Справа № 807/3720/14
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2015 рокум. Ужгород№ 807/3720/14
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача: Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, представник - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.11.2014 року №, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.11.2014 року №.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка позивача, результати якої відображено в Акті перевірки 07.11.2014 року №23/9994 та за наслідками якої прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року за №. У відповідності до прийнятого за наслідками проведеної перевірки податкового повідомлення-рішення від 20.11.2014 року за №, позивачеві було зменшено розмір від'ємного значення податку па додану вартість (далі - ПДВ) за березень 2014 року на 1292,00 грн. і застосовано штрафну (фінансову) санкцію розміром 646,00 грн., та одночасно зменшено розмір від'ємного значення ПДВ за квітень 2014 року на 250103,00 грн., а також, застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 125697,50 грн. Як вказував представник позивача, основним видом господарської діяльності позивача є надання послуг з вантажних перевезень. Отже, з метою забезпечення господарської діяльності основними засобами, позивачем 28.01.2014 року було укладено договір за №2014-131/01 про придбання напівпричепу KOGEL SN24Р90/1110 за ціною 377104,48 грн., в тому числі ПДВ - 62850,75 грн. Також, позивачем, у відповідності до контракту за № UА/ОСОБА_1/1х105ХF/27.01.14ІВ від 27.01.2014 року та специфікації за №UА/ОСОБА_1/1х105ХF/27.01.14ІВ було придбано тягач сідельний для перевезення напівпричепів, двомісний, марки DAF, модель FТ ХF105 тип: FТХF105.460, шасі: НОМЕР_3, рік випуску 2014 рік, вартістю 941737,09 грн. Таким чином, документами, що підтверджують право власності позивача на напівпричіп KOGEL SN24Р90/1110, є договір №2014-131/01 від 28.01.2014 року, накладна №87 та акт прийому-передачі транспортного засобу від 18.03.2014 року. А доказами, що підтверджують набуття права власності на тягач сідельний для перевезення напівпричепів, двомісний, марки DAF є укладений контракт № UА/ОСОБА_1/1х105ХF/27.01.14ІВ від 27.01.2014 року, специфікація за №UА/ОСОБА_1/1х105ХF/27.01.14ІВ та вантажно-митна декларація (далі - ВМД) за №305090000/2014/004038 від 17.03.2014 року. Відтак, як вказував представник позивача, у зв'язку з тим, що право власності позивача на транспортні засоби є підтвердженим, він має усі правові підстави для використання таких засобів у підприємницькій діяльності із застосуванням норм Податкового кодексу України (далі - ПК України), у тому числі в частині, що регулює порядок формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування. Разом з тим, була проведена державна реєстрація куплених позивачем транспортних засобів. Зокрема, у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_4 та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5, тягач марки DAF та напівпричіп KOGEL SN24Р90/1110 були зареєстровані Мукачівським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області за позивачем. Доказами використання позивачем вище вказаних транспортних засобів у господарській діяльності є рахунки, акти виконаних робіт та СМК. Також, представник позивача наголошує на тому, що відсутність встановленого законом обов'язку фізичної особи-підприємця вести облік основних засобів не заперечує наявність відповідного права у платника податку. Відтак, позивач правомірно включив суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням транспортних засобів до податкового кредиту відповідного податкового періоду, та заявив вказану суму до бюджетного відшкодування. Придбані в березні 2014 року транспортні засоби не використовувалися позивачем в березні 2014 року в неоподатковуваних операціях, а використовувались лише в оподатковуваних. Представник позивача наголошував, що при формуванні податкового кредиту за березень 2014 року податок на додану вартість, сплачений в ціни придбаних транспортних засобів, правомірно віднесений позивачем до податкового кредиту вказаного періоду, без застосування коефіцієнту (частки) розрахованого як частка використання товарів (послуг), необоротних активів в оподатковуваних операціях (72,33%). Разом з тим, розмір від'ємного значення суми з податку на додану вартість за березень 2014 року та сума бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2014 року вже були предметом позапланових виїзних перевірок відповідача, за результатами яких останнім не було виявлено допущення позивачем порушень податкового законодавства України. Отже, відповідач під час проведення документальної невиїзної перевірки позивача, результати якої відображено в Акті 07.11.2014 року №23/9994 та за наслідками якої було прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року за №, прийшов до протиправного висновку про завищення позивачем податкового кредит за березень 2014 року на 252490 грн., внаслідок чого зменшено суму бюджетного відшкодування за квітень 2014 року.