2

Разом з тим, 27 червня 2013 року (під час розгляду вказаної цивільної справи у суді першої інстанції) Інспекція ДАБК у Полтавській області зареєструвала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: "Семикімнатний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2" за № ПТ 22 (а.с. 86-89).

Позивач вважаючи, що рішення Інспекції ДАБК у Полтавській області щодо реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації є неправомірним та таким, що порушує його права та інтереси, а отже така реєстрація декларації є протиправною, звернувся до суду.

За наслідками розгляду даного спору, 21 серпня 2014 року Полтавським окружним адміністративним судом у справі № 1513/14 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспекції ДАБК в Полтавській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії прийнято постанову (а.с. 19-21) про задоволення позовних вимог та скасовано реєстрацію декларації від 27 червня 2013 року № ПТ 22 про готовність об'єкта до експлуатації: "Семикімнатний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2".

Зазначена постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року (а.с. 22-24) змінена шляхом виключення із описово-мотивувальної частини судового рішення посилання на застосування Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області при прийнятті 27 червня 2013 року рішення про реєстрацію Декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ВП 22 положень Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19 березня 2013 року та посилання на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 02 жовтня 2013 року по справі № 2-1278/11 як на доказ у справі. В іншій частині постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року - залишена без змін.

18 липня 2013 року державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Борисенко Є.М. прийнято рішення та внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 98). На підставі рішення про державну реєстрацію третій особі видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с. 99).

Резюмуючи викладене, станом на дату розгляду даної справи судом частина житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 є такою, що розташована на земельній ділянці ОСОБА_2 У свою чергу, реєстраційна справа від 03 липня 2013 року № 10-43-01 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо житлового будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 містить необхідний для здійснення такої реєстрації документ, що не відповідає вимогам законодавства внаслідок того, що його реєстрація скасована судом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 7 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (далі за текстом - Порядок № 703, який був чинний на дату прийняття оскаржуваного рішення) для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Матеріалами справи підтверджено, що в реєстраційній справі від 03 липня 2013 року № 10-43/01 наявна належним чином оформлена заява представника ОСОБА_3 від 03 липня 213 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 78).

Відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 703 заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктом 12 Порядку № 703 врегульовано, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Вимогами пункту 46 Порядку № 706 передбачено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав:

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення);

- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер);

- документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна);

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

- документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Судом встановлено, що до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок по АДРЕСА_2 долучено наступні документи: технічний паспорт від 07 червня 2013 року, виданий ФОП ОСОБА_7 (а.с. 90-92), паспорт громадянина України та картку платника податків (а.с. 80-81), декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 27 червня 2013 року № ПТ 22, видану Інспекцією ДАБК у Полтавській області (а.с. 86-89), державний акт на право власності на земельну ділянку серія: ЯК 652180 від 28 січня 2010 року, виданий Управлінням Держкомзему у м. Полтаві (а.с. 83), рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 29 листопада 2007 року про розгляд заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки (а.с. 85), дозвіл на виконання будівельних робіт Інспекції ДАБК в Полтавській області від 05 травня 2008 року № 3.06 (а.с. 84), довіреність щодо представництва інтересів ОСОБА_3 від 29 травня 2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с. 82), квитанції про сплату державного мита та за надання інформації (а.с. 79).

Відповідно до положень пункту 16 Порядку № 706 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

За правилами пункту 17 Порядку № 703, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державний реєстратор відкриває розділ у Державному реєстрі прав, реєстраційну справу та присвоює реєстраційний номер такому об'єкту.

В ході розгляду справи судом встановлено, що державний реєстратор за наслідками розгляду заяви представника ОСОБА_3 від 03 липня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 18 липня 2013 року прийняв рішення №4099054 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відповідної реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна (а.с. 98).

Згідно пункту 18 Порядку № 703 державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджено факт внесення відповідачем запису до Державного реєстру прав про реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (а.с. 99-100).

Суд погоджується з наявністю усіх необхідних підстав у відповідача для здійснення реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, проте, з урахуванням обставин, що мають преюдиційне значення - скасування в судовому порядку реєстрації декларації від 27 червня 2013 року № ПТ 22 про готовність об'єкта до експлуатації: "Семикімнатний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2", формальний підхід до вирішення даного спору з порушенням майнових та немайнових прав позивача є неприпустимим.

Судом також враховано накладення ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 26 травня 2010 року у справі №2-1315/2010 арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 149).

Відповідно листа Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 31 грудня 2014 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №20440747 з виконання ухвали Київського районного суду м.Полтави від 26 травня 2010 року у справі №2-1315/2010. Постановою державного виконавця від 17 червня 2010 року відкрито виконавче провадження, накладено арешт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, а постановою від 31 грудня 2010 року виконавче провадження закінчено. Згідно бази даних ЄДРВП у відділі ДВС відсутні відомості щодо виконання ухвали про скасування заходів забезпечення позову шляхом зняття арешту із земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 148).

Однак до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про накладення арешту на вказану земельну ділянку на підставі ухвали суду внесені не були, що в тому числі стало наслідком проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 (а.с. 98).

Аналіз викладеного дає підстави стверджувати, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно за третьою особою є неправомірним, оскільки житловий будинок по АДРЕСА_2, який 18 липня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_3, частково розташований на земельній ділянці позивача та призводить до фактичного зменшення розміру земельної ділянки, що на праві приватної власності належить ініціатору звернення.

Як свідчить наявна у матеріалах справи Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 грудня 2014 року, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4945012 від 13 серпня 2013 року право власності на об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування ВТК №30, р.№4151 від 13.08.2013 (а.с. 151-153).

Частиною 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З метою поновлення порушених прав ОСОБА_2 суд вважає за необхідне скасувати рішення державного реєстратора від 18 липня 2013 року №4099054 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року (набув чинності для України 11 вересня 1997 року) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи питання стосовно застосування статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зважає на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пердігау проти Португалії" (№ 24768/06) зазначено, що для того, щоб захід був сумісний зі статтею 1 Першого Протоколу, він повинен бути законним, а не довільним (дискреційним). Крім того, необхідно знайти справедливу рівновагу між загальними інтересами суспільства і фундаментальним правом людини на захист своєї власності. Вимога знаходження справедливої рівноваги означає, що завжди має бути розумна пропорційність між використовуваними засобами влади і метою, яка ними досягається. Якщо на людину було покладено надмірний тягар у порівнянні з загальними інтересами суспільства, то рівновага досягнута не була.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач надав обґрунтовані пояснення та докази порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин та довів протиправність спірного рішення державного реєстратора від 18 липня 2013 року про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зважаючи на те, що спірне рішення державного реєстратора від 18 липня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 18 липня 2013 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Таким чином, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 18 липня 2013 року №4099054 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 36000) витрати зі сплати судового збору в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 (вісім) копійок, сплачених відповідно до квитанції від 17 листопада 2014 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2015 року.

Суддя О.В. Гіглава