Справа № 2а-7344/12/1370
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2015 року №2а-7344/12/1370 Львівський окружний адміністративний суд, у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Костецького Н.В.

суддів Хоми О.П., Кухар Н.А.

за участю секретаря судового засідання Приймака С.І.

представника відповідача Мотиля А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України, начальника Головної інспекції Служби безпеки України Семенченка А.П. про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Служби безпеки України, начальника Головної інспекції Служби безпеки України Семенченка А.П. , в якому просить суд:

- визнати протиправним дії Служби безпеки України та Семенченка А.П., пов'язані із наданням неповної і необґрунтованої інформації у листах №3/4/П-1-з/1 від 17.02.2012 року та №3/4/П-4-з від 29.06.2012 року;

- визнати протиправним дії Служби безпеки України та Семенченка А.П., якими проігноровано запити від 16.01.2012 року та 17.06.2012 року і не надано інформації, що запитувалася;

- зобов'язати Службу безпеки України провести перевірку фактів надання начальником Головної інспекції Служби безпеки України Семенченком А.П. неповної і необґрунтованої інформації на запити від 16.01.2012 року та 17.06.2012 року та вжити заходи реагування, передбачені вимогами чинного законодавства;

- зобов'язати Службу безпеки України надати для дослідження в судовому порядку матеріали розгляду звернень від 16.01.2012 року та 17.06.2012 року, у відповідь на які готувались та надсилались листи Служби безпеки України №3/4/П-1-з від 17.02.2012 року та №3/4/П-4-з від 29.06.2012 року;

при встановленні і виявленні судом інших фактів порушень посадовими особами Служби безпеки України норм чинного законодавства постановити, в порядку ст.166 КАС України, окремі ухвали про викриті правопорушення, які надіслати відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем при наданні відповіді на запити позивача про надання інформації порушено приписи Конституції України, Законів України «Про інформацію», «Про державну таємницю» та «Про доступ до публічної інформації», що призвело до завдання шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача. Вважає, що у відповідях на запити міститься неповна, неконкретна і загальна інформація, що свідчить про необґрунтованість відповідей та ухилення від надання інформації яка запитувалася. Просить провести перевірку правомірності прийнятих рішень та, в разі виявлення судом фактів порушень посадовими особами Служби безпеки України норм чинного законодавства постановити окремі ухвали про викриті правопорушення.

У судовому засіданні 19.09.2012 року позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

У судове засідання 16.01.2015 року позивач не з'явився, хоча належним чином повідомлялися, у відповідності до ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України, про дату, час і місце судового розгляду справи. На адресу суду повернувся поштовий конверт з повісткою, відправлений на адресу позивача, зазначену у позовній заяві, з «відміткою за закінченням терміну зберігання», суд на підставі ч.8 ст. 35 КАС України вважає позивача повідомленим про розгляд справи належним чином.

Представник відповідача - Служби безпеки України Мотиль А.С. проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених в поданих суду письмових запереченнях (а.с.17-20), зазначивши, що дії Служби безпеки України є правомірними, оскільки на всі звернення ОСОБА_2 вчасно відреаговано Службою безпеки України та надано йому належні та обгрунтовані відповіді. Враховуючи зміст запитуваної інформації та гриф обмеження доступу, вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у отриманні запитуваної позивачем інформації, оскільки відповідач діяв на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - начальник Головної інспекції Служби безпеки України Семенченко А.П. у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином. 14.09.2012 року надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглядати справу без його участі, крім цього повідомив, що з питань наведних у позові його позиція співпадає з позицією Служби безпеки України.

