Справа № 804/19556/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріНовченко Є.Ю.
представника позивача представника відповідача Широкого С.В. Дерець Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішення та картки відмови, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» було заявлено до митного оформлення товар та подано митну декларацію з усіма необхідними документами для підтвердження митної вартості товару за ціною договору, проте відповідачем безпідставно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, зазначивши, що у зв'язку з виявленим розбіжностей у заявлених відомостях про митну вартість товарів, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для застосування першого методу визначення митної вартості. При цьому посадовою особою відповідача було прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості, відповідно до якого митну вартість скориговано на підставі наявних у митниці відомостей із застосуванням методу 3, відмовлено позивачу в митному оформленні та надано картку відмови. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На виконання умов контракту №1872-СО/ІТ від 17.05.2012 року, укладеного між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та фірмою Cafй Carraro Spa (Венеція, Італія), та специфікації № 54 від 26.06.2014 року фірма Cafй Carraro Spa здійснила поставку позивачу товару: каву в зернах Сarraro (100% А) 250 г., каву молоту Aroma e Gusto Intenso (100% R) 250 г., каву молоту (70%А /30% R) 250 г, каву молоту Сarraro 1927 (100% А) 250г ж/б, каву молоту 100 гр. De Luxe Foods and Goods Selected у м'якій упаковці з клапаном, каву молоту 250 г. De Luxe Foods and Goods Selected у кількості 62 784 одиниці (3 240 коробок) за загальною ціною 73 363,20 євро.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було надано митному органу наступні документи: контракт від 17.05.2012 року №1872-CO/IT; додаткову угоду №4 від 04.06.2014 року; специфікацію №54 від 26.06.2014 року; міжнародну автомобільну накладну CMR від 26.06.2014 року №386724; рахунок-фактуру (інвойс) від 26.06.2014 року №GI/7 327; пакувальний лист від 26.06.2014 року №327; прайс-лист б/н від 16.06.2014 року; заяву на страхування №3066 від 27.06.2014 року; рахунок проформу б/н від 26.06.2014 року на транспортні послуги; заяву на перевезення від 23.06.2014 року; калькуляцію транспортних витрат №02/07/1 від 02.07.2014 року; сертифікат про походження товару №S/0785733 від 26.06.2014 року; сертифікат якості від 26.06.2014 року; договір перевезення вантажу №010413-О від 01.04.2013 року; договір транспортного перевезення №0108-8 від 18.04.2013 року; договір транспортного перевезення №2506КЮ від 25.06.2014 року; договір перевезення вантажу №643 від 01.04.2013 року; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного, фітосанітарного, радіологічного контролю товару.
Посадовою особою Дніпропетровської митниці Міндоходів відповідно до статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, в результаті чого встановлено, що подані документи містять розбіжності, зокрема, в сертифікаті якості б/н від 26.06.2014 року є посилання на інвойс №327 від 26.06.2014 року, а наданий інвойс має номер GI/7 327 від 26.06.2014 року; у відповідності до статті 254 документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, подаються митному органу українською мовою; наданий прайс-лист від 16.06.2014 року не містить терміну дії; пунктом 1.2 договору перевезення вантажу від 01.04.2013 року №643, перелік послуг та інформація про них зазначається в заявці на перевезення вантажу, яка є невід'ємною частиною договору. Зразок заявки наводиться у додатку №1 до договору, проте декларантом до митного оформлення додаток №1 не надавався.
Враховуючи вищезазначене, митним органом під час консультації декларанта зобов'язано згідно приписів статті 53 Митного кодексу України протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформацію біржових організацій про вартість товару за період 10 діб до дати інвойсу.
Листом від 03.07.2014 року №1 позивач відмовився від подання документів, пояснивши, що можливість надання у десятиденний термін витребуваних відповідачем додаткових документів відсутня.
З метою випуску товару у вільний обіг позивач сплатив митні платежі згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, у розмірі 316 186,63 грн., та надав фінансову гарантію сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною контролюючим органом.
Листом №18-09/1 від 18.09.2014 року позивач надав витребувані додаткові документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, однак Дніпропетровською митницею ДФС за результатами їх розгляду відмовив у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару, про що товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» було повідомлено листом №6079/04-50-52 від 25.09.2014 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товарів, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
В силу приписів частини 4, 5 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України визначено, які витрати (складові митної вартості) додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
У відповідності до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Нормами статті 54 Митного кодексу України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з твердженням відповідача, що подані позивачем документи не підтверджують в повному обсязі числові значення складових митної вартості товарів.
У митній декларації зазначено 4 договори транспортного перевезення.
Так, з метою організації перевезення партії товару, що оцінюється, ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» укладено договір перевезення з експедитором ПП «Транс Логистик» від 01.04.2013 року №643, відповідно до пункту 1.1 якого експедитор зобов'язується за плату та за рахунок ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» надати послуги з організації та виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях та по території України. Згідно пункту 3.1 вказаного договору вартість послуг експедитора розраховується як сума вартостей послуг третіх осіб, що залучаються для здійснення перевезення.
Суд критично оцінює посилання позивача, що додатковою угодою №2 від 01.01.2014 року до договору №643 від 01.04.2013 року в пункт 3.1. цього договору внесені зміни, згідно яких вартість послуг виконавця розраховується як сума вартості послуг третьої особи, що залучається до здійснення перевезення та експедиційної винагороди, внаслідок чого сторони за цим договором відійшли від фіксованої суми винагороди у сумі 400 грн., отже, визначення ПП «Транс Логістик» суми експедиційної винагороди у розмірі 1 700 грн. не суперечить умовам договору №643 від 01.04.2013 року.
З матеріалів справи вбачається, що вказана угода позивачем не подавалась ні до митного оформлення, ні під час консультації, ні листом від 18.09.2014 року №18-09/1.
На підтвердження транспортної складової позивачем до митного оформлення надано рахунок-проформу б/н від 26.06.2014 року експедитора ПП «Транс Логистик». Відповідно до відміток на товаротранспортних документах (CMR) фактичне перевезення партії товару здійснено «МВ Стеллар».
Посилання позивача на те, що безпосереднім перевізником виступило ТОВ «МВ Стеллар», який перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Транс-Сервіс-1» (договір №2506 від 25.06.2014 року), при цьому ТОВ «Транс-Сервіс-1» діяв на підставі договору із ПП «Транс Логістик» №020413-О від 02.04.2013 року, а договір між ТОВ «Транс-Сервіс» та ТОВ «Експрес Логістик» №0108-8 від 18.04.2013 року, договір між ТОВ «Експрес Логістик» та ПП «Транс Логістик» №010413-О від 01.04.2013 року були надані для митного оформлення помилково, у зв'язку з чим ТОВ «Експрес Логістик» не брало участі у перевезенні товару для позивача, суд не приймає до уваги, оскільки зазначене пояснення до відповідача не надавалось та не було надіслано листом від 18.09.2014 року №18-09/1.
З наданих документів до митного оформлення вбачається, що договір на перевезення з безпосереднім виконавцем («МВ Стеллар») укладено компанією ТОВ «Транс-Сервіс-1» (№2506КЮ від 25.06.2014 року), відповідно до якого оплата визначеної у заявці, яка є невід'ємною частиною договору по конкретному перевезенню, вартості послуг здійснюється з наданням замовнику (ТОВ «Транс-Сервіс-1») рахунку, акту надання послуг, податкової накладної (п.3.1 та п.3.2).
В свою чергу, компанія ТОВ «Транс-Сервіс-1» виступає в якості перевізника за договором №0108-8 від 18.04.2013 року з ТОВ «Експресс Логістик», пунктом 3 якого визначено, що вартість послуг по перевезенню визначається в заявці по конкретному перевезенню та оплачується з наданням перевізником рахунку, акту надання послуг, податкової накладної.
За пунктом 3.1 договору №010413-О від 01.04.2013 року ТОВ «Експресс Логістик», який є виконавцем послуг з організації та забезпечення перевезення для клієнта, ціни на послуги узгоджуються сторонами в заявках і зазначаються в рахунках виконавця. Згідно пункту 4.2 цього договору виконавець повинен надати клієнту завірені копії документів, що підтверджують витрати виконавця.