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Разом з тим, представник відповідача надав до суду заперечення, у відповідності до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Представник відповідача в даному запереченні на позов вказував на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року № , яким позивачеві зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 251395, 00 грн. є правомірним з огляду на наступне. Позивачем у січні 2014 року придбано основні засоби, а саме: 1) напівпричіп KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6, рік випуску 2014 рік, вартість згідно податкової накладної 377104,48 грн., сума податку на додану вартість (далі - ПДВ) становить 62850,75 грн.; 2) тягач сідельний, двомісний, марки DAF, модель FТ ХF105 тип: FТХF105.460, шасі: НОМЕР_3, рік випуску 2014 рік, вартість згідно податкової накладної 941737,09 грн. Однак, відповідачем було проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за березень-квітень 2014 року, що виникло в результаті декларування від'ємного значення за лютий-березень 2014 року, результати якої відображено в Акті від 07.11.2014 року №23/9994. Зокрема, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України внаслідок чого платником завищено розмір від'ємного значення за березень-квітень 2014 року. Як наголошував представник відповідача у своєму запереченні, до податкового кредиту фізичних осіб - суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, можливе включення сум податку на додану вартість по митних деклараціях, у зв'язку з імпортуванням на митну територію України основних засобів, за умови взяття на облік такого майна в якості основних фондів, використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарські діяльності, наявності належного документального оформлення і підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - суб'єкту господарювання, що в свою чергу не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи. Водночас, ЦК України не визначено такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець. Виходячи з вищевикладеного, транспортні засоби не можуть бути у приватній власності фізичної особи-підприємця. Також, як зазначав представник відповідача обов'язковими умовами щодо віднесення сум до податкового кредиту є доведення та підтвердження факту придбання та використання в господарській діяльності основних фондів. Однак, документів які б підтверджували використання позивачем в господарській діяльності придбаних транспортних засобів останнім під час перевірки та складання Акту перевірки відповідачеві не надавалися. А тому, податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року за № приймалося на підставі наявних документів та є правомірним. Відтак, відповідачем при проведенні перевірки, результати якої відображено в Акті від 07.11.2014 року №23/9994 було встановлено, що використання напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6 та тягача сідельного, двомісного, марки DAF, шасі НОМЕР_3 позивачем у власній господарській діяльності, не підтверджується жодними первинними документами, зокрема: вантажно-митними деклараціями, звітами про використання пального, шляхових листів та іншими документами, які б підтверджували використання останніх в господарській діяльності. Також, позивачем в порушення вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України не було подано до відповідача повідомлення встановленої форми про придбання транспортних засобів та використання їх в оподатковуваних операціях. Разом з тим, основною умовою для віднесення суми ПДВ, сплаченої покупцем у ціні товару є мета використання даного товару в господарській діяльності та наявність податкової накладної за фактично визначеною господарською операцією. Таким чином, представник відповідача в поданих запереченнях наголошував, що відповідачем було правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року за №, а вимоги позивача є безпідставними.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем з 27.10.2014 року по 31.10.2014 року була проведена документальна невиїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень 2014 року, що виникло в результаті декларування від'ємного значення за лютий 2014 року та декларування від'ємного значення з податку на додану вартість за березень 2014 року, яке становить більше 100000 грн., достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2014 року, що виникло в результаті декларування від'ємного значення за березень 2014 року.

