Справа № 813/5724/14
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Справа № 813/5724/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Кіщак К.В.

представник позивача Бойко Н.І.,

представника відповідача Кузик Ю.І.,

представник третьої особи Панас Л.М.,

представник третьої особи Когут Л.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Першого заступника прокурора м. Львова про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Споживчий кооператив «Сихівська фортеця»,-

в с т а н о в и в:

Перший заступник прокурора м. Львова звернувся із позовом до Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - споживчий кооператив «Сихівська фортеця», про визнання протиправною і скасування ухвали Львівської міської ради №3699 від 10.07.2014 р. «Про погодження СК «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуваною ухвалою надано дозвіл СК «Сихівська фортеця» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у сервітутне користування на умовах оренди строком на 10 років для облаштування підземної торгової галереї за рахунок земель громадської забудови. Така ухвала була прийнята не зважаючи на заперечення міського голови щодо недотримання ст. 134 ЗК України - без проведення аукціону, та не зважаючи на зауваження начальника юридичного управління. Ця земельна ділянка частково розміщена у межах розміщення червоних ліній. СК «Сихівська фортеця» не має на цій земельній ділянці власних об'єктів нерухомості, а відтак, згідно із ст. 124 ЗК України передача в оренду такої земельної ділянки можлива лише за результатами аукціону. Окрім того, згідно із ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», межі вулиці за її шириною визначаються червоними лініями. Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах червоних ліній вулиць не допускається.

В судових засіданнях прокурор позов підтримав з аналогічних мотивів.

Представник відповідача позов заперечив, просив у його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи позов заперечив з мотивів, зазначених у запереченнях. Посилається на те, що договір земельного сервітуту істотно відрізняється за змістом та суттю від договору оренди земельної ділянки, а тому прокурор безпідставно застосовує до спірних відносин норму ст. 124 ЗК України. Оскаржуваною ухвалою земельна ділянка не надавалась, а лише погоджувалось її місце розташування. Сама по собі наявність червоних ліній не є перешкодою для виготовлення проекту відведення земельної ділянки, оскільки саме у ньому і мають визначатись відомості про обмеження у використанні землі (ч. 5 ст. 111 ЗК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Земельна ділянка на вул. Сихівська 12-14 у м. Львові відноситься до земель м. Львова, що не надані у власність або користування та частково відноситься до земель загального користування (проїзди), що підтверджується листом Управління Держкомзему у м. Львові від 06.09.2012 р. №40/01-15/2348. У відповідності до матеріалів погодження земельної ділянки управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, на частину земельної ділянки припадають червоні лінії. Відповідно до листа Сихівської районної адміністрації від 27.06.2014 р., дана земельна ділянка знаходиться в межах червоних ліній вулиці, на якій не передбачено розміщення надземних та підземних споруд, а заплановано облаштування скверу та клумб.

За зверненням СК «Сихівська фортеця» була прийнята ухвала Львівської міської ради №3699 від 10.07.2014 р. «Про погодження СК «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14».

Зазначеною ухвалою погоджено СК «Сихівська фортеця» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1630 га на вул. Сихівській, 12-14 у сервітутне користування на умовах оренди терміном на 10 років для облаштування підземної торгової галереї за рахунок земель громадської забудови за функцією використання - землі комерції, за умови влаштування на території проїзду та трав'яних газонів, відновлення скверу.

Прокурор обґрунтовує незаконність такої ухвали зауваженнями міського голови та начальника юридичного управління, які зводяться до того, що згідно із ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», межі вулиці за її шириною визначаються червоними лініями і розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах червоних ліній вулиць не допускається. Також, вважає, що оскаржуваною ухвалою передбачено надання спірної земельної ділянки в оренду поза аукціоном всупереч ст. ст. 124, 134 ЗК України.

Згідно із ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно із ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Однак, як встановлено зі змісту оскаржуваної ухвали, нею погоджено не вчинення підготовчих дій для передачі земельної ділянки в оренду, а вчинення підготовчих дій для передачі її в сервітутне користування на умовах оренди.

Згідно із ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. При цьому, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Конкретний вид договору про встановлення земельного сервітуту законом не передбачений, так само як і спосіб чи порядок його укладення. Відповідно, надання дозволу третій особі на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сервітутне користування, тобто, потенційного укладення договору про встановлення земельного сервітуту на будь-яких умовах, у т.ч. орендних, не тотожне укладенню договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, прокурор безпідставно покликається на процедуру, встановлену для договорів оренди.

Окрім того, така процедура передбачена для укладення договору оренди земельної ділянки, а не надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, чим спростовуються посилання прокурора.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно преамбули Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003р. N 858-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Землеустроєм відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" є сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних утворень, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5 - 10 і більше років (ст. 1 Закону України "Про землеустрій").

Землеустрій згідно п. в) ч.1 ст. 20 Закону України "Про землеустрій" проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про землеустрій", погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно із ч. 5 ст. 111 ЗК України, відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, кадастрових планах земельних ділянок, іншій документації із землеустрою. Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Таким чином, на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, стверджувані технічні перешкоди у наданні сервітутного права використання земельної ділянки, як-от червоні лінії, тощо, не є перешкодою для прийняття оскаржуваної ухвали. Окрім того, закон не забороняє передачу навіть у власність чи користування земельних ділянок, на яких розміщені червоні лінії, як і подальше перенесення таких червоних ліній відповідним органом.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

Згідно із частиною 10 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача (держави).

Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на оренду чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов'язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, слід встановити, в чому полягає порушення прав держави в інтересах якої звернувся прокурор оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Системний аналіз наведених вище норм права та ст. ст. 116, 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи оренду, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Таке судження підтверджується і приписами ч. 9 ст. 118 ЗК України, в якій визначено, що проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Окрім цього, статтею 186 цього Кодексу визначено розгляд і затвердження землевпорядної документації.

Наведені норми права дають підстави вважати про відсутність приорітетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Жодних належних та допустимих доказів порушення прав держави у спірних правовідносинах, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення не тягне за собою автоматично перехід до набувача прав на земельну ділянку, а лише надає йому право виготовити проект відведення, який підлягає подальшому затвердженню і погодженню. Прокурор не надав жодних доказів того, у чому саме полягає порушення прав чи інтересів держави прийняттям такого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю

Судові витрати відповідно до положень ст. 94 КАС України з сторін не стягуються.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сторін не стягувати.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 23.01.2015 року.