Справа № 826/15758/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» (далі - Позивач, ДП з ІІ «Сантрейд») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Відповідач, МГУ Міндоходів) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2014 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.11.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи не підтверджується факт виконання господарських операції, правових підстав для визначення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у ДП з ІІ «Сантрейд» не було.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не були належним чином досліджені всі наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, що у червні - липні 2014 року працівниками МГУ Міндоходів на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України відповідно до наказу від 27.06.2014 року №643 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП з ІІ «Сантрейд» з питань правомірності нарахування від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2014 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем: п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту по операціях, які оподатковуються на загальних підставах за березень 2014 року в сумі 317 965,00 грн. та підлягає зменшенню; п. п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту (р. 19 декларації) за березень 2014 року на суму ПДВ 317 965,00 грн., яка підлягає зменшенню; пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування (р. 23.1 декларації) за квітень 2014 року на суму ПДВ 317 965,00 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 18.07.2014 року №749/28-10-37-20/25394566. На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 01.08.2014 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 317 965,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 158 985,50 грн.

За наслідками адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції встановив наступне.

Між ДП з ІІ «Сантрейд» (Замовник) та ПП «Агентство маркетингових досліджень» (Виконавець) укладено договір №119 від 01.02.2014 року про надання маркетингових послуг (далі - Договір), за умовами якого Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги, а Замовник зобов'язується прийняти належним чином надані Виконавцем послуги та оплатити їх на умовах та у порядку, визначених у даному Договорі.

Згідно п. 1.2 Договору перелік та види послуг, які Виконавець надає Замовнику, зазначаються в додатку №1 (таблиця №1) до даного Договору, який є невід'ємною його частиною. Замовник замовляє, а Виконавець зобов'язується надати послуги з переліку послуг, зазначених у додатку №1 (таблиця №1), в обсязі, протягом строку та на умовах, вказаних у додатках до даного Договору, які є невід'ємною його частиною.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що після завершення надання передбачених даним Договором щомісячних послуг Виконавець передає Замовнику акти здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою Виконавця та скріплені печаткою Виконавця.

Зі змісту додатку №1 до Договору Виконавець повинен надати Замовнику наступні послуги: визначення обсягів продажу товарів у торговельних точках у грошовому виразі, що приймають участь у дослідженні у звітний період; визначення середньоденних продажів продукції постачальника через одну торговельну точку; надання інформації по кожній окремій торговельній точці; проведення моніторингу з визначення кількості фейсів товарної позиції у розрізі торговельних точок; надання інформації щодо роздрібних цін у роздрібних торговельних мережах; дослідження ставлення споживачів до видів реклами різних товарних груп; дослідження факторів вибору торговельної точки для покупця різних товарних груп; дослідження ставлення споживачів до найменування торгових марок; дослідження ставлення споживачів до упаковки товару; САРІ-опитування з використанням анкети з фіксованою кількістю запитань.

Відповідно до додатку №1 до Договору Виконавець зобов'язується надати послуги, а саме: проведення фокус-груп; проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання); проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі пологого анкетування (закриті питання); обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту; он-лайн опит споживачів на базі розробленої анкети з фіксованою кількістю запитань; проведення телефонного опитування респондентів; визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у кількісному виразі, що приймали участь у дослідженні.

На переконання Позивача, факт виконання зобов'язань за вказаним Договором підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: рахунку (т. 1 а.с. 99), акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) (т. 1 а.с. 100), податкової накладної (т. 1 а.с. 101), платіжного доручення (т. 1 а.с. 102), звітів (т. 1 а.с. 108-219; т. 2 а.с. 1-95).

На підставі того, що наявні у матеріалах справи докази не свідчать про реальність здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 14, 198, 201 ПК України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», прийшов до висновку про відсутність факту виконання сторонами господарських зобов'язань, а відтак і про неправомірність формування бюджетного відшкодування з ПДВ.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції враховується, що, на переконання Апелянта, укладення вищезазначеного Договору було зумовлено необхідністю забезпечення господарської діяльності Позивача, а саме надання оцінки попиту споживачів на певні види продукції з метою встановлення можливості підвищити ціни без втрати позицій на ринку. Зазначене, на думку колегії суддів, підтверджується наявними у матеріалах справи поясненнями ДП з ІІ «Сантрейд» та копіями бухгалтерських довідок (т. 2 а.с. 124-135).

Згідно п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи документам, наданих Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з ПП «Агентство маркетингових досліджень», судова колегія вважає їх такими, що відповідають вимогам, що закріплені приписами чинного законодавства до первинних документів, а тому вважає необґрунтованою позицію Окружного адміністративного суду м. Києва про відсутність документального підтвердження виконання зобов'язань з вказаним контрагентом.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту акту перевірки вбачається, що основною підставою для висновків про безтоварність Договору податковий орган визначив висновки Дніпропетровської ОДПІ, викладені в акті «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Агентство маркетингових досліджень» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з платниками податків за лютий 2014 року» від 20.05.2014 року №295/2204/37274459.

Оцінюючи дане твердження податкового органу Окружний адміністративний суд м. Києва обґрунтовано зазначив, що посилання податкового органу на використання у ході перевірки Позивача акту перевірки контрагента останнього є необґрунтованим з огляду на те, що встановлення факту взаємовідносин контрагента ДП з ІІ «Сантрейд» з фіктивним суб'єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності Апелянта, оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання. У зв'язку з чим судова колегія погоджується з твердженням Київського окружного адміністративного суду про передчасність твердження податкового органу про фіктивний характер діяльності Позивача при взаємовідносинах з ПП «Агентство маркетингових досліджень».

При цьому судовою колегією враховується, що зі змісту наявного у матеріалах справи акту перевірки ПП «Агентство маркетингових досліджень» (т. 2 а.с. 154-174) вбачається, що кількість працюючих осіб на підприємстві складало 18, а одним з видів діяльності суб'єкта господарювання є дослідження кон'юнктури ринку ва виявлення громадської думки, а також консультування з питань комерційної діяльності й керування. Тобто, на думку суду апеляційної інстанції, ПП «Агентство маркетингових досліджень» мало необхідні ресурси для виконання зобов'язань перед Позивачем за Договором. Крім того, висновок про товарність Договору прямо випливає зі змісту акту перевірки ДП з ІІ «Сантрейд» (т. 2 а.с. 200), в якому зафіксовано, що: «Крім того, встановлено, що згідно штатного розкладу ПП «Агентство маркетингових досліджень» на підприємстві рахується 10 фахівців маркетологів та 1 провідний маркетолог. Даний факт свідчить про те, що вказані в актах виконаних робіт маркетингові дослідження підприємство могло виконати власними силами…

ПП «Агентство маркетингових досліджень» не є кінцевим споживачем послуг, отриманих від ТОВ «Протей-Груп» у лютому 2014 року.

Вищевказані послуги з маркетингових досліджень ПП «Агентство маркетингових досліджень» було надано у лютому на адресу ряду підприємств покупців, одним з яких є ДП «Сантрейд».

Зі змісту наведених в акті перевірки тверджень колегія суддів вбачає висновок про те, що податковим органом не заперечується факт отримання Позивачем послуг від ПП «Агентство маркетингових досліджень», а підставою для зменшення бюджетного відшкодування податку на додану вартість стали встановлені, на думку МГУ Міндоходів, факти недобросовісності ТОВ «Протей-Груп», з яким ДП з ІІ «Сантрейд» взагалі господарських відносин не мало. Відтак, з огляду на персональну відповідальність платника податків колегія суддів вважає передчасним твердження Відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, про обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують реальність виконання укладеного з ПП «Агентство маркетингових досліджень» Договору.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент виписування податкових накладних Позивачу ПП «Агентство маркетингових досліджень» було зареєстровано у встановленому законом порядку як суб'єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість, а факт реальності господарських операцій, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для донарахування податкових зобов'язань ДП з ІІ «Сантрейд» у Відповідача не було.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 зазначеної статті передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відтак враховуючи, що Позивачем було доведено реальності здійснення господарської операції та факту отримання від контрагента робіт, а також встановлену відповідність первинних документів вимогам чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного суду м. Києва про відсутність у ДП з ІІ «Сантрейд» правових підстав для формування суми бюджетного відшкодування у розмірі 317 965,00 грн. за квітень 2014 року за наслідками господарських відносин з ПП «Агентство маркетингових досліджень».

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо правомірності винесення податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому вважає за необхідне його скасувати.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Приписи ч. 6 ст. 94 КАС України визначають, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ДП з ІІ «Сантрейд» 2 923,20 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» - задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати винесене Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників податкове повідомлення-рішення від 01 серпня 2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» () 2 923 (дві тисячі дев'ятсот двадцять три) гривні 20 копійок витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.