Результати даної перевірки відображено в Акті від 07.11.2014 року за №23/1703/НОМЕР_2 (а.с. 31-54).

Проведеною перевіркою, результати якої відображено в Акті від 07.11.2014 року за №23/1703/НОМЕР_2 було виявлено порушення позивачем п.198.3 ст.198., п. 199.1 ст.199, п. 200.1 ст. 200 розділу V ПК України, в результаті чого було зменшено податковий кредит на загальну суму 253016,00 грн., в тому числі за березень 2014 року 252490,00 грн., за квітень 2014 року 526,00 грн.; зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2014 року на 291,00 грн.; зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року на суму 251198,00 грн.; зменшено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, яке включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду поточного звітного періоду за квітень 2014 року на суму 526,00 грн. (а.с. 54).

За результатом проведеної перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.11.2014 року за №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі: за березень 2014 року на 1292,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію розміром 646,00 грн., за квітень 2014 року на 250103,00 грн. і застосовано штрафну (фінансову) санкцію розміром 125697,50 грн. (а.с. 55).

Зокрема, під час проведення перевірки повноти визначення податкового кредиту за березень 2014 року відповідачем було встановлено його завищення позивачем на загальну суму 252490,00 грн. (а.с. 35). Як відображено в Акті перевірки від 07.11.2014 року за №23/1703/НОМЕР_2, на формування вище вказаного порушення мало вплив проведення операцій з купівлі транспортного засобу в березні 2014 року, а саме: позивачем включено до складу податкового кредиту в березні 2014 року суму ПДВ сплачену у зв'язку з придбанням напівпричепу KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6 (а.с. 37).

Разом з тим, твердження відповідача, відображене в Акті перевірки від 07.11.2014 року за №23/1703/НОМЕР_2 про те, що не передбачено законодавчих підстав вважати майно, що знаходиться у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання, а використання власного майна для здійснення підприємницької діяльності є одним з напрямів розпорядження майном фізичної особи, спростовується наступним.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та (або) виготовлені товари (послуги), необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів (послуг), необоротних активів в оподатковуваних операціях.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

12.03.1997 року Виконавчим комітетом Мукачівської міської ради Закарпатської області було зареєстровано позивача, як фізичну особу-підприємця, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 12). Позивач 30.08.2007 року отримав Свідоцтво за НОМЕР_7 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с. 13).

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, фактичним видом господарської діяльності позивача є оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, а також, вантажний автомобільний транспорт (а.с. 33). Таким чином, основним видом господарської діяльності позивача є надання послуг з вантажних перевезень.

Згідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість мас право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «б» п.198.1 ст198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Як встановлено п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до Договору купівлі-продажу з ТОВ "Когель Україна" від 28.01.2014 року №2014-131/01 позивачем було придбано напівпричіп KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6, рік випуску 2014 рік (а.с. 60-66). Згідно до Договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року №2014-131/01 покупцем є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, що діє в особі Директора ОСОБА_1 (а.с. 60).

Факти передачі позивачеві придбаного напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6, рік випуску 2014 рік підтверджується Накладною за №87 від 18.03.2014 року (а.с. 70) та Актом прийому-передачі транспортного засобу від 18.03.2014 року (а.с.71).

Підтвердженням оплати придбаного напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6, рік випуску 2014 рік слугують наявні в матеріалах справи платіжні доручення №1477 від 28.01.2014 року (а.с. 72), №1494 від 31.01.2014 року (а.с. 73), №1548 від 19.02.2014 року (а.с. 72), №1594 від 27.02.2014 року (а.с. 73).

У зв'язку з придбанням позивачем напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6, рік випуску 2014 рік, продавцем виписані податкові накладні, а саме: від 28.01.2014 року №32 на суму ПДВ - 10865,26 грн. (а.с. 74), від 31.01.2014 року №41 на суму ПДВ - 105,62 грн. (а.с. 75), від 19.02.2014 року №45 на суму ПДВ - 6666,67 грн. (а.с. 77), від 27.02.2014 року №51 на суму ПДВ - 45213,21 грн. (а.с. 77).

