Справа № 804/15136/14
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСерьогіної О.В.
при секретаріБурцевої Я.Е.
представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 Волошиної В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими та винесеними на підставі неналежних та недопустимих доказів, достовірність яких не підтверджена у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що кредитні кошти отримувались ФОП ОСОБА_5 безпосередньо для провадження господарської діяльності, що визначено умовами договору та підтверджується банківськими документами, позивач має законне право на віднесеня до складу валових витрат звітного періоду нараховані відсотки за користування такими кредитними коштами, отже висновки відповідача про заниження ФОП ОСОБА_5 оподатковуваного доходу шляхом завищення валових витрат по оплаті відсотків за користування кредитними коштами є такими, що не відповідають чинному податковому законодавству України. Із урахуванням протиправності висновків про завищення позивачем валових витрат, податкове повідомлення-рішення про нарахування адміністративного штрафу за таке завищення пілягає скасуванню. Крім того відповідачем встановлюючи в акті перевірки заниження позивачем об'єкту оподаткування з ПДВ не наведено жодного доказу, який би підтверджував заниження ФОП ОСОБА_5 бази оподаткування ПДВ.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2014р. року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти адміністративного позову заперечував у зв'язку з його необгрунтованістю.
В письмових запереченнях на позов відповідач зазначив, що перевіркою правильності визначеня чистого оподатковуваного доходу відображеного у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, встановлено його заниження за рахунок завищення витрат на суму сплачених відсотків, які нараховані платнику податків за користування кредитом. У зв'язку з визначенням контролюючим органом суми податкового зобов'язання накладення на платника податків штрафу є правомірним. Перевіркою також встановлено не включення ФОП ОСОБА_5 у відповідних податкових (звітних) періодах загальних сум ПДВ, які зазначені у податкових накладних та декларування подрібнених частин сум податку в різні податкові періоди. Також представником відповідача зазначено, що висновки ОДПІ про заниження позивачем єдиного внеску та застосування штрафу за наведене заниження обґрунтовані нормами чинного законодавства.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 07.04.2014р. по 28.04.2014р. Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_5. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2013р., за результатами якої складено акт №48/10/04-10-17-03-19 НОМЕР_2 від 07.05.2014р.
Документальною плановою виїзною перевіркою встновлені порушення ФОП ОСОБА_5 п. 6 ст. 128 ГК України, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, ст. 185, ст. 188, пп. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, абз. 1,2, п. 2 ст. 6, абз. 2 п. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п. 44.1, п. 44.3 ст.44, п. 177.10 ст.177 ПК України.
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем було винесено:
Позивачем було подано скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на вищезазначені рішення відповідача.
За результатом розгляду первинної скарги позивача ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області 16.07.2014р. винесено рішення № 4645/10/04-10-08-09, яким:
Зазначені рішення контролюючого органу та рішення ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області №4645/10/04-10-08-09 від 16.07.2014р. в частині незадоволення первинної скарги оскаржено до Міністерства доходів і зборів України.
Рішенням Державної фіскальної служби України про продовження строків розгляду скарги від 05.08.2014р. №463/К/99-99-10-01-03-14, розгляд повторної скарги ФОП ОСОБА_5 продовжено до 25.09.2014р. включно.

Враховуючи рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №4645/10/04-10-08-09 від 16.07.2014р. контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № від 06.08.2014р. за платежем податок на додану вартість на суму 946,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 06.08.2014р. за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 36057,39 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 29.05.2014р. за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 180286,95 грн.

02.09.2014р. позивачем було відправлено на адресу Державної фіскальної служби України доповнення до повторної скарги з вимогою визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, що винесені Західно- Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів на підставі рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №4645/10/04-10-08-09 від 16.07.2014р.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду повторної скарги від 22.08.2014р. №1019/К/99-99-10-01-03-14 залишено без змін податкові повідомлення-рішення №, № та № від 29.05.2014 року (з урахуванням рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №4645/10/04-10-08-09 від 16.07.2014 року) та рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №4645/10/04-10-08-09 від 16.07.2014 року, а скаргу ФОП ОСОБА_5 - без задоволення.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 22.08.2014р. №1025/К/99-99-10-01-07-15 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2014р. №Ф-, рішення від 29.05.2014р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та рішення Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №4645/10/04-10-08-09 від 16.07.2014 року - залишено без змін.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.08.2014 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 631,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 315,50 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 187.1 ст.187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Згідно з пп.194.1.1 п.194.1 ст.194 Податкового кодексу України та з урахуванням п.10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податок на додану вартість становить 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

З акту перевірки позивача (стор.21) вбачається, що згідно договорів на постачання готової продукції, укладених позивачем з покупцями, ціна товару визначена у видаткових накладних. Перевіряючи надані до суду податкові та видаткові накладні, первинні банківські документи суд погоджується з доводами контролюючого органу, викладеними на стор.21 акту перевірки відповідача щодо заниження ФОП ОСОБА_5 бази оподаткування податку на додану вартість та як наслідок сум податку на додану вартість на суму 631 грн.

