Справа № 806/5821/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Житомир справа № 806/5821/14

час прийняття: 10 год. 33 хв. категорія 3.7

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача Тягунової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля марки Opel Vectra J96, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, об'єм двигуна 1598 см куб., тип - легковий седан В, зобов'язати відповідача надати такий дозвіл без сплати мита та інших обов'язкових платежів, а також зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації зняти з балансового обліку вказаний автомобіль. В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що її матері, ОСОБА_3 як інваліду 2 групи, згідно з Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999 (далі - Порядок 1997 року), відповідачем було видано автомобіль марки Opel Vectra J96, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, об'єм двигуна 1598 см куб., тип - легковий седан В у якості гуманітарної допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла. На день її смерті позивачка проживала разом з матір'ю. У зв'язку з цим, в грудні 2014 року звернулася із заявою до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо надання дозволу на переоформлення вказаного автомобіля на своє ім'я. Відповідач у наданні такого дозволу відмовив, посилаючись на пункт 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок 2006 року). ОСОБА_1 вважає таку відмову неправомірною, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати Порядок 1997 року, яким їй надано право переоформлення автомобіля марки Opel Vectra J96, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 без сплати мита та інших обов'язкових платежів.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити. Пояснила, що Департаментом правомірно відмовлено позивачці у безоплатному оформленні на її ім'я спірного автомобіля, оскільки чинним законодавством чітко визначено порядок такої передачі - за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Заслухавши пояснення позивачки і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що інваліду другої групи з дитинства ОСОБА_3, донькою якої є позивачка, на підставі наказу Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації № 13-в від 25 січня 2005 року було видано автомобіль марки Opel Vectra J96, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, об'єм двигуна 1598 см куб., тип - легковий седан В, який надійшов як гуманітарна допомога.

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04 грудня 2009 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

17 грудня 2014 року позивачка звернулася до Департаменту із заявою про надання дозволу на перереєстрацію вказаного автомобіля на її ім'я.

Листом відповідача від 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

Порядок 1997 року був затверджений у зв'язку з прийняттям Законів України від 22 грудня 1995 року № 488 "Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»" та від 6 червня 1996 року № 230 "Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»", з метою впорядкування забезпечення автомобілями різних категорій інвалідів та спрямований на захист інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку 1997 року (в редакції, чинній на час надання ОСОБА_3 спірного автомобіля), після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах, залишається його сім'ї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 Цивільного кодексу України визначено, що актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що втратив чинність, Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення після смерті інваліда в його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, має вирішуватись на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда, якому автомобіль надавався як гуманітарна допомога.

Таким нормативно-правовим актом є Порядок 2006 року, відповідно до пункту 41 якого за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечувати їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Автомобілями, отриманими головними управліннями як гуманітарна допомога, інваліди (за їх бажанням або за бажанням законних представників недієздатних інвалідів), діти-інваліди (за бажанням їх законних представників), які перебувають на обліку в головних управліннях соціального захисту та управліннях виконавчої дирекції, забезпечуються безоплатно в порядку черговості.

Автомобіль, отриманий головним управлінням соціального захисту як гуманітарна допомога для конкретного інваліда, який перебуває на обліку, видається безоплатно такому інваліду (за його згодою або за згодою законного представника недієздатного інваліда), дитині-інваліду (за згодою її законного представника) незалежно від черговості на десятирічний строк, визначений з дати видачі, із зняттям з обліку.

Згідно з пунктом 16 Порядку 2006 року, після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда.

Відповідно до абзацу 7 пункту 41 Порядку 2006 року, після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через головне управління соціального захисту і користувався менше ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Згідно з статтею 11-1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» № 1192-XIV від 22 жовтні 1999 року, забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів автомобілями, визнаними гуманітарною допомогою, здійснюється на умовах, передбачених законом, та у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через органи соціального захисту населення і користувався менше 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціального захисту населення, за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля. Якщо інвалід, дитина-інвалід користувався автомобілем більше 10 років, за бажанням членів його сім'ї автомобіль може бути переданий у їх власність безкоштовно. У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) органам соціального захисту населення у порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що після смерті інваліда, який користувався автомобілем, визнаним гуманітарною допомогою, такий автомобіль може бути переданий у власність одному із членів його сім'ї безоплатно - у випадку експлуатації автомобіля більше 10 років, якщо ж строк експлуатації такого транспортного засобу менше 10 років, то його передача членам сім'ї померлого інваліда здійснюється виключно за умови сплати ними податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Як вбачається із матеріалів справи, померла мати позивачки, ОСОБА_3, користувалася автомобілем марки Opel Vectra J96, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, об'єм двигуна 1598 см куб., тип - легковий седан В з січня 2005 року по грудень 2009 року, тобто, менше 10 років.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень не має законних підстав щодо надання ОСОБА_1 дозволу на реєстрацію автомобіля, який ввезено як гуманітарна допомога інваліду, після його смерті без сплати податків (зборів), оскільки на момент смерті ОСОБА_3 не сплив 10-ти річний строк експлуатації цього автомобіля, наданого їй в 2005 році, в свою чергу позивачка не надала доказів щодо звільнення її від сплати податків і зборів (податкова пільга).

За таких обставин суд вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 22 січня 2015 р.