Заслухавши пояснення позивача, представника Служби безпеки України Мотиля А.С., розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 13 цього ж Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 14 цього ж Закону розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно зі ст. 19 цього ж Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно зі статтею 20 цього ж Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Строк розгляду запиту розпорядник інформації може продовжити до 20 робочих днів у разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що 16.01.2012 року позивачем скеровано до Голови Служби Безпеки України Хорошовського В. запит, у якому просив повідомити: яка саме таємна інформація з обмеженим доступом, що визначена ч.1 ст. 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації", міститься у документах №3/180 від 02.02.2010 року, №9/798 від 04.02.2010 року, №9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, №9/6811 від 24.09.2011 року; на підставі яких вимог, передбачених ч.2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", йому був обмежений доступ до цих документів та інформації, яка міститься у них; якою саме посадовою особою, коли і яким рішенням була віднесена до таємної, інформація, що міститься у цих документах; які існують підстави для віднесення інформації, що міститься у документах №3/180 від 02.02.2010 року, №9/798 від 04.02.2010 року, №9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, №9/6811 від 24.09.2011 року до державної таємниці; чи здійснювався перегляд (якщо так, то ким і коли) вищевказаних документів на предмет їх законного віднесення до таємних відомостей; яким документом закріплений факт віднесення до таємної інформації, що міститься у документах № 3/180 від 02.02.2010, № 9/798 04.02.2010, № 9/799 04.02.2009, N93/213 08.02.2010, №3/371 22.01.2010, №9/6811 24.09.2011; чи готувався, якщо так, то коли і ким, висновок щодо шкоди національній безпеці України у разі ознайомлення і доведення йому секретної інформації, що міститься у документах № 3/180 від 02.02.2010, № 9/798 04.02.2010, № 9/799 04.02.2009, №3/213 08.02.2010, №3/371 22.01.2010, №9/6811 24.09.2011.(а.с.5).

В матеріалах справи міститься лист - відповідь від 17.02.2012 року №3/4/П-1-з/1 за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 16.01.2012 року начальника Головної інспекції Служби безпеки України Семенченка А.П., яким позивача проінформовано, що: у документах з реєстр. №№ 3/371 від 22.01.2010 року, 3/180 від 02.02.2010 року, 9/798 від 04.02.2010 року, 9/799 від 04.02.2010 року, 3/213 від 08.02.2010 року, 9/6811 від 24.09.2011року міститься державна таємниця; доступ до вказаних документів громадянину ОСОБА_2 обмежено на підставі вимог п. 4 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю», п. 6 ст. 7 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 23 та ст. 37 Закону України «Про інформацію» (у старій редакції), а також пп. 1, 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; ступінь секретності відомостей, що містяться у зазначених документах, визначено їх виконавцями - співробітниками Управління внутрішньої безпеки та Головної інспекції СБУ, яким доручено було опрацювання питань, вказаних у відповідних зверненнях громадянина ОСОБА_2; засекречування зазначених матеріальних носіїв секретної інформації здійснено відповідно до вимог Закону України «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2003 року № 1561-12 «далі - Порядок № 1561-12) та Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом СБУ від 12.08.2005 року № 440; відповідно до вимог Порядку № 1561-12 у Головній інспекції у 2011 році проведено заходи щодо перегляду та приведення грифів секретності матеріальних носіїв інформації, що зберігаються у вказаному підрозділі Центрального управління СБУ. Носіям інформації, про які йдеться у запиті на інформацію, гриф секретності змінено не було. Такий перегляд матеріальних носіїв інформації, що зберігаються в УВБ СБУ та про які йдеться у зазначеному запиті на інформацію, у 2011 році не проводився; на зворотному боці останніх аркушів документів, про які йдеться у запиті на інформацію, зазначаються статті Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, на підставі яких здійснено їх засекречування, термін їх засекречування виконавцем відповідно до п. 242 Порядку № 1561-12; складання висновку, про який йдеться у запиті на інформацію, вимогами чинного законодавства не передбачається; засекречування матеріальних носіїв секретної інформації, про які йдеться у запиті на інформацію, здійснено відповідно до розділу 4 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю («Сфера державної безпеки і охорони правопорядку»), затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005року № 440. Додатково зазначено, що визначені у запиті на інформацію питання є предметом судового розгляду у Львівському окружному адміністративному суді в адміністративній справі № 2а-12094/11/1370 за позовом представника позивача - ОСОБА_5 до Служби безпеки України та начальника Головної яспекції Служби безпеки України Семенченка А.П. про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності (а.с.7).

Крім цього згідно матеріалів справи 17.06.2012 року позивачем скеровано запит, у якому він просив повідомити :ким саме з державних експертів була віднесена до державної таємниці інформація, що міститься у документах №3/180 від 02.02.2010 року, №9/798 від 04.02.2010 року, №9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, №9/6811 від 24.09.2011 року; якими матеріалами закріплено, зафіксовано і обґрунтовано факт віднесення документів СБ України №3/180 від 02.02.2010 року, №9/798 від 04.02.2010 року, №9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, №9/6811 від 24.09.2011 року до державної таємниці; чи міститься у документах №3/180 від 02.02.2010 року, №9/798 від 04.02.2010 року, №9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, №9/6811 від 24.09.2011 року інформація, доступ до якої обмежений виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку; чи може завдати істотної шкоди цим інтересам розголошення інформації, яка міститься у документах №3/180 від 02.02.2010 року, №9/798 від 04.02.2010 року, №9/799 від 04.02.2009 року, №3/213 від 08.02.2010 року, №3/371 від 22.01.2010 року, №9/6811 від 24.09.2011 року; якщо так - то у чому ця істотна шкода полягає .