Пунктом 123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З урахуванням повторного визначення підприємцю протягом 1095 днів контролюючим органом суми податкового зобов'язання з з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) суд вважає застосування до нього штрафної санкції з ПДВ у розмірі 315, 5 грн. (631,0 грн. х 50%) на суму заниження податкових зобов'язань правомірним та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.08.2014р. є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.05.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на 510,00 грн. суд зазначає наступне.

В акті перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_5 вимог пункту 6 статті 128 ГПК України, пункту 177.10 статті 177 ПК України, в частині неналежного ведення обліку доходів та витрат, а саме завищення валових витрат, не відображення у графі 11 вартості залишків сировини на кінець звітною періоду, завищення валових витрат, заниження оподатковуваного доходу. Крім того, підприємцем не надані у повному обсязі документи (зокрема, до перевірки не надана податкова накладна від 01.12.2011р. № 4, яку зазначено у реєстрі отриманих податкових накладних за грудень 2012р.).

Відповідно до абзацу 6 статті 128 ГК України, громадянин-підприємець зобов'язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані нести Книгу обліку доходів і витрат та мази підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 11К Украйни, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК Украйни, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 121.1 статті ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень. Ті самі дії вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

З огляду на зазначене, застосування контролюючим органом штрафної санкції у сумі 510,00 грн. суд вважає обгрунтованим, а податкове повідомлення-рішення № від 29.05.2014 р. законним.

За наведених обставин позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.05.2014р. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № від 29.05.2014р., № від 06.08.2014р., вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 29.05.2014р. №Ф-, рішення від 29.05.2014р. № про застосування штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані рішення контролюючого органу винесені з підстав встановлення актом перевірки заниження позивачем оподатковуваного доходу за рахунок завищення валових витрат на суму сплачених відсотків за користування кредитом.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до вимог пп.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього кодексу.

Розділом III ПК України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 Кодексу до складу інших витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Особливості визначення складу витрат платника податку в разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями визначені п.141.1 ст.141 ПК України. До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З матеріалів справи вбачається, що для закупівлі сільськогосподарської продукції 19.04.2010р. між ФОП «Кириченко» та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір 2264 ціллю використання якого є поповнення оборотних засобів, в тому числі, закупка сільськогосподарської продукції (тобто з метою ведення господарської діяльності).

Додатковою угодою від 21.06.2012р. до кредитного договору №2264 від 19.04.2010р. сторонами визначено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 23 % річних.

Сплата позивачем відсотків за користування кредитними коштами отриманими до договору №2264 від 19.04.2010р. підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою.

За перевіряємий період ФОП ОСОБА_5 віднесено до складу валових витрат суму сплачених відсотків за користування кредитом у сумі 871630,19 грн., в тому числі, за 2012р. у сумі 522725,17 грн., за 2013р. у сумі 348905,02 грн.

Враховуючи те, що кредитні кошти отримувались ФОП ОСОБА_5. безпосередньо для провадження господарської діяльності (закупка сільськогосподарської продукції та поповнення оборотних засобів), що безпосередньо визначено умовами договору та підтверджується банківськими документами щодо використання отриманих кредитних коштів на ведення господарської діяльності, остання має законне право на віднесення до складу валових витрат звітного періоду нараховані відсотки за користування такими кредитними коштами.

За наведених обставин, висновки відповідача про заниження ФОП ОСОБА_5 оподатковуваного доходу шляхом завищення валових витрат по оплаті відсотків за користування кредитними коштами є такими, що не відповідають дійсності.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності дій щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2014р. № Ф-, рішення № від 29.05.2014р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкових повідомлень-рішень № від 29.05.2014 р., № від 06.08.2014 р.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 158 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2014р. № Ф-, винесену Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 29.05.2014р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесене Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.05.2014р., винесене Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.08.2014р., винесене Західно-Донбаською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної соби-підприємця ОСОБА_5 (ідентифікаційним номер НОМЕР_2) судовий збір в сумі 414,12 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2014 року.

Суддя О.В. Серьогіна