Справа № 826/9294/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9294/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської регіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київгума" до Київської регіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Київгума" звернувся до суду з позовом до Київської регіональної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 28 листопада 2012 року № 100190000/2012/313219/2, стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 8 157,65 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Київська регіональна митниця Міндоходів звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі контракту з Компанією AS INGLE (Естонія) (Продавець) від 11 січня 2011 року №15/1-11, угоди №154 від 22 листопада 2012 року та відповідно до рахунку від 23 листопада 2012 року №1230856, ТОВ "Київгума" придбано товар - каучук синтетичний марки СКМС-30 АРКМ-15, партія №663 (2 група), виробник: ООО "Тольяттикаучук", у кількості 18900 кг, за ціною 2260 дол. США/тона, на загальну вартість 42714 дол. США.

Відповідно до контракту, оплата здійснюється у повному обсязі протягом 45 днів з дати отримання товару; умови поставки - DAP-Київ, Україна (Інкотермс-2010). Згідно угоди №154 від 22 листопада 2012 року вантажовідправником товару є ООО "Тольяттикаучук" (Росія).

Товар подано до митного оформлення, згідно з вантажно-митною декларацією від 27 листопада 2012 року №100190000/2012/342501 та задекларовано його митну вартість, у відповідності до ст. 58 Митного кодексу України, за першим методом (за ціною договору) у розмірі 42714 дол. США (341413 грн.).

На підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору, декларант подав до митного оформлення: декларацію митної вартості від 27 листопада 2012 року №100190000/2012/342501; зовнішньоекономічний контракт з Компанією AS INGLE (Естонія) від 11 січня 2011 року №15/1-11, угоду №154 від 22 листопада 2012 року до нього; рахунок Компанії AS INGLE (Естонія) від 23 листопада 2012 року №1230856 на суму 42714 дол. США; міжнародну товарно-транспортну накладну А №0529318.

Київською регіональною митницею скориговано митну вартість товарів та визначено її на рівні 47817 дол. США, про що прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 28 листопада 2012 року №100190000/2012/313219/2.

Не погоджуючись вищевказаним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 57 глави 9 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 28 листопада 2012 року №100190000/2012/313219/2 зазначено, що надані документи містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності). Відповідно до п. 4.1 ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності у підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості за ціною договору, в результаті чого встановлено відсутність всіх даних та наступні розбіжності: 1) в доповненні від 22 листопада 2012 року №154 до контракту від 11 січня 2011 року №15/1-11 вказано реквізити відправника товару, що відрізняються від вказаних в товарно-транспортних документах (назва вулиці та індекс); 2) в наданому інвойсі від третіх осіб є посилання на контракт від 30 травня 2011 року №СХ.9795, який відрізняється від номеру контракту, який зазначено в додатку від 06 листопада 2012 року №37.

Судом встановлено, що визначена відповідачем митна вартість товарів ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками згідно з вантажно-митною декларацією від 19 листопада 2012 року №110070000/2012/328380.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ "Київгума" надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару основні документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що подані основні документи, копії яких наявні у справі, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, - 42714 дол. США, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не спростовано перед судом дійсність поданих до митного оформлення основних документів, достовірність і об'єктивність зазначених відомостей.

Зокрема, відповідач не спростував контрактну ціну оцінюваних товарів у розмірі 42714 дол. США, об'єктивну можливість і спроможність перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів, а відповідно й рівень митної вартості товарів за ціною договору.

Крім того, відповідач не довів наявність передбачених ч. 3 чи ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме: відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, посилання відповідача у гр. 33 оскаржуваного рішення про наявність розбіжностей є формальними і несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів.

Відповідач посилався на розбіжності в назві вулиці та індексі вантажовідправника ООО "Тольяттикаучук", оскільки зазначена в угоді від 22 листопада 2012 року №154 до контракту від 11 січня 2011 року №15/1-11 назва вулиці та індекс ООО "Тольяттикаучук" - "ул. Новуозаво-дская" і "446007" відрізняється від вказаних в товарно-транспортних документах - "ул. Новозаводская" і "445007".

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані розбіжності жодним чином не впливають на кількісні та вартісні показники оцінюваного товару і не спростовують дійсність документів наданих на підтвердження митної вартості оцінюваних товарів.

Також, не впливає на дійсність документів та достовірність зазначених в них кількісних і вартісних показників посилання відповідача на те, що в інвойсі від 22 листопада 2012 року №3958 зроблено посилання на контракт від 30 травня 2011 року№СХ.9795, який відрізняється від номеру контракту, який зазначено в додатку від 06 листопада 2012 року №37 (05 серпня 2008 року №SR-08-205).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що дані відмінності по суті не є розбіжностями, оскільки судячи зі змісту товаросупровідних документів, товарний інвойс від 22 листопада 2012 року №3958 на суму 38745 дол. США (2050 дол. США за тону) був виписаний ОАО "Сибур-Холдинг" згідно з контрактом від 30 травня 2011 року №СХ.9795 для Покупця - Компанії "SIBUR International GmbH" (Австрія), яка в свою чергу була Продавцем цього товару на умовах FCA-Тольятти наступному Покупцю - Компанії AS INGLE (Естонія), згідно договору від 05 серпня 2008 року №SR-08-205 і доповненням №37 від 06 листопада 2012 року до нього, а остання в свою чергу продала та поставила цей товар на умовах DAP-Київ позивачу за ціною 42714 дол. США (2260 дол. США за тону).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зроблені відповідачем у гр. 33 оскаржуваного рішення записи не доводять наявність визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів.

З приводу неподання декларантом додаткових документів, судом першої інстанції вірно зазначено, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Стосовно визначення відповідачем вартості оцінюваного товару за ціною 2,53 дол. США за кг., відповідно до ВМД від 19 листопада 2012 року №110070000/2012/328380, що є вищою порівняно з контрактною ціною оцінюваних товарів, суд першої інстанції вірно зазначив, що сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, а тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Водночас, інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, а тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам ст. 58 Митного кодексу України.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Київгума" про скасування рішення Київської регіональної митниці від 28 листопада 2012 року №100190000/2012/313219/2, тому вимога про його скасування правомірно задоволена судом.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Київгума" надміру сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 8157,65 грн. з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, діючого на час спірних правовідносин, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1097/14364, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/а надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Щодо надання Висновку про повернення, то він регулюється Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147 Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за №1095/14362.

Згідно п.7 вищенаведеного Порядку, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Тобто, на законодавчому рівні встановлений порядок повернення надмірно сплачених митних платежів, що не дає можливості стягнути спірні митні платежі.

Згідно п. 17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 43.1. статті 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

В силу п.8 Прикінцевих та перехідних положень Митного кодексу України, повернення помилково або надміру сплачених до дня набрання чинності цим кодексом сум митних платежів здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом та Податковим кодексом України.

Частиною 1 ст. 301 Митного кодексу України передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України

Відповідно до п. 187.8 статті 187 Податкового кодексу України, для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем не дотриманий Порядок стягнення з Державного бюджету надмірно сплаченого податку на додану вартість.

Крім того, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 07 вересня 2012 року №21-242а12 дійшла висновку про те, що, постановляючи стягнути з митного органу суму надмірно сплаченого ПДВ, суд фактично визначив митну вартість ввезеного товару, чим підмінив митний орган.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення надмірно сплаченого податку на додану вартість, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської регіональної митниці Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2013 року в частині задоволення позовних вимог про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Київгума" надміру сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 8157,65 грн. з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст постанови виготовлено 17.12.2014 року.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.