Справа № 822/4240/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/4240/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

14 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Федючок В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Дунаєвецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області в особі Віньковецького відділення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Дунаєвецької ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Позовні вимоги мотивовано тим, що податковим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 року № про застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства. Вважаючи висновки податкового органу безпідставними, а рішення - неправомірним, просили визнати податкове повідомлення-рішення протиправним та скасувати.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача (апелянта) апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі за обставин, викладених у ній, просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року скасувати, дав пояснення, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав у повному обсязі, проти її задоволення заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, працівниками Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області проведена фактична перевірка з питань дотримання позивачем вимог законодавства України під час провадження діяльності з продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в магазині, що розташований по вул.Молодіжна, 8 в смт. Віньківці, та в якому здійснює господарську діяльність позивач.

За результатами перевірки складений акт №110/22/01/21/НОМЕР_1 від 03.09.2014 року, яким зафіксовано факт продажу тютюнових виробів за ціною, вищою від встановлених максимальних роздрібних цін, без проведення зазначеної розрахункової операції через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів та факт відсутності ліцензії на продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Акт перевірки продавець підписала без зауважень.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 23.09.2014 року № про застосування штрафних санкцій в загальній сумі 10511,0 грн., в тому числі: 1,0 грн. - за здійснення розрахункової операції без реєстрації через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, 510 грн. - за незабезпечення зберігання ліцензії на продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів та 10000,0 грн. - за продаж тютюнових виробів за ціною, вищою від встановлених максимальних роздрібних цін. Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону №1776-ІІІ реєстратори розрахункових операцій застосовуються до розрахунків у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг).

В силу п. п. 1, 2 ст. 3 Закону №1776-ІІІ суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; та видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Пунктом 1 ст.17 Закону №1776-ІІІ визначено, що за не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій передбачена відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції і вчиняють таке порушення вперше, у вигляді застосовування фінансових санкцій у розмірі 1,0 грн.

За змістом п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

В силу п.121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

В ході судового розгляду сторонами не заперечувався факт порушення позивачем зазначених вище вимог Закону №1776-ІІІ та ПК України, а також правомірність застосування до позивача податковим повідомленням-рішенням від 23.09.2014 року № штрафних санкцій у розмірах 1,0 грн. та 510 грн. Спір між сторонами стосується виключно розміру штрафної санкції, застосованої згідно з оскаржуваним рішенням.

В силу ст.11-1 Закону №481/95-ВР встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення. Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України. Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - місяць, останні дві - рік такої дати.

Статтею 18 Закону №481/95-ВР передбачено, що за наявності у місці торгівлі тютюновими виробами таких виробів однієї власної назви, на пачках, коробках та сувенірних коробках яких вказані різні максимальні роздрібні ціни, продаж таких тютюнових виробів здійснюється за цінами, не вищими, ніж ті, що вказані на відповідних пачках, коробках та сувенірних коробках.

Факт порушення позивачем ст.11-1 Закону №481/95-ВР та продажу тютюнових виробів за ціною, вищою від максимальних роздрібних цін, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується представником позивача.

Суд першої інстанції врахував, що відповідальність за порушення вимог Закону №481/95-ВР передбачена ст.17 Закону №481/95-ВР. Так, згідно ст.17 Закону №481/95-ВР в редакції Закону №1638-VII, яка набрала законної сили з 04.09.2014 року і діяла на час прийняття податкового повідомлення-рішення від 23.09.2014 року №, у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів в розмірі 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень. Отже, штрафні санкції у розмірі 10000,0 грн. за порушення позивачем ст.11-1 Закону №481/95-ВР застосовані відповідачем правомірно.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування відповідачем для визначення розміру штрафних санкцій ст.17 Закону №481/95-ВР в редакції, чинній на дату вчинення позивачем порушення ст.11-1 Закону №481/95-ВР (станом на 03.09.2014 року), та звертає увагу на таке.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 113.3 ст. 113 ПК України встановлено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Відтак, контролюючі органи застосовують штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів, контроль за виконанням яких покладених на ці органи, у порядку та розмірах, встановлених Кодексом та іншими законами України, чинними на момент застосування санкцій. Аналогічна позиція викладена у Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 24.11.2011 року 32198/11/13-11.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 січня 2015 року .

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П.

Совгира Д. І.