Справа № 806/3854/14
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"21" січня 2015 р. Справа № 806/3854/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Малахової Н.М.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю представників позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "19" листопада 2014 р. у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду позов задоволено. Визнано протиправним включення та зобов'язано Новоград-Волинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області виключити з автоматизованої системи "Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" інформацію про результати перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, оформленої актом від 10.06.2013 № 195/17- "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ "Строитель-Плюс" за серпень-грудень 2010 року, ПП "Укравтоматизація" за березень 2012 року, ТОВ НВКФ "Іріда" за квітень 2012 року та дослідження фактів невідповідності придбаних та реалізованих товарів у січні 2013 року".

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволені позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що справа неодноразово розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2014, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2013 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведеної Баранівською міжрайонною державною податковою інспекцією Житомирської області ДПС України документальної позапланової невиїзної перевірки питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із товариством з обмеженою відповідальністю "Строитель-Плюс" за серпень-грудень 2010 року, приватним підприємством "Укравтоматизація" за березень 2012 року, товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича комерційна фірма "Іріда" за квітень 2012 року та дослідження фактів невідповідності придбаних та реалізованих товарів у січні 2013 року складено акт перевірки від 10.06.2013 № 195/17-.

Згідно акту контролюючим органом встановлено порушення абзаців "а", "б" пункту 185.1 статті 185, пунктів 186.1, 186.2 статті 186, пункту 188.1 статті 188, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено суму податкових зобов'язань всього у сумі 584254,00 грн., в тому числі: за березень 2012 року в сумі 53330,00 грн, за квітень 2012 року в сумі 83790,00 грн., з серпня 2010 року по грудень 2010 року в сумі 447134,00 грн.; крім того порушено абзац "а" пунктів 198.1, 198.2 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту всього в сумі 554001,00 грн., в тому числі: за березень 2012 року в сумі 50217,00 грн, за квітень 2012 року в сумі 82309,00 грн., з серпня 2010 року по грудень 2010 року в сумі 421475,00 грн.

При розгляді справи з'ясовано, що підставою для висновку про завищення позивачем суми податкових зобов'язань у сумі 584254,00 грн. та про завищення суми податкового кредиту у сумі 554001,00 грн. було визнання укладених з контрагентами ТОВ "Строитель-Плюс", ПП "Укравтоматизація" та ТОВ "НВКФ "Іріда" договорів нікчемними правочинами. Нікчемність вказаних правочинів обумовлювалася тим, що контрагенти ФОП ОСОБА_3 мають ознаки сумнівності та не перебувають за зареєстрованим місцезнаходженням, що встановлено актами Ленінської МДПІ у м. Луганську від 3.01.2013 № 3/15-300/37287248 стосовно ПП "Укравтоматизація", Ленінської МДПІ у м. Луганську від 20.07.2012 № 329/22 706/37057419 стосовно ТОВ "НВКФ "Іріда", та актом спеціалізованої Державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Сімферополі АР Крим від 11.04.2012 року № 37/22/31263808 стосовно ТОВ "Строитель-Плюс", та операції між даними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків. Крім того, під час перевірки позивачем не надано документів з транспортування придбаного товару, замовлень та актів приймання-передачі ТМЦ.

Судом встановлено, що 04.01.2012 між ПП "Укравтоматизація" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір поставки № УК-9, за яким було здійснено ряд поставок автозапчастин.

Підтвердженням фактичного виконання умов вказаного договору у березні 2012 року ПП "Укравтоматизація" є видаткові накладні (том 1 а.с.167-178), податкові накладні (том 1 а.с.146-157), які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969 "Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення", в ході проведення перевірки та у судовому засіданні даний факт відповідач не спростував, а також рахунками-фактурами (том 1 а.с.158-166) та платіжними дорученнями, які надавалися ФОП ОСОБА_3 під час перевірки та описані у акті (том 5 а.с.1-4). Також представлено документи щодо подальшої реалізації автозапчастин, придбаних у ПП "Укравтоматизація", підтверджених податковими накладними (том 2 а.с.206-250, том 3 а.с.1-86) та відображено на сторінках акту.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача ПП "Укравтоматизація" було зареєстроване як платник податку на додану вартість та перебувало в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Також суд зазначає, що невиконання контрагентом позивача своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування валових витрат та податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник.

Щодо посилання податкового органу на акт Ленінської МДПІ у місті Луганську від 03.01.2013 № 3/15-300/37287248 про неможливість проведення зустрічної звірки ПП "Укравтоматизація" з питань взаємовідносин з контрагентами за березень 2012 року (том 1, а.с. 27), то суд вірно визнав їх безпідставними, оскільки відповідачем не доведено, що цим актом досліджувалися саме питання взаємовідносин ПП "Укравтоматизація" з ФОП ОСОБА_3, копію акта до суду не надано.