В матеріалах справи міститься лист - відповідь від 29.06.2012 року №3/4/П-4-з за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 17.06.2012 року начальника Головної інспекції Служби безпеки України Семенченка А.П., яким проінформовано, що: засекречування документів з реєстр. №№3/180 від 02.02.2010 року, 9/798 від 04.02.2010 року, 9/799 від 04.02.2010 року, 3/213 від 08.02.2010 року, 3/371 від 22.01.2010 року, 9/6811 від 24.09.2011року здійснено військовослужбовцями-співробітниками Служби безпеки України, які готували (створювали) зазначені документи, шляхом надання їм грифа секретності на підставі розділу 4 («Сфера державної безпеки і охорони правопорядку») Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12.08.2005 року № 440 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України (п. 142 Порядку № 1561-12); на перших (титульних) аркушах (вгорі праворуч) вказаних вище документів міститься гриф секретності, на зворотному боці останніх аркушів цих документів зазначаються статті Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, на підставі яких здійснено їх засекречування, та термін їх засекречування виконавцем ( п.242 Порядку № 1561-12); Звод відомостей, що становлять державну таємницю, за статтями, відповідно до яких здійснено засекречування документів, про які йдеться у запиті на інформацію, сформовано на підставі рішень на той час державних експертів з питань таємниць ОСОБА_6 (у 2006 році) та ОСОБА_7 (у 2010 році); вивчення матеріальних носіїв інформації на наявність відомостей, що становлять держану таємницю, визначення їх ступеня секретності, встановлення та обгрунтування шкоди, яка може бути завдана інтересам національної безпеки України внаслідок витоку таких відомостей, здійснюється шляхом проведення експертизи державним експертом з питань таємниць (п. 140 Порядку № 1561-12) за процедурою, визначеною п.п. 739-759 цього ж Порядку; Додатково зазначено, що визначені у цьому запиті на інформацію питання є предметом судового розгляду у Львівському окружному адміністративному суді в адміністративній у справі № 2а-12094/111370 за позовом Вашого представника ОСОБА_5 до Служби безпеки України та начальника Головної інспекції Служби безпеки України Семенченка А.П. про визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності (а.с.10-11).

Згідно матеріалів справи 16.01.2012 року позивачем скеровано запит на інформацію, який отримано відповідачем 24.01.2012 року. Позивачу направлено листа щодо розгляду запиту на інформацію, в якому зазначено, що відповідно до ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" термін розгляду запиту продовжено до 17 лютого 2012 року. В матеріалах справи міститься висновок головного інспектора 4 інспекції Головної інспекції СБ України полковника юстиції Г.Мильнікова від 25 січня 2012 року на продовження терміну розгляду запиту на інформацію ОСОБА_2, де зазначено, що виконати зазначений запит у визначений чинним законодавством термін не видається за можливе у зв'язку з необхідністю проведення відповідних заходів з пошуку інформації серед значної кількості даних, в т.ч. і такої, котра стосується процедури отримання погодження розпорядників інформації (УВБ і ГІ СБУ) щодо можливості її надання ОСОБА_2

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідь від 17.02.2012 року на інформаційний запит від 16.01.2012 року відповідачем була надана вчасно, без порушення строків та процедури, передбачених ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно матеріалів справи 17.06.2012 року позивачем скеровано запит на інформацію, який отримано відповідачем 22.06.2012 року. Відповідь на вказаний запит позивача надана відповідачем 29.06.2012 року, тобто протягом п'яти робочих днів, а відтак без порушення строків, передбачених ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Вивчивши запити на інформацію та відповіді на них колегія суддів приходить до переконання про те, що відповіді відповідача викладені у листах від 17.02.2012 року №3/4/П-1-з/1 та від 29.06.2012 року №3/4/П-4-з є мотивованими, повними, строки надання яких дотримано, тому твердження позивача щодо протиправності дій та бездіяльності відповідача в частині надання необґрунтованих відповідей на його звернення не відповідають дійсності.

При вирішенні заявлених позовних вимог суд враховує постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2013 року у справі за №2а-10803/11/1370, яка набрала законної сили після її розгляду в суді апеляційної інстанції (ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 року за №876/6149/13).

У вказаному рішенні судом встановлено, що як вбачається із переліку документальних матеріалів, у доступі до яких було відмовлено громадянину ОСОБА_5 і громадянину ОСОБА_2 під час інформаційного запиту від 07.04.2011 року №442-К/11 6 документів мають гриф обмеження доступу "цілком таємно" (документи з реєстр. №3/180 від 02.02.2010, №9/798 від 04.02.2010, № 9/799 від 04.02.2009, № 3/213 від 08.02.2010, № 3/371 від 22.01.2010, №9/6811 від 24.09.2011), 1 - "для службового користування" (№3/86 від 19.01.2010), 1 документ - без грифа обмеження доступу.

Колегія суддів прийшла до висновку, що у задоволенні запиту на інформацію гр. ОСОБА_2 від 18.06.2011 в частині надання йому можливості особистого ознайомлення з таємною інформацією, яка міститься у документах, визначених у Переліку за №3/180 від 02.02.2010, № 9/798 від 04.02.2010. № 9/799 від 04.02.2009, №3/213 від 08.02.2010, №3/371 від 22.01.2010, №9/6811 від 24.09.2011, було правомірно відмовлено на підставі вимог абз. 2 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 21 Закону України "Про інформацію", ч. 1 ст. 6, п. 1 ч. З ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", абз. 1 ст. 27 Закону України "Про державну таємницю", ст. 7 Закону України "Про Службу безпеки України".

Крім цього колегія суддів зазначила, що відповідно до п. 146 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2003 № 1561-12, ступінь секретності відомостей, що містяться у документах та інших матеріальних носіях інформації, визначається виконавцями та посадовими особами, які їх підписують чи затверджують. Згідно з актом перегляду грифів обмеження доступу матеріальних носіїв інформації від 31.07.2012 року експертною комісією з питань таємниць Центрального управління Служби безпеки України у встановленому законодавством порядку здійснено перегляд документів №3/180 від 02.02.2010, № 9/798 від 04.02.2010. № 9/799 від 04.02.2009, №3/213 від 08.02.2010, №3/371 від 22.01.2010, №9/6811 від 24.09.2011 з метою визначення відповідності наданих їм грифів секретності положенням Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, за результатами чого грифи секретності документів "Цілком таємно" скасовано та надано грифи обмеження доступу "Для службового користування".

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано положення ст. 255 КАС України, відповідно до якої постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Враховуючи вищенаведене судом встановлено, що відповіді на запити позивача надано відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття цих відповідей та з урахуванням усіх відомостей, наведених у запитах, з посиланням на норми чинного законодавства України у встановлений законом строк. За наслідком вивчення матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача свого підтвердження не знайшли.

Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали, згідно із ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що частиною 2 ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності, суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. Суд зазначає, що зазначеною нормою встановлено можливість постановлення окремої ухвали щодо притягнення осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. У даному ж випадку, позивачем оскаржуються дії та бездіяльність відповідачів, а тому, постановлення окремої ухвали щодо притягнення до відповідальності осіб рішення, дії чи бездіяльність яких судом не визнано протиправними суперечитиме згаданій вище нормі ч.2 ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, зазначена вимога позивача до задоволення також не підлягає.

Також заявлена вимога у позовній заяві про проведення перевірки фактів надання начальником Головної інспекції СБУ Семенченком А. неповної і необґрунтованої інформації на запити позивача та вжиття заходів реагування, передбачених вимогами чинного законодавства колегією суддів відхиляється за безпідставністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Сукупність зібраних та перевірених в судовому засіданні доказів дають підстави вважати, що відповідачами не було вчинено протиправних дій чи бездіяльності по відношенню до позивача. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, при розгляді інформаційних запитів та скарг ОСОБА_2, дотримувався вимог Законів України "Про доступ до публічної інформації" та "Про звернення громадян" у поєднанні із системним застосовуванням положень Закону, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17, 18, 49, 51, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повий текст постанови виготовлено 21 січня 2015 року.

Головуючий суддя Костецький Н.В.

Суддя Хома О.П.

Суддя Кухар Н.А.