Справа № 824/3312/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Чернівці Справа №824/3312/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюка І.В., представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюка Івана Васильовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області про скасування рішення.

В поданому позові позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6462394 від 07 жовтня 2013 року, на підставі якого внесений запис №2746163 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, яке прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюком Іваном Васильовичем; скасувати запис про державну реєстрацію права власності №2746163 від 07 жовтня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Після уточнення позовних вимог та подання до суду позовної заяви в новій редакції ОСОБА_1 просить суд: 1) скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюка Івана Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №6462394 від 07 жовтня 2013 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8; 2) скасувати запис про право власності №2746163 від 16 вересня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Ухвалою суду від 18 грудня 2014 року допущено заміну первинного відповідача у даній справі Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області на належного відповідача - державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюка Івана Васильовича.

Крім цього, ухвалою суду від 18 грудня 2014 року залучено до участі у розгляді даної справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

В судовому засіданні 20 січня 2015 року представник позивача позовні вимоги, викладені у позовній заяві в новій редакції, підтримав та просив суд їх задовольнити повністю.

В обґрунтування позову зазначено, що на даний час право власності на належну ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 19 квітня 2012 року, укладеного між ним та ОСОБА_9, квартиру АДРЕСА_1 безпідставно зареєстровано за третіми особами: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Позивач посилався на положення Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5 й зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167, та вказував, що на час прийняття оскаржуваного ним рішення суб'єкта владних повноважень судом касаційної інстанції було зупинено виконання рішення суду апеляційної інстанції, на підставі якого відповідачем і було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №6462394 від 07 жовтня 2013 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідач проти позову заперечував та просив суд в його задоволенні відмовити. При цьому вказав, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №6462394 від 07 жовтня 2013 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було прийнято ним у відповідності до закону та на підставі поданих 16 вересня 2013 року для реєстрації документів, а про існування ухвали суду касаційної інстанції, про яку вказує позивач, на день прийняття ним указаного рішення він не знав.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 підтримали позицію відповідача та зазначили про відсутність підстав для задоволення даного позову. Зокрема вказали, що приймаючи оскаржуване ОСОБА_1 рішення державний реєстратор керувався рішенням суду апеляційної інстанції, яке станом на дату внесення запису до Державного реєстру не було скасовано. При цьому рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №6462394 від 07 жовтня 2013 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 права позивача ОСОБА_1 фактично не порушені, а тому він є неналежним позивачем у цій справі.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, свою позицію відносно заявленого позову не висловили.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 19 квітня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1.

У в'язку з цим в установленому законом порядку було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно.

В червні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 як колишні власники квартири АДРЕСА_1, звернулись до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_10, ОСОБА_11, Чернівецьке комунальне бюро технічної інвентаризації, про визнання договору недійсним. Зокрема, з поміж іншого, просили суд визнати недійсним договір від 19 квітня 2012 року купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1, укладеним між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 та витребувати в останнього вказану квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2013 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2013 року. Позовні вимоги задоволено частково, в тому числі витребувано у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_7, ОСОБА_8

При цьому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 19 квітня 2012 року, недійсним не визнавався.

У зв'язку з поданням 16 вересня 2013 року заяви про державну реєстрацію права власності та на підставі рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюком І.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6462394 від 07 жовтня 2013 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6462394 від 07 жовтня 2013 року державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від 16 вересня 2013 року за №2746163 на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Разом з цим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 вересня 2013 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2013 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 грудня 2013 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

28 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №17581234 від 28 листопада 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його вимоги з посиланням на те, що заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

На звернення від 01 грудня 2014 року щодо порядку скасування реєстрації права власності відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області 02 грудня 2014 року надана відповідь про те, що розгляд питання про скасування реєстрації права власності можливий тальки за рішенням суду.

За указаних обставин ОСОБА_1, як власник квартири згідно договору купівлі-продажу, право власності на яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за третіми особами, звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав з даним позовом.

В контексті наведеного суд не приймає до уваги посилання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у цій справі.

До встановлених обставин суд застосовує наступні положення закону та робить відповідні висновки.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі -Закон №1952-IV).

За змістом статей 2 та 3 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 41 цього Закону.

Статтею 19 Закону №1952-IV передбачені підстави для державної реєстрації прав та їх обмежень.

Так, згідно частини першої зазначеної статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Разом з цим статтею 26 Закону №1952-IV визначено внесення записів до Державного реєстру прав.

Відповідно до цієї статті записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури визначає Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167 (далі - Порядок №3502/5).

Відповідно до вимог пункту 2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Згідно пункту 41 Порядку ведення речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З аналізу наведених норм права слідує, зокрема, що державний реєстратор позбавлений можливості самостійно скасовувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та, як наслідок, вносити запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації прав. Такий запис державний реєстратор може вносити за заявою особи на підставі рішення суду, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Як вбачається з обставин справи, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №6462394 від 07 жовтня 2013 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було прийнято державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюком І.В. на підставі прийнятого в порядку цивільного судочинства рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2013 року, яким витребувано у ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно статті 319 Цивільного процесуального кодексу України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Водночас ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 вересня 2013 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2013 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 349 Цивільного процесуального кодексу України рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення.

За приписами частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки станом на час прийняття суб'єктом владних повноважень оскаржуваного позивачем рішення судом касаційної інстанції було зупинено виконання судового рішення суду апеляційної інстанції, на підставі якого відповідачем і було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6462394 від 07 жовтня 2013 року, то останнє підлягає скасуванню як таке, що прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення при його прийнятті.

Разом з цим, беручи до уваги положення пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне поряд із скасуванням оскаржуваного позивачем рішення відповідача також визнати його протиправним.

В даному випадку права позивача - власника нерухомого майна, що набуте на підставі договору купівлі-продажу, який як на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і на час розгляду цієї справи у встановленому законом порядку недійсним не визнавався й фактично є чинним, підлягають захисту саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майна за третіми особами.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судове рішення у даній справі за заявою особи є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартири АДРЕСА_1) за третіми особами (ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8).

Щодо заявленої до суду вимоги скасувати запис про право власності №2746163 від 16 вересня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, то така є безпідставною і не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягає.

До цього слід зазначити, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач - суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення. Поряд з цим позивачем надано суду достатньо належних доказів на підтвердження обґрунтованості частини своїх позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої та третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України, а якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Оскільки задоволенню підлягає 1/2 частини заявлених позовних вимог немайнового характеру та зважаючи на те, що за подання даного позову позивачем згідно квитанції №49 від 10 грудня 2014 року сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн, то позивачу потрібно повернути 36,54 грн (73,08/2).

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюка Івана Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №6462394 від 07 жовтня 2013 року щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн 54 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 23 січня 2015 року.