Справа № П/811/876/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2015 рокусправа № П/811/876/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № від 08.02.2013.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Олександрійською ОДПІ ГУ Міндоходів від 09.02.2013 № , яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в частині визначення 8769,52 грн. - за основним платежем та 2192,38 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду та прийняту нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовою особою Олександрійською ОДПІ було проведено позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 23.01.2013 № 64/10-11-18-05.

В ході перевірки було встановлено порушення з боку позивача п. 181.1 ст. 181, ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по податку на додану вартість в загальному розмірі 73009,47 грн., що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 09.02.2013 № , яким останній збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 91261,83 грн., у тому числі за основним платежем - 73009,47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 18252,36 грн.

В основу оскаржуваного ППР лягли висновки податкового органу, згідно з якими позивач у зв'язку з отриманням доходу за останні 12 місяців у сумі 300000 грн. був зобов'язаний зареєструватися платником податку на додану вартість, а невиконання цього обов'язку тягне за собою накладання відповідальності на платника податків.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 181 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

З матеріалів справи вбачається, що податковий орган, посилаючись на норми Податкового кодексу України, обчислює період, в якому встановлено перевищення 300000,00 грн., з 01.10.2010 по 31.07.2011.

Відповідно до Z-звітів за період з жовтня 2010 року по 31 липня 2011 року, виручка позивача від реалізації товарів склала 358491,15 грн. При цьому за період з жовтня по грудень 2010 року така виручка становить 53898,45 грн.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо помилково обрання відповідачем періоду з жовтня по грудень 2010 року задля визначення сукупного доходу позивача, оскільки Податковий кодекс набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Таким чином дія Податкового органу не розповсюджується на правовідносини, які виникли до 01.01.2011.

Доводи представника Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, що аналогічна норма закріплена й у Законі України «Про податок на додану вартість», який був чинний протягом 2010 року, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції в цій частині, адже предметом оскарження в даній адміністративній справі є податкове повідомлення-рішення, яке прийнято відповідачем на підставі п. 54.3 ст. 54, п. 1 ст. 187 Податкового кодексу України за порушення п. 1 ст. 187 ПК України (тобто без посилання на встановлене порушення відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість»).

Щодо визначення порушення за період січень-серпень 2011 року суд апеляційної зазначає, що Z-звітами та книгами обліку розрахункових операцій за вказаний період підтверджується, що загальна сума доходу позивача від здійснення операцій з реалізації товарів протягом цих останніх місяців становить 304592,70 грн., тобто сукупно, без урахування ПДВ, перевищує 300 тис. грн., що свідчить про виникнення у позивача обов'язку подати до податкового органу заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечується, що при визначенні відповідачем суми заниженого позивачем податкового зобов'язання з ПДВ, об'єктом оподаткування визначено отримані позивачем доходи з поставки (продажу) товарів, за базу оподаткування взято вартість товарів, обчислену на підставі поданих позивачем книги обліку доходів та витрат Форми 10, звітів РРО, з яких вбачається, що суми грошових коштів, відображених у звітах, не були проведені із зазначенням зменшення на суму ПДВ. Більш того, не формував позивач і податкове зобов'язанні при придбанні ним товарів.

Згідно з п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перевищивши межу суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) у розмірі 300000 грн., позивач мав би право здійснювати утримання податку, що сплачується покупцями, лише за умови реєстрації його платником ПДВ у встановленому порядку. Не виконавши цього обов'язку, позивач несе відповідальність за ненарахування та несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування, до моменту реєстрації платником податку на додану вартість.

При цьому доводи представника щодо закупівлі ФОП ОСОБА_1 товарів з метою їх подальшої реалізації за ціною, яка включала ПДВ, а тому з загальної суми від здійснення операцій з поставки товарів за період з жовтня 2010 року по липень 2011 року необхідно виключити суму ПДВ, яка була сплачена позивачем при придбанні товарів з метою їх подальшої реалізації, суд апеляційної інстанції не знаходить такими, що впливають на характер спірних правовідносин, адже в даній адміністративній справі спір виник у зв'язку з визначенням суми сукупного доходу внаслідок реалізації позивачем певних товарів у відповідному періоді, а не суми витрачених коштів при придбанні товарів, що мають самі по собі різну правову природу. Крім того вказані доводи представника позивача не мають під собою жодного правового підґрунтя.

Також судом першої інстанції під час розгляду справи по суті встановлено, позивачем належними доказами не спростовано, що ФОП ОСОБА_1 протягом січня-серпня 2011 року не була зареєстрована платником податку на прибуток підприємств та не перебувала на загальній системі оподаткування, що виключає можливість застосувати до неї приписи пунктів 6, 7 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Враховуючи сукупність викладених обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року в адміністративній справі № П/811/876/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 20 січня 2015 року

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова