Справа № 818/3640/14
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2015 р. Справа №818/3640/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Петренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/3640/14 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3), звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах № 1701/НОМЕР_1 від 11.12.2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що посадові особи податкового органу помилково дійшли висновку про проведення безтоварної господарської операції з ТОВ "Осіріс-ЮГ".

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.105-106) та зазначила, що ДПІ у м. Сумах проведено перевірку позивача з питань дотримання достовірності нарахування суми податкового зобов'язання та податкового кредиту. В ході перевірки встановлено, що господарські операції ФОП ОСОБА_3 з ТОВ "Осіріс-ЮГ" по поставці товарів не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Перевірками встановлено відсутність документів, які б підтверджували факт прийому/передачі товару. А тому позивачем занижено податок на додану вартість за перевіряємий період.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

У судовому засіданні встановлено, що посадовими особами ДПІ у м. Сумах було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми податкового зобов'язання та податкового кредиту за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року, за результатами якої складено акт від 24.11.2014 року № 4643/18-19-17-01//232 (а.с.9-13). Перевіркою були встановлені порушення позивачем п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4, п. 200.11, п. 200.14 ст. 200 Податкового Кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено суму податку на додану вартість до сплати в бюджет за березень 2014 року в розмірі 6620,40 грн.

За результатами перевірки ДПІ у м. Сумах прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в загальному розмірі 9930,00 грн., в тому числі 6620,00 грн. основного платежу та 3310,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.8).

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення став висновок посадових осіб податкового органу про неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ "Осіріс-ЮГ", яке здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Разом з тим, суд не може погодитись з такими висновками посадових осіб податкового органу, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) з однієї сторони і ТОВ "Осіріс-ЮГ" (Постачальник) з іншої сторони було укладено договір № 040214 від 04.02.2014 року (а.с.18-21). Поставка продукції відбувалася в березні 2014 року.

На виконання вказаного договору у березні 2014 року товар, зазначений у видатковій накладній від 04.03.2014 року № РН-0001121 (а.с.23), на загальну суму 39722,40 грн., у тому числі 6620,40 грн. ПДВ, був поставлений позивачу.

ТОВ "Осіріс-ЮГ" надано ФОП ОСОБА_3 податкову накладну від 04.03.2014 року № 121 на загальну суму 39722,40 грн. (а.с.24-25).

Перевезення товару підтверджується товарно-транспортною накладною від 04.03.2014 року № 1121 (а.с.26-27).

Варто зазначити, що перевезення товару здійснювалось позивачем власним автотранспортом, а саме автомобілем Дача-Логен, державний номер НОМЕР_2, про що також зазначено в товарно-транспортній накладній. При цьому перевезена позивачем маса товару, яка складає 493,1 кг (а.с.28), відповідає технічним можливостям автомобіля, а саме його вантажопідйомності.

Придбаний товар оплачено позивачем у безготівковій формі платіжними дорученнями від 08.04.2014 року № 109 та від 17.04.2014 року № 117, що підтверджується банківською випискою по рахунку ФОП ОСОБА_3 (а.с.33).

Придбані товари в подальшому були реалізовані ФОП ОСОБА_3 контрагентам, що підтверджується видатковими та податковими накладними, довіреностями на отримання товару (а.с.34-104).

При цьому, як випливає з акту перевірки, всі необхідні первинні документи, що підтверджують фактичне виконання правочину з постачання товару, досліджені в ході перевірки.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту з ПДВ, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, використання придбаного товару (послуги) у власній господарській діяльності, а також фактичне виконання господарської операції за наслідками якої виникає право на податковий кредит з ПДВ.

Крім того, окремо варто зауважити, що для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару до податкового кредиту, в розумінні Податкового кодексу України, не передбачається обов'язкова умова про сплату цих сум до бюджету контрагентами. Якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов'язання з ПДВ, то це не може тягнути відповідальності та негативних наслідків саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту з ПДВ та має всі документальні підтвердження його розміру.

Даний висновок також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03). Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що "платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності".

Враховуючи наведені норми, а також те, що в судовому засіданні було підтверджено правомірність формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з контрагентом ТОВ "Осіріс-ЮГ", суд дійшов висновку про неправомірність висновків посадових осіб податкового органу про донарахування ТОВ "Осіріс-ЮГ" податку на додану вартість за березень 2014 року.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 11.12.2014 року № не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, у зв'язку з чим підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем, при подачі позовної заяви, сплачено судовий збір згідно квитанції від 18.12.2014 року № 11807.300.1 в сумі 182,70 грн. (а.с.2).

З огляду на викладене вище, ФОП ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України сума судового збору в розмірі 182,70 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області № 1701/НОМЕР_1 від 11 грудня 2014 року про донарахування ФОП ОСОБА_3 грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 6620,00 грн. за основним платежем та 3310,00 грн. штрафних (фінансових санкцій).

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (40030, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_3) витрати зі сплати судового збору в сумі 182,70 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 16.01.2015 року.

Суддя В.М. Соколов