Встановлено, що 12.03.2012 між ТОВ "НВКФ "Іріда" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір поставки № 53, за яким було здійснено поставку автозапчастин.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору у квітні 2012 року ТОВ "НВКФ "Іріда" представлено видаткові накладні ( том 1 а.с.202-214), податкові накладні (том 1 а.с.176-188), які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969 "Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення", в ході проведення перевірки та у судовому засіданні даний факт відповідач не спростував, а також рахунками-фактурами (том 1 а.с.189-201) та платіжними дорученнями (том 5 а.с.5-9), які надавалися позивачем під час перевірки та описані в акті. Також позивачем було надано документи щодо подальшої реалізації автозапчастин, придбаних у ТОВ "НВКФ "Іріда", що підтверджено податковими накладними (том 3 а.с.124-229) та відображено на сторінках акту.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача - ТОВ "НВКФ "Іріда" було зареєстроване як платник податку на додану вартість та перебувало в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Суд вірно зазначив, що невиконання контрагентом позивача своїх обов'язків перед бюджетом не може бути підставою для неможливості формування валових витрат та податкового кредиту на підставі господарських операцій інших суб'єктів господарювання, оскільки відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому до відповідальності може бути притягнутий лише порушник.

Щодо посилання податкового органу на акт Ленінської МДПІ у місті Луганську від 20.07.2012 № 329/22-706/37057419 про результати невиїзної документальної перевірки ТОВ "НВКФ "Іріда" з питань правомірності нарахування та повноти обчислення податку на додану вартість по взаємовідносинам з приватним підприємством "Укртехносплав" за період з 1 квітня 2012 року до 30 квітня 2012 року (том 1, а.с.37), то суд вірно визнав його безпідставним, оскільки в зазначеному акті не досліджувалися питання взаємовідносин ТОВ "НВКФ "Іріда" з ФОП ОСОБА_3 Та жодним законом України не передбачено право і повноваження податкових органів посилатися на акти перевірок контрагентів платника податку.

В ході розгляду справи встановлено, що взаємовідносини з ТОВ "Строитель-Плюс" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (Покупець) відбувалися згідно усної домовленості і було здійснено поставки автозапчастин.

Але на підтвердження фактичного виконання такої домовленості у період з серпня по грудень 2010 року ТОВ "Строитель-Плюс" представлено видаткові накладні (том 1 а.с.241-253), податкові накладні (том 1 а.с.215-227), які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969 "Про затвердження форми Податкової накладної та Порядку її заповнення". В ході проведення перевірки та у судовому засіданні даний факт відповідачем не спростовано, а також рахунками-фактурами (том 1 а.с.228-240) та платіжним дорученням і касовими чеками, які надавалися ФОП ОСОБА_3 під час перевірки та описані у акті (том 1 а.с.57-60). Останнім представлено документи щодо подальшої реалізації автозапчастин, придбаних у ТОВ "Строитель-Плюс", що підтверджено податковими накладними (том 5 а.с.10-250, том 6 а.с.1-250, том 7 а.с.1-79) та відображено на сторінках акту.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача ТОВ "Строитель Плюс" був зареєстрований як платник податку на додану вартість та перебув в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Щодо посилання податкового органу на акт Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Сімферополі АР Крим від 11.04.2012 № 37/22/31263808 про неможливість проведення зустрічної звірки з питань правомірності проведених господарських відносин з контрагентами-покупцями та постачальниками з метою встановлення факту реальності проведених розрахунків при здійсненні фінансово-господарської діяльності за період з 1 січня 2009 року до 31 березня 2012 року та акт від 31.10.2012 № 84/40-20/31263808 про неможливість проведення документальної невиїзної перевірки з питань правомірності формування податкового кредиту за період з 1 січня 2009 року до 31 березня 2012 року, то суд вірно визнав його безпідставним, оскільки в зазначених актах не досліджувалися питання взаємовідносин ТОВ "Строитель-Плюс" з позивачем (том 1, а.с.54-55). Відомостей про результати розгляду кримінальної справи відносно директора ТОВ "Строитель-Плюс" за ознаками фіктивного підприємництва (том 1, а.с.56) відповідач до суду не надав.

Щодо посилань у акті перевірки про не надання до перевірки документів по операціях з транспортування придбаного у постачальників - ТОВ "Строитель-Плюс", ПП "Укравтоматизація" та ТОВ "НВКФ "Іріда" - товару (робіт, послуг), то суд з'ясував, що ФОП ОСОБА_3 отримував у ТОВ "Строитель-Плюс", ПП "Укравтоматизація" та ТОВ "НВКФ "Іріда" товари особисто і здійснював їх перевезення власним транспортом, тому оформлення товарно-транспортних накладних у такому випадку не вимагається. Для підтвердження даних обставин представник позивача надав копію свідоцтва ОСОБА_3 про реєстрацію транспортного засобу - "Mitsubishi Outlander 2.4", а також копію посвідчення водія ОСОБА_3

Щодо посилань податкового органу на не надання ФОП ОСОБА_3 на перевірку документів, передбачених договором поставки продукції: замовлень та актів приймання передачі товарно-матеріальних цінностей, то суд встановив, що це спростовується умовами договорів поставки, згідно з якими поставка здійснюється на підставі отриманого Постачальником замовлення. Замовлення виконується у письмовій або усній формі. Допускається оформлення замовлення шляхом факсимільного зв'язку та електронною поштою. Оформлення актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей не передбачено умовами договору.

Щодо посилань відповідача на пояснення ФОП ОСОБА_3, відібрані відділом податкової міліції, згідно яких він не орендує складські приміщення, то суд з'ясував, що позивач проживає у приватному будинку, біля якого знаходиться допоміжне приміщення, тому не має необхідності орендувати будь-які інші складські приміщення. На підтвердження даної обставини надав виписку із будинкової книги, яка міститься у матеріалах справи (том 10 а.с.63-66). Даний факт нічим не спростовано.

З'ясувавши належним чином обставини справи і надавши їм відповідну правову оцінку, у відповідності до приписів ст.ст.203, 215, 228 Цивільного кодексу України, суд вірно визнав безпідставним посилання податкового органу на недійсність/нікчемність договорів. За змістом статті 228 ЦК України законодавець з 01 січня 2011 року виключив правочини, які були укладені з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, з кола нікчемних правочинів, і відніс такі правочини до оспорюваних. Відтак, з 01.01.2011 повноваження на встановлення законності правочину належать до виключної прерогативи суду. На підтвердження таких доводів ДПІ не представлено жодного судового рішення.

Суд правильно зазначив, що реальне настання правових наслідків за визначеними відповідачем нікчемними договорами підтверджено тим, що за договорами поставки контрагенти ФОП ОСОБА_3 виконали повністю взяті на себе зобов'язання по поставці товарів.

Пункт 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначає, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно зі підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Абзацами 1-3 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до підпунктів "а", "б" пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно зі абзацом 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно зі абзацом 1 пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податковим кодексом України або ж іншим нормативно-правовим актом не встановлено будь-яких обмежень, ніж наявність належним чином оформленої податкової накладної, щодо включення до податкового кредиту суми сплаченого податку, не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами. Сам ФОП ОСОБА_3 на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних документів формував податковий кредит і це не спростовано відповідачем.

У той же час, висновки, викладені у акті перевірки, на підставі якого внесені дані до автоматизованої системи "Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", ґрунтуються лише на припущеннях перевіряючих та не підтверджені доказами.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про правомірність включення ФОП ОСОБА_3 до складу податкових зобов'язань та податкового кредиту суми податку на додану вартість по отриманим податковим накладним від ТОВ "Строитель-Плюс", ПП "Укравтоматизація" та ТОВ "НВКФ "Іріда".

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів щодо умислу позивача на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Усі господарські операції підтверджені первинними документами ФОП ОСОБА_3 відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV та Податкового кодексу України, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

На підставі викладеного суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок, що податковим органом безпідставно внесено до автоматизованої системи інформацію, тому є підстави для задоволення позову.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем не приймалося жодне податкове повідомлення-рішення за результатами перевірки, а тому єдиним для позивача способом захисту свого права є зобов'язання відповідача виключити безпідставну інформацію з автоматизованої системи "Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", оскільки вона принижує ділову репутацію позивача, що може вплинути на результати господарських відносин позивача з іншими суб'єктами господарювання.

Щодо факту внесення інформації до автоматизованої системи "Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" про результати перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, оформленої актом від 10.06.2013 № 195/17 НОМЕР_1, та доказів, які б це підтверджували, а також щодо того, яка розбіжність сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість, які визначені позивачем у податковій звітності, виникла в базі даних зазначеної автоматизованої системи, судом було досліджено письмові пояснення Новоград Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, надані на вимогу суду, якими підтверджено внесення податковим органом інформації до автоматизованої системи "Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" про результати перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, оформленої актом від 10.06.2013 №195/17 НОМЕР_1. Так, зокрема, в поясненнях зазначено, що станом на час їх надання акт перевірки від 10.06.2013 №195/17 НОМЕР_1 введений в системі автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, у зв'язку з чим було усунуто розбіжності податкового кредиту ФОП ОСОБА_3 з податковими зобов'язаннями в загальній сумі 554001,00 грн.

Податковим органом, у відповідності до приписів ч.2 ст.71 КАС України, не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення та на спростування вище викладеного.

Суд дослідив представлені докази, врахував роз'яснення, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес), практику Європейського Суду з прав людини та з дотриманням норм матеріального і процесуального права прийняв постанову, якою обгрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "19" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "22" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

представнику позивача ОСОБА_4, АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Новоград-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул. Ушакова,3,м.Новоград-Волинський,Житомирська область,11700

4-третій особі: - ,