Таким чином, за наданими документами в організації перевезення задіяно чотири посередника, договорами між якими визначено обов'язковим надання рахунків та документів, підтверджуючих фактичні витрати.
У пункті 3.1 договором перевезення від 01.04.2013 року №643 передбачено фіксовану суму експедиційної винагороди у розмірі 400 грн.
Відповідно до рахунку-проформи б/н від 26.06.2014 року експедитора ПП «Транс Логистик», наданого до митного оформлення, сума експедиторських послуг зазначена у розмірі 1700 грн.(з ПДВ), що не відповідає вищезазначеним положенням договору №643 від 01.04.2013 року.
Суд не погоджується з позицією товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» про протиправність посилання відповідача на ненадання акту прийому-передачі виконаних робіт, що складений між позивачем та ПП «Транс Логистик», оскільки згідно пункту 3.2 договору №643 від 01.04.2013 року оплата послуг експедитора здійснюється на підставі рахунку та акту приймання виконаних послуг. При цьому приписами пункту 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Вказані документи не надані листом від 18.09.2014 року №18-09/1 до Дніпропетровської митниці ДФС, що унеможливило документальне підтвердження заявленого розміру транспортної складової митної вартості товару.
Крім того, із заперечень на позов вбачається, що відповідно до заявок на перевезення за договором №643 від 01.04.2013 року з ПП «Транс Логистик», наданих декларантом до митного оформлення попередніх партій товару за МД №110080000/2014/112657 (від 13.05.2014 року), МД №110080000/2014/113221 (від 21.05.2014 року), та оцінюваної партії за МД №110080000/2014/115731 (від 03.07.2014 року) вартість послуг перевезення є однаковою та складає 37 500,00 грн. за 1 автомобіль.
За рахунками-проформами експедитора ПП «Транс Логистик» б/н від 16.05.2014 року, що надані до митних оформлень партій товарів за МД №110080000/2014/112657 та МД №110080000/2014/113221, ввезених за однаковим маршрутом за одним зовнішньоекономічним контрактом, змінено розподілення загальних витрат на перевезення, а саме: зменшено витрати на перевезення за кордоном та збільшено вартість транспортних послуг по території України, які не включено до митної вартості товару. На такому ж рівні у рахунку-проформі від 26.06.2014 року зазначено розподіл витрат по доставці оцінюваної партії товару, при чому кількість посередників, які задіяні в організації перевезення, збільшено.
Документальне підтвердження формування розміру вказаних складових митної вартості (витрати на перевезення до та після кордону України, послуги задіяних посередників, витрати на навантаження) не надавалось позивачем до митного оформлення та не надіслано до митниці листом від 18.09.2014 року №18-09/1.
Щодо висновку експерта Дніпропетровської ТПП №ГО-4239/2 від 15.09.2014 року, відповідно до якого експертом визначалась ринкова вартість товару, суд зазначає, що визначена ринкова вартість товару дорівнює вартості товару на умовах поставки EXW Schio (VI), Італія, в яку відповідно не включено витрати, пов'язані з доставкою товару до митної території України, що є обов'язковою складовою митної вартості товару в силу положень частини десятої статті 58 Кодексу.
Статтею 57 Митного кодексу України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 3 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Приписами статті 60 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
У рішенні про коригування митної вартості №110080000/2014/100144/1 від 03.07.2014 року посадовою особою митниці зазначено про проведення консультацій з декларантом та про здійснення коригування митної вартості товару із застосуванням другорядного методу відповідно до Митного кодексу України. З урахуванням наявної у митному органі інформації про вартість аналогічних товарів відповідачем здійснено коригування митної вартості.
Згідно частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, митницею дотримано послідовність застосування методів визначення митної вартості, що відображено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів.
Відповідно до частини 12 статті 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.
В силу пункту 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.
При поданні даного адміністративного позову до суду позивачем у порядку підпункту першого пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» було сплачено судовий збір у розмірі 255,78 грн.
Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування рішення та картки відмови - відмовити у повному обсязі.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-МАРКЕТ» судовий збір у розмірі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко