Справа № 804/7851/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
03 грудня 2014 рокусправа № 804/7851/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.
суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі №804/7851/14 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-
03 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати зарахування ОСОБА_1 , до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду заступника командира розвідувальної десантної роти по роботі з особовим складом таким, що відбулось з порушенням чинного законодавства.
- визнати пункт (частину) наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 60 від 20.03.2014 року по признанню мене, ОСОБА_1 , на посаду заступника командира розвідувальної десантної роти по роботі з особовим складом недійсним.
- зобов`язати відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з тим, що зарахування відбулось без додержання вимог законодавства та з порушенням встановленої законом процедури.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі №804/7851/14 у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись, з постановою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі № 804/7851/14, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального, та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
Сторони, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явились.
Представник позивача в судове засідання не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив.
Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, нез`явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 11.03.2014 року у відповідності до вимог Інструкції з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових ча стинах і установах Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.11.2009 року № 560, Павлоградським об`єднаним міським військовим комісаріатом громадянин ОСОБА_1 , дійсно був призваний на навчальні збори терміном на 10 (десять) діб.
В період проходження позивачем навчальних зборів (з 11.03 по 20.03.2014 року) Указом Президента України № 303 від 17.03.2014 року «Про оголошення часткової мобілізації», який в свою чергу того ж дня був затверджений Верховною Радою України в державі було оголошено часткову мобілізацію.
19.03.2014 року, до військової частини НОМЕР_1 надійшла Мобілізаційна Дирек тива Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.03.2014 року № 0189 «ОКП» з вимогою зарахувати до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення усіх призваних на навчальні збори військовозобов`язаних та резервістів, а також призначити їх на відповідні посади за штатом воєнного часу (до кумент має гриф обмеження таємно).
На підставі вищезазначеного розпорядження, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2014 року № 60, всі військовозобов`язані, які знаходились в цей період на навчальних зборах у військовій частині НОМЕР_1 , були зараховані до списків особового складу частини та всі види забезпечення, а також призначені на відповідні посади. Тобто, з 20.03.2014 року, позивач набув ста тусу військовослужбовця Збройних Сил України.
Однак з 23.03.2014 року, у зв`язку з відсутністю на службі без поважних при чин, на підставі розпорядження першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України генерал - полковника ОСОБА_2 , яке було доведено до військової частини НОМЕР_1 телеграмою № 300/1/С/817 від 23.03.2014 року (а.с.37), позивач був усунутий від виконання службових обов`язків та зарахований у розпорядження командира частини (а.с.38). Займана посада ОСОБА_1 , як тимчасовий не комплект була укомплектована в подальшому за рахунок призову військовозобов`язаного, який перебував на військовому обліку у комплектуючому військовому комісаріаті. Стосовно самого ОСОБА_1 , до Дніпропетровської прокуратури з на гляду за додержанням законів у воєнній сфері було направлено відповідне повідом лення за ознаками вчинення даним військовослужбовцем кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.407 КК України для надання його діям правової оцінки та прийняття відповідного правового рішення.
При прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло в межах наданих йому повноважень та у спосіб передбачений законодавством, при цьому законних підстав для звільнення позивача з військової служби за обставин, які зазначені у позовних вимогах взагалі не має, так як в особливий період військовослужбовці звільняються з військової служби тільки за підстав визначених частиною 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Відповідно ч.5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу (крім тих, що проходять службу у військовому резерві) під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють місцеві органи виконавчої влади через військові комісаріати (військовозобов`язаних Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервістів на військову службу під час оголошення мобілізації призивають командири військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.
Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 3.1.4 Інструкції визначено, що на військовозобов`язаних, призваних на навчальні збори, військові комісаріати подають командирам військових частин списки військовозобов`язаних, направлених на навчальні збори, згідно з додатком 4 до цієї Інструкції у трьох примірниках. Один з яких залишається у військовому комі саріаті. Списки військовозобов`язаних вручаються старшому команди під особистий підпис, вони є документом, за яким військовозобов`язані передаються командирам військових частин. Зазначений список є підставою для зарахування на всі види забезпечення у списку військовозобов`язаних.
Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до підпункту «г» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення зі служби військовослужбовців, призваних на військову службу в особливий період, проводиться у разі оголошення демобілізації у строки, встановлені Президентом України.
Частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачалось, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:
1) під час проведення мобілізації:
а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;
в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;
г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей;
д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;
е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.
Позивача було викликано на навчальні збори Павлоградським військкоматом, в період проведення зборів було прийнято Указ Президента України «Про часткову мобілізацію», яким було оголошено та проведено часткову мобілізацію. Оскільки позивач в цей час знаходився на військових зборах, то у відповідності до ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на підставі мобілізаційної Директиви Начальника Генерального штабу ЗСУ від 18.03.2014р. № 0189, його було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду заступника командира розвідувальної десантної роти по роботі з особовим складом. Але з 23.03.2014 року у зв`язку з відсутністю позивача на службі без поважних причин його було усунуто від виконання службових обов`язків і зараховано у розпорядження командира частини.
Колегія суддів зазначає, що твердження позивача про не проходженням ним необхідного медичного огляду спростовуються тим, що позивач 11.03.2014 року значився у списках військовозобов`язаних призваних на збори, які були передані представниками військкомату до військової частини НОМЕР_1 і порядок призову на навчальні збори ним не оскаржувалися.
Оскільки підстави, на які посилається позивач, зазначеною нормою закону не передбачені, а перелік підстав для звільнення є виключним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій командування військової частини НОМЕР_1 .
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі № 804/7851/14 залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року по справі № 804/7851/14 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай