Справа № 174/469/14-а (2-а/174/26/2014)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" листопада 2014 р.справа № 174/469/14-а (2а/174/26/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області

на постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року

у справі №174/469/14-а (2а/174/26/2014)

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області

третя особа головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання неправомірною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в Вільногірський міський суд Дніпропетровської області з позовом до управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області, третя особа головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірною відмову, зобов'язання призначити пенсію.

Постановою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року позовні вимоги задоволені. Визнано неправомірною відмову у призначенні ОСОБА_1, пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 2, з 02 серпня 2013 року, відповідно до вимог статтей 49, 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням факту його відрядження в м. Чорнобиль та роботи в зоні відчуження, розташованій в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, протягом 32 днів, в період з 31 грудня 1987 року по 31 січня 1988 року, за що йому нарахована заробітна плата у розмірі 1184,12 карбованців СРСР.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

За доводами управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області, документально не підтверджується робота позивача в зоні відчуження протягом 30 днів, відповідно до особових рахунків, визначити оплату праці згідно зон небезпеки неможливо, в подорожніх листах та товарно-транспортних накладних Вільногірського АТП за 1988 рік позивач не значиться, в архівному відділі відсутні довідки встановленої форми про нараховану заробітну плату в розрізі видів нарахувань та про безпосередню зайнятість на роботах, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 02 серпня 2013 року повторно звернувся з заявою та документами до управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області про призначення пенсії, як учаснику ліквідації насідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області листом від 25 листопада 2011 року №5769/07-40 повідомило заявника про відсутність можливості призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в зв'язку з тим, що з наданих документів не можливо визначити періоди роботи (кількість днів) у зоні відчуження та відсутності довідки про нараховану заробітну плату та про безпосередню зайнятість на роботах, які дають право на держану пенсію на пільгових умовах (а.с. 8).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1988 роках, категорії 2 (а.с. 7).

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2, ОСОБА_1 з 14 грудня 1982 року прийнятий водієм другого класу до Вільногірського АТП №03667, Вільногірське АТП№03667 перейменоване в Вільногірське АТП№21267, з 29 березня 1989 року звільнений (а.с. 40, 41).

За змістом наказу Вільногірського автотранспортного підприємства №21267 від 19 грудня 1987 року №525, відряджався начальник ВБТіДР ОСОБА_2 в м. Чорнобиль з 31 грудня 1987 року по 01 лютого 1988 року, з вказівкою заступнику директора по експлуатації, надати у розпорядження начальника ВБТіДР автомобіль УАЗ-3303 № 48-93 ДНП з водієм ОСОБА_1, забезпечити талонами на паливо строком до 30 січня 1988 року (а.с. 10).

Відповідно до довідки Вільногірського АТП№11267 від 23 березня 1993 року №11/242, водій ОСОБА_1 відряджався з 31 грудня 1987 року по 31 грудня 1988 року в м. Чорнобиль на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС у розпорядження начальника звідної колони Міністерства автомобільного транспорту по безпеці руху на підставі наказу №395 від 30 грудня 1987 року (а.с. 46).

Згідно з довідкою Вільногірського АТП 11267 від 12 серпня 2008 року №45, ОСОБА_1, працював у Вільногірському АТП-21267 з 14 грудня 1982 року водієм автомобілів УАЗ-452, УАЗ-3303, ЗІЛ-130 по 28 березня 1988 року; направлений у відрядження (наказ № 395 від 30 грудня 1987 року) в м. Чорнобиль з 31 грудня 1987 року по 31 січня 1988 року в розпорядження начальника звідної автоколони Міністерства автомобільного транспорту по безпеці руху відповідно до наказу №525 від 29 грудня 1987 року, де безпосередньо перебував з 31 грудня 1987 року по 31 січня 1988 року (а.с. 11).

Відповідно до довідки архівного відділу виконавчого комітету Вільногірської міської ради, в документах архівного фонду «ВАТ АТП-11267» в журналі про відрядження є відомості, про те, що ОСОБА_1 перебував у відрядженні на ЧАЕС 32 дні, з 31 грудня 1987 року по 31 січня 1988 року. В особових рахунках по нарахуванню заробітної плати по автоколоні №1 за січень 1988 року міститься запис про нарахування ОСОБА_1 заробітної плати: «Чорноб. 372 години-1026 рублів 34 копійки. Загальна виплата заробітної плати за січень 1988 року становить 1388,56 рублів, а також міститься запис про перебування на ЧАЕС з 31 грудня 1987 року по 01 лютого 1988 року згідно наказу №525 від 29 грудня 1987 року (а.с. 70).

Згідно з розрахунковою відомістю за І півріччя 1988 року та січень 1988 року, визначено нарахування оплати ОСОБА_1 з відміткою Чорнобиль (372 години) 1184,12 карбованців, всього - 1388,56 карбованців (а.с. 9,63).

Відповідно до довідки від 12 серпня 2008 року №46 про заробіток за період з січня 1984 року по грудень 1988 року для обчислення пенсії, з розшифруванням сум заробітку, вбачається, що сума заробітку позивача за січень 1988 року більша ніж, у попередніх та наступних місяцях роботи, що засвідчує оплату праці позивача у кратному розмірі (а.с. 51).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи свідчать про наявність у позивача права на призначення йому пільгової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, із зменшенням пенсійного віку на 5 років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками та позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії ; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За умовами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали на території радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (60 років для чоловіків) для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1988 році не менше 30 календарних днів на 5 років.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форма якої затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122. У разі неможливості надання довідки за формою №122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для визначення права на призначення пенсії надаються інші (первинні) документи, що стверджують період роботи в зоні відчуження, а саме: довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи у зоні, копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Матеріали перевірок органом Пенсійного фонду України, характеру виконуваної роботи та заробітної плати не спростовують обставини роботи позивача з 31 грудня 1987 року по 31 січня 1988 року у зоні відчуження, розташованій в межах 30 кілометрової зони ЧАЕС та відповідну оплату праці.

Зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що в матеріалах справи є достатні докази, що підтверджують той факт, що позивач з 31 грудня 1987 року по 31 січня 1988 року працював у зоні відчуження, розташованій в межах 30 кілометрової зони ЧАЕС протягом 32 календарних днів, з підвищеною оплатою праці, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, відповідачем безпідставно та необґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та в порушення вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено правомірності своїх дій.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 197, 200, 205, 206, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в м. Вільногірську Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим