Справа № 814/2103/14
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

11 грудня 2014 року Справа № 814/2103/14

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВЕКТОР ЛТД" , вул. Старофортечна, 1,Миколаїв,54018

доДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1,Миколаїв,54028

провизнання протиправними дії та скасування податкового повідомлення - рішення від 08.07.14р. № , № , №,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Вектор ЛТД" (далі - позивач, ТОВ "Агро-вектор ЛТД") звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва (далі - відповідач, ДПІ), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача та визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення № , , від 08.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що договори із такими контрагентами, як ТОВ «Алекс-Авто-Транс», ТОВ «Метаком-Миколаїв», ТОВ «ВКФ «Простір» виконані сторонами належним чином - ним отримано товар і здійснено його повну оплату, а відтак висновок відповідача про порушення ним податкового законодавства зроблено помилково.

Відповідач позов не визнав, подавши суду письмові заперечення (арк. с. 75-76), в яких вказав на те, що перевіркою позивача встановлена безтоварність операцій з такими контрагентами, як ТОВ «Алекс-Авто-Транс», ТОВ «Метаком-Миколаїв», ТОВ «ВКФ «Простір», а тому ТОВ "Агро-вектор ЛТД" занижено податок на прибуток, податок на додану вартість (далі - ПДВ), а також завищено ПДВ, який підлягає бюджетному відшкодуванню, що і стало підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив наступне.

У період з 26.05.2014 р. по 16.06.2014 р. відповідачем проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за той же період.

За результатами перевірки податковою було складено Акт від 23.06.2014 р. №2191/14-02-22-01/35106495 (далі-Акт, арк. с.109-130).

Як зазначено у висновку акту (арк. с. 130), ТОВ "Агро-вектор ЛТД" порушені наступні норми податкового законодавства:

- п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.94р. М334/947-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» зі змінами та доповненнями, п.п.138.1.1. п.138.1., п. 138.2, п.п.138.10.5. п.138.10. ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1. ст.139, п. 141.1. ст.141 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 260382грн., у т.ч.: за 1 квартал 2011 року на 18935грн.; за 2 квартал 2011 року на 50064грн.; за 3 квартал 2011 року на 29484грн.; за 3 квартали 2009 року на 982грн.; за 4 квартал 2011 року на 11824грн.; за півріччя 2012 року на 3228грн.; за 2012 рік на 25208грн.; за 2013 рік на 121639грн.»

- №198.1., п. 198.3., п.198.6. ст.198 та з урахуванням п. 185.1. ст.185 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 72651грн., в тому числі: за лютий 2011 року в сумі 9926грн.; за квітень 2011 року в сумі 19722грн.; за травень 2011 року в сумі 16578грн.; за червень 2011 року в сумі 12456грн.; за липень 2011 року в сумі 4772грн.; серпень 2011 року в сумі 8580грн.; за червень 2013 року в сумі 617грн.»

- п. 198.1., п. 198.3., п.198.6. ст.198 та з урахуванням п. 185.1. ст.185 ПК України в результаті чого завищення суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ на суму 22568грн., в тому числі:. за жовтень 2011 року в сумі 12286грн.; за листопад 2011 року в сумі 10282грн.»

На підставі висновків акту ДПІ прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення грошових зобов'язань з податку на прибуток в сумі 241477,00грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 37' 519,00грн.;

- № про визначення грошових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 26425,00грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3'493,00грн.;

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 22568.00грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5'642,00грн. (арк. с. 11-13).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. п. "а" п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані сторонами докази суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Підставою для висновків вказаних в акті контролюючого органу є умовивід Відповідача про нікчемність правочинів, вчинених позивачем з ТОВ «Алекс-Авто-Транс», ТОВ «Метаком-Миколаїв», ТОВ «ВКФ «Простір» за період, що був предметом перевірки, в зв'язку з наявністю у контролюючого органу відомостей про те, що контрагенти позивача мають ознаки фіктивного підприємства, а також у зв'язку з їх відсутністю за податковою адресою.