Позивачем було отримано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме: напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 шасі НОМЕР_6, рік випуску 2014 рік (а.с. 59).

Таким чином, сплачений позивачем, у зв'язку з придбанням транспортного засобу податок на додану вартість був включений до складу податкового кредиту.

Також, позивачем було придбано від нерезидента - "ОСОБА_3." (м. Роггель, Нідерланди) тягач сідельний, двомісний, марки DAF, модель FТ ХF105 тип: FТХF105.460, шасі: НОМЕР_3, рік випуску 2014 рік, що підтверджується контрактом №UА/ОСОБА_1/1х105ХF/27.01.14ІВ від 27.01.2014 року (а.с. 78-81) та специфікацією №UА/ОСОБА_1/1х105ХF/27.01.14ІВ (а.с. 82-84).

Факт ввезення на територію України придбаного позивачем тягача сідельного, двомісного, марки DAF, моделі FТ ХF105 підтверджується вантажно-митною декларацією (далі - ВМД) №305090000/2014/004038 від 17.03.2014 року (а.с. 85-86).

Оплата позивачем ціни придбаного тягача сідельного, двомісного, марки DAF, моделі FТ ХF105 підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №3 від 27.01.2014 року (а.с. 87).

Факт сплати позивачем ПДВ, у зв'язку з придбанням тягача сідельного, двомісного, марки DAF, моделі FТ ХF105, підтверджено платіжними дорученнями №1645 від 14.03.2014 року (а.с. 89) та №1648 від 17.03.2014 року (а.с. 88).

Позивачем було отримано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме: тягача сідельного, двомісного, марки DAF, моделі FТ ХF105 тип: FТХF105.460, шасі: НОМЕР_3, рік випуску 2014 рік (а.с. 58).

Відповідно до ч.1 ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

У відповідності ч. 1 ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, як вбачається з вище викладеного та не заперечується сторонами, позивачем було правомірно набуто право власності на напівпричіп KOGEL SN24Р90/1110 та на тягач сідельний, двомісний, марки DAF, модель FТ ХF105, а відтак, у відповідності до ч.1 ст. 320 ЦК України він має право використовувати дані транспортні засоби у підприємницькій діяльності, у тому числі в частині, що регулює порядок формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування.

Також, як відображено відповідачем в Акті перевірки від 07.11.2014 року за №23/1703/НОМЕР_2, проведеною перевіркою встановлено, що позивач в березні 2014 року проводив розподіл загальної суми податкового кредиту з ПДВ сформованого за рахунок придбання транспортного засобу, який використовувався для здійснення господарської діяльності (а.с. 41, 42). Позивачем суму ПДВ з операцій придбання транспортного засобу від ТОВ "Когель Україна" відображено в рядку 10.1 Декларації з ПДВ за березень 2014 року у розмірі 62851,00 грн. (а.с. 41). Суму ПДВ з операцій придбання транспортного засобу від нерезидента відображено позивачем в рідку 12.1 Декларації з ПДВ за березень 2014 року у розмірі 188347,00 грн.

Відповідач у відповідності до Акту перевірки від 07.11.2014 року за №23/1703/НОМЕР_2 наголошує на тому, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя є об'єктом їх спільної сумісної власності (а.с. 40). Щодо твердження відповідача про те, що виходячи з того, що придбані позивачем транспортні засоби використовуються для здійснення підприємницької діяльності, то вони є об'єктом права спільної власності подружжя (а.с. 40), суд констатує наступне.

У відповідності до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, законодавством України не визначено жодного обмеження щодо використання в господарській діяльності майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Відтак, факт перебування фізичної особи-підприємця в шлюбі не виключає право фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності на придбання та в подальшому використання даного майна для здійснення своєї господарської діяльності.

У відповідності до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до п.1 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", затвердженого постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року (далі - Порядок №1388) цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до п.2 Порядку №1388 він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно до п. 6 Порядку №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви.

У відповідності до п. 6 Порядку №1388 транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Таким чином, транспортні засоби, які були придбані позивачем, як фізичною особою-підприємцем з метою використання в господарській діяльності, у відповідності до вимог п. 6 Порядку №1388, були зареєстровані за позивачем, як за фізичною особою.

Отже, Мукачівським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Закарпатській області були зареєстровані за позивачем придбані ним транспортні засоби, а саме: напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 та тягача сідельного, двомісного, марки DAF, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 59) та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с. 58).

Таким чином, державна реєстрація транспортних засобів проведена позивачем у відповідності до вимог Закону України "Про дорожній рух" та Порядку №1388.

Доказами використання позивачем в господарській діяльності придбаних транспортних засобів, а саме: напівпричіпа KOGEL SN24Р90/1110 та тягача сідельного, двомісного, марки DAF є наявні в матеріалах справи Рахунки (а.с. 115-116, 118-119, 121-122, 124-125, 127-128) та Акти виконаних робіт (а.с. 117, 120, 123, 126, 129).

Також, суд не може погодитися з висновками відповідача про те, що оскільки дія Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не поширюється на таку категорію суб'єктів господарювання, як фізичні особи-підприємці, а тому законодавством України не передбачено ведення балансового обліку придбаного, спорудженого (збудованого) нерухомого або рухомого майна з метою документального підтвердження результатів господарської діяльності при визначенні сум ПДВ, у зв'язку з чим позивачем було допущено порушення податкового законодавства України, що послужило завищенню податкового кредиту.

У відповідності до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відтак, відсутність встановленого законом обов'язку фізичної особи-підприємця вести облік основних засобів не заперечує наявність відповідного права у платника податку.

Позивачем ведеться балансовий облік придбаного, спорудженого (збудованого) нерухомого або рухомого майна, у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, що підтверджується первинними та обліковими (бухгалтерськими) документами.

Таким чином, позивачем були понесені витрати, в тому числі у вигляді сплаченого ПДВ, у зв'язку з придбанням основних фондів, а саме: вище вказаних транспортних засобів, при цьому останнім забезпечувалося ведення обліку балансової вартості груп основних фондів, що підтверджується Актами приймання-передачі основних засобів (а.с. 90-93), відомостями нарахування амортизації (а.с. 94-95). Дані документи надавалися позивачем під час проведення перевірки відповідачеві, що підтверджується Листом від 31.10.2014 року №89 (а.с. 56-57).

Щодо застосування відповідачем частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях в розмірі 72,33%, визначеної підприємцем шляхом перерахунку частки сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами/послугами між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями, слід зазначити наступне.

Придбані позивачем в березні 2014 року транспортні засоби не використовувалися в березні 2014 року в неоподатковуваних операціях, а використовувались лише в оподатковуваних, відтак посилання відповідача на норму п.199.1 ст.199 ПК України як на правову підставу для обґрунтування необхідності застосування частки розміром 72,33% при формування податкового кредиту за березень 2014 року є безпідставним.

У відповідності до п.199.4 ст. 199 ПК України платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, перерахунок частки здійснюється виходячи з фактичних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, проведених з початку поточного року до дати зняття з обліку.

Отже, при формуванні податкового кредиту за березень 2014 року податок на додану вартість, сплачений в ціни придбаних транспортних засобів, правомірно віднесений до податкового кредиту вказаного періоду, без застосування коефіцієнту (частки) розрахованого як частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (72,33%).

Згідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області - задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області від 20.11.2014 року за №.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) витрати зі сплати судового збору в сумі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) грн.

4.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 19 січня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 січня 2015 року.