Справа № 802/4256/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 січня 2015 р. Справа № 802/4256/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В. В.,

позивача: ОСОБА_1,

третьої особи: ОСОБА_2,

представників відповідача: Калабуна В. О., Лобачова Г. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2

до: Могилів-Подільського прикордонного загону

про: визнання незаконним рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5, позивач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа) з адміністративним позовом до Могилів-Подільського прикордонного закону (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Могилів-Подільського прикордонного закону від 29.11.2014 про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства;

- зобов'язати відповідача скасувати в паспортному документі громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 (НОМЕР_1) відмітку "Заборонено виїзд в Україну" шляхом проставлення на ньому штемпеля "Анульовано".

Позивач вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що порушує законодавство України та права позивача як іноземця, прийнятим передчасно, з порушенням процедури прийняття та без врахування істотних обставин.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що відповідач не взяв до уваги запрошення ОСОБА_2, громадянки України, з якою він (позивач) перетинав державний кордон України, та свідоцтво про його (позивача) народження на території України. Вказані документи, на переконання позивача, надають йому право безперешкодного в'їзду в Україну.

Проти адміністративного позову 20.01.2015 відповідач подав письмові заперечення. У запереченнях, зокрема, зазначено, що на момент проведення з громадянином Російської Федерації ОСОБА_5 контролю другої лінії під час з'ясування мети в їзду в Україну 29.11.2014 в пункті попуску "Могилів-Подільський-Отач" громадянин Російської Федерації ОСОБА_5 не надав інспектору, який здійснював контроль, належних документів, які б підтверджували мету запланованого перебування в Україні. Крім того, як зазначає відповідач, інспектор прикордонної служби "Могилів-Подільський" під час прийняття рішення про відмову в перетинанні державного кордону громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 діяв відповідно до вимог розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.04.2014 № Т/232-2426 "Щодо посилення прикордонного контролю окремих категорій осіб". За таких обставин відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 20.01.2015 суд у зв'язку з відмовою від адміністративного позову закрив провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача скасувати в паспортному документі громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 (НОМЕР_1) відмітку "Заборонено виїзд в Україну" шляхом проставлення на ньому штемпеля "Анульовано".

В судовому засіданні позивач та третя особа адміністративний позов підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в наданих суду письмових запереченнях.

В судовому засіданні також був допитаний свідок - інспектор 1 категорії відділу прикордонної служби Могилів-Подільського прикордонного загону старший прапорщик Гасенко А. О., який пояснив, що на момент проведення з громадянином Російської Федерації ОСОБА_5 контролю другої лінії для з'ясування мети в'їзду в Україну 29.11.2014 позивач не надав будь-яких документів, які б підтверджували мету запланованого перебування на території України. Зокрема, свідок у своїх показаннях зазначив, що запрошення, на яке посилається позивач як на підставу перетину державного кордону, серед пред'явлених позивачем документів було відсутнє.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд установив такі фактичні обставини.

ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією його паспорта (а. с. 10).

29.11.2014 під час перетинання державного кордону України в пункті пропуску для автомобільного сполучення "Могилів-Подільський-Отач" позивачу відповідач відмовив у перетині державного кордону України, про що прийняте відповідне рішення від 29.11.2014 (а. с. 13) за підписом інспектора 1 категорії відділу прикордонної служби Могилів-Подільського прикордонного загону старшого прапорщика Гасенка А. О. Підставою для відмови у перетині кордону України у вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_5 не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючися щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження визначає Закон України "Про Державну прикордонну службу України" (далі - Закон № 661).

Стаття 1 Закону № 661 визначає завдання Державної прикордонної служби, зокрема, забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно зі статтею 2 Закону № 661 основними функціями Державної прикордонної служби України, зокрема, є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про прикордонний контроль" (далі - Закон № 1710) прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон. Прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон. Прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до статті 8 Закону № 1710 уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; 3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку. Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляють у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Таким чином, відповідач у межах своїх повноважень має право відмовляти у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну.

Стаття 1 Закону України "Про прикордонний контроль" визначає, що підтверджуючі документи - документи, що підтверджують факт туристичного обслуговування, навчання, стажування, працевлаштування, лікування в Україні, бронювання або оплату житла, харчування в Україні та повернення до держави свого громадянства або постійного місця проживання, або до третьої держави (у разі необхідності - інші документи, що підтверджують мету та умови перебування в Україні).

