Справа № 127/24827/14-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/24827/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

21 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дій ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького міського суду від 08 грудня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Від позивача та представника відповідача через відділ реєстрації та інформації Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмовго провадження.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції із записів в трудовій книжці ОСОБА_2, він з 16.01.1987 року по 17.08.1993 рік працював на 732 військовому заводі м. Вінниці (Державне підприємство « 732 Вінницький ремонтний завод» на посаді маляра по фарбуванню нітрофарбами по 3-му розряду. Його загальний трудовий стаж роботи складає понад 25 років, з яких 6 років 7 місяців 1 день--на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

По досягненню 57,6 років, позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 із зменшенням віку, передбаченого ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

06.11.2014 року рішенням комісії по розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства (витяг з протоколу комісії №28) позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв'язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Відмову мотивовано тим, що відповідно до Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року, якщо атестація з 21.08.1992 року не проводилась, чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. Крім того, період роботи з 10.08.1992 року(в даному випадку, з 10.08.1992 року по 31.08.1992 року- відпустка без збереження заробітної плати, згідно довідки № 122 від 21.10.2014 року) по 17.08.1993 рік до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховується.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а непроведення атестації керівником підприємства, що є його безпосереднім обов'язком, не може бути підставою для обмеження позивача в праві на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак вважає, що оскаржувана постанова підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-12 (далі Закон № 1788-12), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Статтею 62 Закону № 1788-12 та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 даного Порядку передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгової умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до п.З Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Як вбачається із записів в трудовій книжці ОСОБА_2, він з 16.01.1987 року по 17.08.1993 рік працював на посаді маляра по фарбуванню нітрофарбами по 3-му розряду.

На період роботи позивача діяли Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників із шкідливими та тяжкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10 та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 до яких відносяться посада--маляри, зайняті на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки.

На підтвердження пільгового стажу роботи в спірний період позивачем також надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с.14) та довідки про заробітну плату (а.с.15-18).

Щодо посилань відповідача на відсутність проведеної атестації на підприємстві, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до змісту наказу Міністерства праці та соціальної політики України „Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" № 383 від 18 листопада 2005 року, якщо атестацію робочих місць проведено до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до пільгового стажу зараховується п'ятирічний період роботи, що передує даті видання наказу про атестацію, а також період впродовж 5 років після вперше проведеної атестації. Якщо атестація вперше проведена після 21 серпня 1997 року, в разі підтвердження зазначеного права до пільгового стажу зараховується п'ятирічний період, що передує даті видання наказу про її результати.

Якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилась чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період робіт із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно.

Частиною другою пункту 4 зазначеного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, законодавцем покладено обов'язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її непроведення не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилання відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позову непроведення атестації робочих місць на підприємстві, оскільки дана обставина не може слугувати причиною для не включення періоду роботи до пільгового стажу.

Щодо тверджень відповідача про неможливість зарахувати до пільгового стажу роботи, період перебування позивача у відпустці за власний рахунок без збереження заробітної плати, суд апеляційної інстанції, зазначає наступне.

Віповідно до ст.2 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР), право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до приписів ст.4 Закону № 504/96-ВР відпустки без збереження заробітної плати є одним із видів соціальних відпусток.

Відповідно до ст.84 КЗпП України, у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов'язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Чинним законодавством не передбачено, незарахування відпусток до трудовго стажу працівника.

Як вбачається із архівної довідки, наявної в матеріалах справи (а.с.15), позивачу в 1992-1993 роках надавались відпустки без збереження заробітної плати, що дійсно перевищували 15 днів рік.

Проте, відмовляючи в зарахуванні до пільгового стажу, всього періоду перебування позивача в додатковій неоплачуваній відпустці, відповідачем не було враховано, що дні, які припадають на вихідні дні до відпустки за власний рахунок не враховуються, а також те, що позивач має право на зарахування до трудового стажу відпустки, передбаченої ст.84 КЗпП України.

Зважаючи на те, що для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку в 57 років 6 місяців, позивачу необхідний пільговий стаж не менше 6 років 5 місяців, а його стажу з відрахуванням відпустки за власний рахунок (за виключенням вихідних днів та 15 днів, передбачених ст.84 КЗпП України) достатньо для призначення такої пенсії то підстав для відмови в її призначенні немає.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії позивачу та зобов'язанні призначити останньому пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині щодо присудження на користь позивача судових витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 600 грн., з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. Так граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у адміністративній справі у випадку, якщо компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази обчислення вартості наданої правової допомоги, не надано доказів для підтвердження вартості послуг адвоката та акти виконаних робіт на підтвердження сплаченої суми, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно п.5 ч.1 ст.161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.163 названого Кодексу в резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.94 названого Кодексу якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Абзацом 3 пункту 26 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011, судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету.

Проте, судом першої інстанції зазначені положення не враховано та стягнуто на користь позивача судовий збір з Державного бюджету України шляхом його безспірного списання органом Державної казначейської служби України із рахунка відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення суду першої інстанцій в частині розподілу та присудження судових витрат підлягає скасування з прийняттям в цій частині нової постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України вказує, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця задовольнити частково .

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити дій в частині присудження на користь ОСОБА_2 витрат у розмірі 73 грн. 08 коп.(судовий збір) та 600 гривень правової допомоги, які підлягають обов'язковому стягнення органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 73 грн.08 коп. судових витрат (судовий збір).

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М.

Гонтарук В. М.