Справа № 9101/44515/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2014 рокусправа № 2а-6421/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної Л.П. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В. Проценко О.А.

при секретарі - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 р.

у справі 2а-6421/11

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Коменергосервіс", Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго"

про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.09 р. № 2706 "Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП "Коменергосервіс" та Придніпровською ТЕС ВАТ "Дніпроенерго".

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 р. у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що оспорюване рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради прийнято в межах повноважень виконкому міської ради.

Суд також дійшов висновку, що п.2 оспорюваного рішення не порушує прав та законних інтересів позивача, оскільки останній не є споживачем теплової енергії ТЕС ВАТ "Дніпроенерго".

Не погодившись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги - задовольнити.

Позивач також просить визнати заяву ОСОБА_1 від 08.08.2011року про відвід судді Решетніка М.О. обґрунтованою.

Позивач вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Так, позивач зазначає, що рішення суду винесено внаслідок невірного застосування норм ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині, яка містить припис щодо встановлення органами місцевого самоврядування тарифів щодо комунальних послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, а також погодження встановлення тарифів щодо оплати комунальних послуг підприємств та організацій, які не належать до комунальної власності «в порядку і в межах, визначених законодавством».

Позивач також вказує, що суд безпідставно не застосував норми ч. 4 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», ст. ст. 9, 10 Закону України «Про ціни та ціноутворення», оскільки підприємства, стосовно яких винесено оспорюване позивачем рішення, займають монопольне становище на ринку теплової енергії.

Позивач зазначає, що суд невірно застосував норми ст. 15 Закону України «Про теплопостачання».

На думку позивача, суд не надав належної оцінки тій обставині, що погодження тарифу органом місцевого самоврядування суб'єкту підприємництва, що не належить до комунальної власності (тобто, в порядку Закону про місцеве самоврядування) є логічним та законним, якщо дане питання не врегульоване законодавством по іншому, не віднесене до компетенції органів державної влади, що має місце в даному випадку.

Позивач також не погоджується з висновком суду стосовно того, що «позивач не є споживачем (Придніпровської ТЕС ПАТ «Дніпроенерго» - за змістом постанови), а отже тарифи для цього підприємства ніяким чином не зачіпають його прав та інтересів.

Та вказує наступне. Згідно таблиці додатку 1 до спірного рішення зазначено: «Транспортування та постачання теплової енергії, виробленої Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго», що транспортується по мережах КП «Коменергосервіс»…», іншими словами, спірним рішенням прямо визначено виробника теплової енергії, яку він споживає за посередництвом її постачальника - Третьої особи 1.

Позивач також вказує на необхідність застосування судом апеляційної інстанції норм п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, відповідно до яких підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є «участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою.

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» надало до суду документи (довідку АА № 554486 з Єдиного Державного реєстру та витяг із Статуту (т. 1 а. с. 186- 189), які свідчать, що Публічне акціонерне товариство «Дніпроенерго» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» (протокол від 10 квітня 2012 року).

Виходячи з викладеного, третьою особою у справі слід вважати Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго».

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» надало до суду письмові пояснення, у яких проти позову заперечило, зазначивши, що рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, а також постанова суду першої інстанції відповідають нормам ст. ст. 13, 15, 17 Закону України «Про теплопостачання», ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Тарифи, зазначені у рішенні від 29.10.2009 року № 2706, сформовано у відповідності до вимог Постанови КМУ від 10.07.2006 року № 955.

Під час розгляду справи, КП «Комнергосервіс» також надавало письмові пояснення, у яких вказувало, що формування тарифів, зазначених у рішенні виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 10.07.2006 року № 955, відбувалось у відповідності до чинного законодавства.

Відповідач письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судові засідання не прибув.

У судових засіданнях позивач доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" у судовому засіданні 23.12.2014 року проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Заслухавши позивача і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 29.10.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Комнергосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго».

11.05.2011 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради прийнято рішення № 725 згідно з п. 4 якого визнано такою, що втратила чинність частина рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706 «Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП «Комненргосервіс» та Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго», яка встановлює тарифи для Комунального підприємства «Коменергосервіс»

Однак, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2012 року та додатковою постановою названого суду від 18.04.2012 року рішення виконкому міської ради № 725 від 11.05.2011 року визнано незаконним з 27.02.2012 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 року та ухвалою ВАСУ від 03.12.2014 року (т. 2 а.с. 116) названі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська залишено без змін. Суди апеляційної та касаційної інстанції погодились з позицією суду першої інстанції стосовно того, що дія регуляторного акту може бути припинена тільки на майбутнє.

Доказів наявності інших рішень суб'єктів владних повноважень та судів, якими станом на 24.12.2014 року скасовано, визнано нечинним та протиправним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706, яке є предметом розгляду у даній справі, учасники не надали.

Дослідивши рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706 суд встановив, що п. 1 названого рішення виконком затвердив тарифи на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої Придніпровською ТЕС ВАТ «Дніпроенерго», що транспортується по мережах КП «Коменергосервіс» (додаток 1). Пунктом 2 названого рішення виконком погодив тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, виробленої Придніпровською ТЕС відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго», що транспортується по мережах Придніпровської ТЕС відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго».(додаток 2).

Відповідно до п. п. 4.1 п. 4 рішення № 2706 від 29.10.2009 року тарифи, визначені в п.п. 1, 2 цього рішення, вводяться в дію з 01.11.2009 року.

В той же час, п. 3 рішення визнано, що тарифи (п. 2 рішення) підлягають затвердженню згідно чинного законодавства.

Пояснень стосовно того, ким повинні бути затверджені тарифи, встановлені для Придніпровської ТЕС (п. 2 рішення), відповідач не надав, як і доказів будь - якого затвердження.

Отже, зміст названого рішення свідчить, що з 01.11.2009 року відповідач ввів в дію тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, виробником якої є Придніпровська ТЕС, що входила до складу ВАТ «Дніпроенерго» та відносилась до суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової та електричної енергії.

Нормативними актами, що регулюють правовідносини у сфері теплопостачання є Закони України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно п. п. 2 п. «а» ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», у редакції від 02.06.2005 року, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, тепло транспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється теплоелекроценралями, іншими установками з комбінованим виробництвом електричної і теплової енергії, здійснюється Національною комісією регулювання електроенергетики України з урахуванням того, що ціни на теплову енергію від теплоелектроцентралей, установок з комбінованим виробництвом електричної і теплової енергії не повинні перевищувати ціни на теплову енергію від інших теплогенеруючих об'єктів на відповідній території.

Відповідно до ст. 17 названого Закону, до повноважень Національної комісії регулювання електроенергетики України у сфері теплопостачання належать:

- сприяння створенню конкурентного середовища в цій сфері;

- регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоелектроцентралях ТЕС, АЕС та когенераційних установках і установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії.

Як зазначено вище, доказів затвердження тарифів, зазначених у додатку 2 рішення № 2906, Національною комісією регулювання електроенергетики України до суду не надано, як і доказів відповідності тарифів, введених в дію виконкомом згідно додатку 2, рішенням (постановам) НКРЕ.

За таких обставин слід дійти висновку, що відповідач, приймаючи рішення про введення в дію тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для суб'єкта, що здійснює комбіноване виробництво теплової енергії, порушив норми ст. 20 Закону України «Про теплопостачання».

Як свідчить зміст додатку 1 до рішення № 2706, пояснення сторін та третьої особи-2, КП «Коменергосервіс» самостійно не здійснювало виробництво теплової енергії, а транспортувало теплову енергію, вироблену Придніпровською ТЕС.

Доказів стосовно того, що в тариф, визначений п. 1 рішення № 2906, ( 327, 25 грн, 330, 76 грн., 346, 57 грн.) був включений тариф на виробництво теплової енергії Придніпровською ТЕС, у розмірі визначеному саме НКРЕ, до суду не надано.

Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги, норми ч. 2 ст. 71 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач не довів законності та обґрунтованості рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706.

Посилання третіх осіб та суду першої інстанції на те, що відповідач діяв у відповідності до норм ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не приймаються судом, виходячи з викладеного вище, а також з врахуванням того, що ст. 28 названого Закону зобов'язує орган місцевого самоврядування, встановлюючи тарифи на послуги комунальних підприємств, діяти в порядку і межах, визначених законодавством.

Посилання суду першої інстанції на те, що введення відповідачем тарифів на теплову енергію, виробником якої є ТЕС, не порушує прав позивача, не приймаються судом, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», суб'єктами відносин у сфері теплопостачання є фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Отже, введення в дію тарифів на виробництво теплової енергії, кінцевим споживанням якої є позивач, безпосередньо стосується інтересів останнього.

Таким чином, рішення суду слід скасувати, як таке, що винесено без врахування суттєвих обставин справи та на підставі висновків, що не відповідають останнім.

В той же час, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування судового рішення, виходячи з норм п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, які стосуються упереджених дій судді.

Виходячи з зазначеного вище, колегія суддів також вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання оспорюваного рішення незаконним. У зв'язку з чим вважає за необхідне, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, визнати назване рішення, що стосується невизначеного кола осіб, нечинним з 24.12.2014 року. У задоволенні решти вимог - відмовити.

Керуючись ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011 р. у справі № 2а-6241/11 - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.10.2009 року № 2706 "Про тарифи на виробництво, транспортування, постачання, теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надаються КП "Коменергосервіс" та Придніпровською ТЕС ВАТ "Дніпроенерго" незаконним та нечинним з 24.12.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.А. Проценко