Справа № 810/5875/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5875/14 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Відповідач) у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.06.2014 року № та №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративний позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в червні 2014 року посадовими особами Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України за період з 01.01.2012 року по 31.05.2014 року.

За результатами перевірки складено Акт від 12.06.2014 №307/17-3- (далі по тексту - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акту перевірки, відповідачем було встановлено порушення позивачем:

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 п. 183.10 ст. 183, абз. "а" п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_2 платником ПДВ не реєструвався та здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування без сплати ПДВ, в результаті податкові зобов'язання з податку на додану вартість визначені податковим органом виходячи з операцій з реалізації товарів, здійснених ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 по 31.05.2014 на загальну суму 160 892,83 грн. та нараховано за результатами перевірки ПДВ в сумі 32 178,56 грн.;

- п. 202.1 ст. 202, ст. 203, п.п.49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено порядок подання податкової декларації з ПДВ, а саме: не подані податкові декларації з ПДВ за період з 01.01.2012 по 31.05.2014.

На підставі Акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.06.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 53 197,89 грн., та №, згідно з яким до позивача застосовано штрафну санкцію за неподання реєстраційної заяви як платника ПДВ в розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків позивача, які випливають з положення п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як позивача так і відповідача, рішення приймаються на користь позивача, виходячи з принципу презумпції правомірності рішення платника податку (позивача).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно із п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Зазначені правові положення ПК України дають підстави вважати, що в тому разі, якщо особа, яка перебуває на загальній системі оподаткування не зареєструвалася у відповідності до вимог п. 181.1 ст. 181 ПК України платником ПДВ, вона несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України», який набрав чинності 03.08.2014 року, були внесені зміни до п. 181.1 ст. 181 ПК України, якими збільшено загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нараховану (сплачену) протягом останніх 12 календарних місяців до 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), суд зазначив, що Конституція передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Це правило також є загальновизнаним принципом права, що має чітко виражену гуманістичну спрямованість. Згідно з цим правилом «щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього рішенні.

Проте, ПК України, зокрема внесеними до нього змінами, не визначено чи зобов'язаний платник податків при триваючому порушенні сплачувати ПДВ, за умови, коли він не зобов'язаний на даний час реєструватися платником ПДВ.

Пунктом 56.21 статті 56 ПК України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також в Остаточному рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" та в листі Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2011 року за №1935/11/13-11.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що у випадку неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків позивача, які випливають з положення п. 181.1 ст. 181 ПК України, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як позивача так і відповідача, рішення приймаються на користь позивача, виходячи з принципу презумпції правомірності рішення платника податку (позивача).

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.