Справа № 2а-8669/11/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/9991/52586/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового засідання: Руденко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року

у справі № 2а-8669/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» (далі - ТОВ «Фактор Нафтогаз»; позивач) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 14 червня 2011 року. Зобов'язано ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС виключити з комп'ютерних автоматизованих систем: БД ПДС, БД АІС ОР, БД АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні Державної податкової адміністрації України» відомості щодо відхилень між задекларованими податковими зобов'язаннями та задекларованим податковим кредитом ТОВ «Фактор Нафтогаз» в розмірі 3 022 245,00 грн., у тому числі за грудень 2010 року в розмірі 526 987,00 грн., за лютий 2011 року в розмірі 2 495 258,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2012 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Фактор Нафтогаз» з питань правових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укройлпродукт» за період з 01 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року та за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року, за результатами якої складено акт № 284/1-23-40-36134497 від 07 червня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14 червня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 153 993,00 грн. (3 022 245,00 грн. - основний платіж, 131 748,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу ТОВ «Укройлпродукт» за нікчемним договором № УП-012-15 від 01 грудня 2010 року.

Обґрунтовуючи свою позицію, податковий орган посилався на висновок № 15/23-404/37036907 від 12 березня 2011 року про проведення аналізу діяльності контрагента позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за період з 01 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року та за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року, в якому вказано про відсутність у нього необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, основних фондів, виробничих активів, трудових ресурсів, а також викладено думку про те, що укладені зазначеною юридичною особою з контрагентами правочини порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено в пунктах 198.3, 198.6 статті 198 ПК України.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, на підтвердження реального характеру проведених поставок нафтопродуктів позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені первинні, розрахункові та платіжні документи. При цьому відповідачем не заперечується, що понесені ТОВ «Фактор Нафтогаз» витрати безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Крім того, на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2012 року в даній справі Державною податковою інспекцією у Подільському районі м. Києва Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Укройлпродукт» з питань правильності обчислення та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість при фінансово-господарських взаємовідносинах з позивачем за період з 01 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року та за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року, за результатами якої складено довідку № 160/22-708/37036907 від 09 квітня 2012 року, відповідно до якої порушень не встановлено.

На вимогу суду першої інстанції щодо проведення Державною податковою службою у м. Києві службового розслідування щодо наявності розбіжностей у висновку № 15/23-404/37036907 від 12 березня 2011 року та в довідці № 160/22-708/37036907 від 09 квітня 2012 року, останньою листом № 2970/9/11-103 від 28 травня 2012 року повідомлено, що за результатами перевірки встановлено окремі недоліки та порушення з боку посадових осіб ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС під час організації та проведення в березні 2011 року перевірки ТОВ «Укройлпродукт».

Враховуючи викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваного акту індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.