Справа № 703/5392/14-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 703/5392/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Калашник В.П.
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі за участю: позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й., Собківа Я.М. Чайка О.С. Ривденка О.І. Мальованого Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання визнати учасником бойових дій, -

ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив визнати відмову відповідача в наданні статусу учасника бойових дій протиправною та зобов`язати визнати позивача учасником бойових дій Вірмено-Азербайджанського (Карабахського) військового конфлікту (1988-1994 років).

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій протиправною.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій Вірмено-Азербайджанського (Карабахського) озброєного конфлікту 1988-1994 років.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно архівних довідок Одеського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 12 квітня 2012 року № 475/п та філіалу центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 26 жовтня 2012 року ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 м. Гянджа у званні «старшина 2 реабатр» з 18 січня 1990 року виконував завдання, пов`язані з підтриманням громадського порядку в республіках Вірменія та Азербайджан, де було введений надзвичайний стан. В наказах командира військової частини за листопад-грудень 1990 року, січень 1991 року вибуття ОСОБА_1 не відображено.

З метою отримання статусу учасника бойових дій, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 де були розглянуті подані документи.

Комісією прийнято рішення (протокол № 2 від 24.02.2014) про відмову в наданні статусу учасника бойових дій, оскільки у переліку держав і періодів бойових дій на їх території, які визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Республіки Вірменія та Азербайджан не значаться.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що архівні довідки безпосередньо підтверджують факт особистої участі позивача у складі військової частини НОМЕР_1 у Вірмено-Азербайджанському збройному конфлікті.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини першої статті 6 наведеного Закону визначено, що учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території (надалі Перелік).

Як вбачається з Переліку, Азербайджанська, Вірменська РСР, як країни на території яких велися бойові дії, в ньому не зазначені.

Разом з тим, згідно Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63, до переліку держав і періодів бойових дій на їх території віднесено інші країни після грудня 1979 року.

При цьому, в примітці 6 до вказаного вище Переліку зазначається, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

З аналізу вищезазначеної норми, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій після грудня 1979 року осіб, які виконували спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території колишніх республік Союзу РСР.

Аналогічна правова позиція щодо подібних правовідносин викладена в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2014 року у справі №21-9а14.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Надана позивачем архівна довідка Центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації від 26 жовтня 2012 року (а.с.13 зворотна сторона аркуша), підтверджує, що позивач направлявся у відрядження до Азербайджанської та Вірменської РСР для безпосередньої участі у виконанні завдань з охорони громадського порядку у 1990 році, проте не є тим документом, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та який би міг слугувати підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Враховуючи викладене та те, що позивач виконував спеціальні завдання по охороні громадського порядку, а не брав участь у бойових діях та не забезпечував бойову діяльність військ, крім того, позивач проходив службу у військовій частині на території однієї з республік колишнього Радянського Союзу, яка не входить до переліку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв`язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року задовольнити.
Постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання визнати учасником бойових дій відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст постанови складено та підписано 23.01.2015

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Петрик І.Й.

Собків Я.М.