Чинне законодавство України також чітко визначає процедуру відмови в перетинанні державного кордону України. Зокрема, згідно з частиною 1 статті 14 Закону № 1710 іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення, як зазначено в самому рішенні та як пояснили представники відповідача, слугувало те, що ОСОБА_5 не підтвердив мету запланованого перебування в Україні.

ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджував, що у нього були наявні всі необхідні документи, які надавали йому право безперешкодного перетину державного кордону України, зокрема, запрошення, свідоцтво про народження.

Разом з тим, як зазначали представники відповідача, свідок в судовому засіданні, запрошення серед пред'явлених документів у позивача було відсутнє. Позивач на спростування такого аргументу пояснив, що інспектор під час проведення з ним співбесіди вказаний документ не запитував, що підтверджується протоколом допиту, який на його (позивача) вимогу наданий не був.

В судовому засіданні суд з пояснень представників відповідача з'ясував, що вказаний протокол допиту відсутній, оскільки чинне законодавство не зобов'язує відповідача зберігати протокол допиту, складений під час контролю другої лінії. Крім того, як пояснили представники відповідача, перелік конкретних запитань під час проведення контролю другої лінії в кожному конкретному випадку визначає інспектор самостійно.

Як зазначили представники відповідача, запрошення, на яке посилається ОСОБА_5 як на підставу безперешкодного допуску до перетину державного кордону, не відповідає вимогам Порядку оформлення запрошень іноземцям та особам без громадянства, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2013 № 1104, оскільки не зареєстроване у територіальному органі Державної міграційної служби України.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення, також посилався на різницю в підходах в пунктах пропуску "Могилів-Подільський та "Бориспіль-аеропорт", зазначивши, що перешкод у перетині державного кордону України через "Бориспіль-аеропорт" у нього (позивача) не виникало.

Представник відповідача на вказаний аргумент пояснив, що фактично у пропускному пункті "Могилів-Подільський-Отач" набагато більше випадків відмови громадянам Російської Федерації у перетинанні державного кордону України, чим надання такого дозволу.

Суд зазначає, що різниця в підходах до пропуску громадян Російської Федерації в пропускних пунктах не означає протиправність рішення відповідача.

Суд розуміє, що внаслідок такої відмови позивачу були створені додаткові незручності, водночас суд зауважує, що в умовах геополітичної ситуації, що склалася між Україною та Російською Федерацією, громадяни Російської Федерації, які подорожують до України, повинні передбачати можливі додаткові незручності, пов'язані з подорожуванням.

Про це також повідомляє Державна прикордонна служба України в заяві від 22.04.2014, яка розміщена на офіційному сайті Державної прикордонної служби України, та, крім того, на інших сайтах в мережі Інтернет.

Третя особа в судовому засіданні надала пояснення, що позивача добре знають і навіть позитивно характеризують співробітники прикордонної служби "Бориспіль-аеропорт", жодних правопорушень він не вчиняв. Водночас, як пояснив представник відповідача, рішення про заборону перетину державного кордону не пов'язане з особою позивача та не є видом відповідальності за порушення законодавства. Вказане рішення, як пояснив представник відповідача, прийняте на виконання вимог розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.04.2014 № Т/232-2426 "Щодо посилення прикордонного контролю окремих категорій осіб" та внутрішнього наказу Державної прикордонної служби України "Щодо обмежень у пропуску через кордон".

У розпорядженні Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.04.2014 № Т/232-2426 зазначено, що всіх громадян Російської Федерації чоловічої статі віком від 16 до 60 років через державний кордон на в'їзд в Україну не пропускати. Рішення про пропуск цієї категорії осіб приймати за результатами другої лінії контролю лише в екстрених випадках за наявності підтверджуючих документів; без підтверджуючих документів пропускати лише громадян Російської Федерації, які прямують сім'ями з дітьми.

Представник відповідача пояснив, що на момент прийняття оскаржуваного рішення позивач не відносився до жодної з категорій осіб, щодо яких в екстреному порядку приймається рішення про пропуск.

Відтак, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв у межах повноважень, на виконання вимог розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України. Вказане рішення не є дискримінаційним щодо позивача, як пояснив представник відповідача, аналогічні рішення приймалися щодо громадян Російської Федерації, які опинилися в подібних обставинах.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення вичерпує свою дію в момент прийняття, воно не перешкоджає можливості перетину в інших пропускних пунктах.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи не спростовують правомірності оскаржуваного рішення відповідача, а відповідач в свою чергу довів, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, визначений Конституцією та законами України, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Відтак, у задоволені адміністративного позову необхідно відмовити.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до вимог ч. 2 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жернаков Михайло Володимирович