З акту перевірки вбачається, що видами діяльності позивача за КВЕД є переробка та консервування фруктів та овочів.

Предметом дослідження в ході перевірки ДПІ були господарські операції позивача ТОВ «Алекс-Авто-Транс» в період січень-листопад 2011 р., ТОВ «Метаком-Миколаїв» в період березень 2011 р., ТОВ ВКФ «Простір» в період червень 2013 р.

В процесі розгляду справи встановлено, що в перевіреному періоді ТОВ «Алекс-Авто-Транс», ТОВ «Метаком-миколаїв», ТОВ «ВКФ «Простір» надавали позивачу послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажів. Реальність вказаних операцій підтверджена первинними та банківські документи, які в повному обсязі були досліджені в ході перевірки та цілком відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також згідно акта, перевіркою показників, відображених у рядку 06.3 декларації «фінансові витрати відповідно до п. п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2013 р. в сумі 775612 грн. відповідачем встановлено, що до фінансових витрат ТОВ «Агро-вектор ЛТД» віднесено витрати зі сплати процентів за користування кредитними коштами установ банків, а саме:

- за кредитним договором від 25.04.13 №LC2013-00007 та договором овердрафта від 25.04.13 LС2013-00001, отриманим в ПАТ АБ "Південний", МФО 328027, на поповнення обігових коштів з метою здійснення господарських операцій на суму 1 600 000 грн.;

- за валютним кредитом від 12.01.12 №07-03/12, отриманим в Londotex LLP, Suite 1, The Studio, St/ Nicholas Close, Elstree, Hertfordsshire WD63EW United Kindom, Reg, namber OC 367017 поповнення обігових коштів з метою використання їх в статутній діяльності та фінансування будівництва товарно-складського комплексу на суму 1 000 000 дол. США (фактично отримано 000 дол. США або 7 432 817 грн.).

В ході перевірки встановлено, що отримані кредити були направлені на розрахунки з постачальниками за будівельні матеріали та будівельні роботи.

Але, згідно пояснень позивача, відповідно до первинних та банківських документів, наданих для перевірки, всі залучені кредитні кошти були використані підприємством для провадження поточної господарської діяльності - але не використовувалися для фінансування будівництва. Стосовно гривневого кредиту це підтверджується «Актом цільового використання» від 20.05.13р., який був наданий до перевірки. Щодо валютного кредиту це підтверджується виписками по рахунку - ці кошти не конвертувалися у гривню, а всі спрямовувалися на оплату товарів за зовнішньоекономічними контрактами (в той час, як будівництво ведеться на території України). Тобто віднесення сплачених процентів до складу «інших витрат» (рядок 06.3 Декларації), здійснено позивачем у повній відповідності до приписів п.п.138.10.5. ст.138 ПКУ.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до приписів п.102.1. ст.102 ПКУ, ДПІ має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання.

Відповідно до приписів п.102.1. ст.102 ПКУ, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, здійснюючи нарахування податків та застосовуючи штрафні (фінансові) санкції за період, який виходить за межі 1095 днів, відповідач діяв поза межами своєї компетенції.

Отже враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що при здійсненні господарських операцій з контрагентами позивач діяв виключно у відповідності до норм діючого законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи правомірність винесених податкових повідомлень-рішень не доведено.

Висновком про визнання протиправними і скасування Рішення суд надав оцінку і діям відповідача. Дії контролюючого органу можуть бути предметом судового розгляду за умови, що порушення прав, свобод та інтересів особи є наслідком саме цих дій. В даному випадку права позивача були порушені рішенням суб'єкта владних повноважень, тому підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача відсутні.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задловольнити частково.

2.Визнати протправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області №, , від 08.07.2014 року.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою "Агро-Вектор ЛТД" () частину сплаченого судового збору в сумі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є. В. Марич