Справа № 2а-2950/12/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 5369/13
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Мікули О.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

представника позивача Савки А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області до державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліс- промкомбінат» про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2012 року управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» про стягнення коштів в розмірі 251643,03грн.

Позивач посилався на те, що відповідач є страхувальником та платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. В порушення вимог вищенаведеного Закону, відповідачем допущено несвоєчасну та не в повному обсязі сплату єдиного внеску, внаслідок чого станом на 14.09.2012 року заборгованість відповідача перед Пенсійним фондом України зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування становила в розмірі 251643,03 грн.

Оскільки станом на 10.01.2013 року згідно карток особового рахунку платника єдиного внеску та розрахунку заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування заборгованість відповідача перед Пенсійним фондом становила в розмірі 238781,85 грн.(недоїмка зі сплати єдиного внеску), позивач, змінивши розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача зазначену суму як недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за серпень-листопад 2012 року).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржило управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області, яке в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відсутність у позивача права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування при наявності частково виконаного виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу, а також про подвійне стягнення боргу за постановою суду та вимоги про сплату боргу, яка є виконавчим документом.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, який апеляційну скаргу підтримав, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» зареєстроване як юридична особа, а Сколівський військовий лісгосп - є його відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області, є страхувальником, платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закону).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з положеннями ч.8 ст.9 Закону платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

При цьому платники, зазначені у п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з територіальним органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, - календарний рік.

Відповідно до п.12 ст.9 Закону, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від матеріального стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на якого покладені обов'язки нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі єдиний внесок.

Як видно з матеріалів справи, станом на 10.01.2013 року відповідач допустив заборгованість зі сплати такого внеску на суму 238781,85 грн.

Частиною 1 статті 25 Закону визначено, що рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Згідно частини 4 вказаної статті, територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

В справі встановлено, що органом Пенсійного фонду надіслано відповідачу 4.09.2012 року вимогу про сплату боргу №Ю-44 на суму 251643,03 грн. та 4.12.2012 року №Ю-44 - на суму 445593,16 грн., які відповідач отримав.

Судом першої інстанції встановлено, що визначені у вказаних вимогах суми є заборгованістю відповідача зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, фінансових санкцій та пені, які не сплачені за період з 1.06.2012 року по 14.09.2012 року та з 1.09.2012 року по 10.01.2013 року. Стягнення недоїмки за даний період є предметом судового розгляду даної справи.

Відповідно до абз.6 та 7 частини 4 Закону у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Відповідно до частини 5 статті 25 Закону вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Частиною 14 статті 25 Закону визначено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів Пенсійного фонду, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу Пенсійного фонду вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Згідно частини 15 зазначено вище статті, рішення територіального органу Пенсійного фонду про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти робочих днів, а також не повідомив у цей строк територіальний орган Пенсійного фонду про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом.

Суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що як вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, так і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені є виконавчими документами, які підлягають виконанню органами ДВС.

Такі можуть бути оскаржені в суді, якщо особа, яка звертається до суду, вважає, що її права, свободи або інтереси порушено.

Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості звертатися до адміністративного суду із заявами, в яких ставиться вимога про підтвердження власного рішення, яке ухвалено в межах наданих йому законом повноважень.

Тлумачення статті 25 Закону дає підстави вважати, що орган Пенсійного фонду має право звернутися до суду із позовом про стягнення недоїмки та фінансових санкцій у випадках, коли він не має достатніх даних для ухвалення власного рішення з цього питання.

В справі встановлено, що позовні вимоги про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також застосованих фінансових санкцій охоплюються сумами вимог про сплату боргу, які у встановленому порядку подані для примусового виконання до органів державної виконавчої служби та частково виконані останніми.

З врахуванням того, що вимога про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та рішення про застосування фінансових санкцій є виконавчими документами, які підлягають виконанню органами ДВС, які відкрили виконавчі провадження та здійснюють заходи примусового виконання, що призвело до часткового виконання вимог, колегія суддів вважає, що повторне звернення органу Пенсійного фонду до суду про стягнення не допускається, оскільки є рішення з цього ж питання позивача як суб'єкта владних повноважень, ухвалене в межах повноважень, наданих йому законом.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 03.10.2013 № 21-359а13, висновки якого відповідно до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими.

Суд першої інстанції, з огляду на викладене, розглянув спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржена постанова скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Сколівському районі Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 року в справі № 2а-2950/12/0970 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : О.І. Мікула

Д.М. Старунський