Справа № 816/5097/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/5097/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко І.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Горобця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області про скасування наказу, поновлення на службі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

25 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області (далі - УМВС України в Полтавській області, відповідач) про скасування наказу відповідача №562ос від 28.11.2014 в частині звільнення інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів та діяльності спеціальних установ міліції Управління громадської безпеки УМВС України в Полтавській області капітана міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді; виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.11.2014 та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що його звільнення з органів внутрішніх справ (далі - ОВС) за власним бажанням за наказом УМВС України в Полтавській області від 28.11.2014 не відповідає його дійсному волевиявленню та здійснено з порушенням вимог Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Стверджує, що після написання рапорту про звільнення з ОВС ним вже 02.12.2014 засобами поштового зв'язку на адресу відповідача був надісланий рапорт про відкликання попереднього рапорту.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ту обставину, що рапорт на звільнення був написаний добровільно. У зв'язку з цим УМВС України в Полтавській області діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши залучені до матеріалів справи та зібрані судом письмові докази, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач розпочав службу в ОВС з 27.11.2006.

24.11.2014 на ім'я т.в.о. начальника УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням (а.с. 16).

28.11.2014 наказом т.в.о. начальника УМВС України в Полтавській області №562 о/с на підставі п. 64 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України капітана міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів та діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС звільнено з ОВС у запас за власним бажанням на підставі рапорту ОСОБА_1 (а.с. 17).

Позивач не погодився із вказаним наказом та оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку діям та рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

За приписами статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 10 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з п. 64 "ж" Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Пунктом 68 Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином пункт 68 Положення має імперативний характер, а тому дотримання трьохмісячного строку при звільненні осіб, на яких поширюється дія Положення, є обов'язковим як для позивача, так і для відповідача.

Разом з тим, як встановлено судом з наданих сторонами письмових доказів, рапорт про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 подав 24.11.2014.

У свою чергу наказ УМВС України в Полтавській області №562 о/с щодо звільнення позивача з ОВС був підписаний 28.11.2014.

Вказані дії відповідача суперечать вимогам п. 68 Положення, оскільки за його змістом, до закінчення трьохмісячного строку попередження, особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

При цьому суд зауважує, що 02.12.2014 позивач надіслав засобами поштового зв'язку на ім'я т.в.о. начальника УМВС України в Полтавській області рапорт про відкликання свого рапорту щодо звільнення з ОВС, про що свідчить опис вкладення у цінний лист з відміткою поштового відділення (а.с. 6-7).

Згідно з п. 7 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку: особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років; полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років; генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років; генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.

Пунктом 8 Положення передбачено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Однак відповідач, перед прийняттям наказу від 28.11.2014 №562 о/с, підстави написання позивачем рапорту про звільнення не дослідив та поважність причин, що перешкоджають виконанню ним своїх посадових обов'язків, не оцінив.

До того ж у своєму рапорті про звільнення позивач не вказував дату, з якої він бажає звільнитися.

Наведені обставини свідчать про те, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто домовленості про звільнення позивача до закінчення тримісячного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Положення встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи те, що у рапорті ОСОБА_1 не зазначено дату звільнення, а також той факт, що звільнення здійснено без дотримання тримісячного строку та без оцінки поважності причини звільнення зі служби, суд дійшов висновку, що наказ відповідача від 28.11.2014 №562 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів та діяльності спеціальних установ міліції управління громадської безпеки УМВС підлягає скасуванню з моменту прийняття, а ОСОБА_1 - поновленню на посаді з 28.11.2014 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У свою чергу частиною другою вказаної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Суд встановив, що ані Законом України "Про міліцію", ані Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114 та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460 - IV, не передбачено права особи на відшкодування моральної шкоди у разі поновлення на службі в ОВС, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про відшкодування моральної шкоди та вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної вимоги.

Відтак адміністративний позов належить задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 28.11.2014 №562 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів та діяльності спеціальних установ міліції Управління громадської безпеки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області капітана міліції ОСОБА_1.

Поновити на роботі в органах внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора з організації діяльності спеціальних установ міліції відділу організації служби, забезпечення масових заходів та діяльності спеціальних установ міліції Управління громадської безпеки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з 28.11.2014.

Зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28.11.2014 по 20.01.2015.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.01.2015.

Суддя Є.Б. Супрун