Справа № 802/3844/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2015-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 січня 2015 р. Справа № 802/3844/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Cлишинської Н.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Морозової О.О., Янушкевича А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування санкцій

ВСТАНОВИВ:

29.10.2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) до відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ). У позовній заяві позивач просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 21.10.2014 року № ;

- вимогу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф-;

- рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області від 06.10.2014 року № .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за результатами планової виїзної документальної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати підприємцем податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, податковим органом виявлено ряд порушень вимог податкового законодавства та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування". Як зазначено позивачем, в акті перевірки зокрема, зафіксована недостовірна інформація щодо невикористання у господарських операціях придбаних товарно-матеріальних цінностей, яка на думку позивача, не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, позивач вказує на помилковість висновків податкового органу щодо невірного нарахування суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю із підстав, що викладені у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти позову та пояснили, що податковий кредит позивачем сформовано незаконно. Обґрунтовуючи підстави для заперечень сторона відповідача зіслалась на те, що придбані позивачем товарно-матеріальні цінності не використовувались у господарській діяльності позивача та відсутні в залишках підприємця. Крім того, представники відповідача зазначили, що позивач невірно визначив помісячну суму чистого оподаткованого доходу, що призвело до неправильного нарахування суми єдиного внеску.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

На підставі направлень від 16.09.2014 р. за № 2413/17 та № 2414/17, виданих Вінницькою ОДПІ, державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління оподаткування доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ згідно п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне соціальне страхування", проведено планову виїзну документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати підприємцем податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт від 06.10.2014 року № 2626/1701/266931335 (а.с.14-31 т.1), яким встановлено порушення:

- п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України в частині заниження податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 63952 грн., внаслідок неправомірного включення до суми податкового кредиту вартості товарів, які використані позивачем в операціях, що не являються господарською діяльністю платника податків, а також, відсутні таких товарів в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 року;

- п.п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині невірного нарахування суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в перевіряємий період, в результаті чого, податковий орган дійшов висновку щодо існування у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 70049,54 грн.

На підставі вказаного акта Вінницька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 63952 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 31976 грн (а.с. 11 т. 1). Крім того, прийняла вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф- на суму 70049,54 грн. (сума донарахованого єдиного соціального внеску) та Рішення № від 06.10.2014 року про застосування штрафних санкцій в сумі 3502,48 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями податкового органу, позивач з метою їх скасування та захистом своїх прав, звернувся до суду.

Надаючи оцінку наведеним обставинам та визначаючись щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення, суд бере до уваги, що згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу п.201.6. ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому, п.201.7 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

На думку відповідача, позивач відповідно до п.п. г) п. 198.5 ст. 198 ПК України у період що перевірявся зобов'язувався нарахувати податкові зобов'язання у зв'язку із тим, що частина придбаних у межах господарської діяльності товаро - матеріаьних не використано у межах господарської діяльності, а навпаки використано в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Проте, на переконання суду, така позиція відповідача являється помилковою.

Так, згідно п.п. г) п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 у перевіряємий період здійснював такі види господарської діяльності: "технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів", "Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів".

В результаті здійснення фінансового-господарських операцій пов'язаних з придбанням та реалізацією товарно-матеріальних цінностей в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року позивачем самостійно задекларовано податкові зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 534728 грн, а суму в 2276670 грн включено до складу податкового кредиту.

Підставою для формування зазначених показників стали в тому числі орперації із придбання позивачем товарів на загальну суму 2591980,14 грн. (агрегати для дизельних двигунів та інші запасні частини дотранспортних засобів) з метою використання їх у власній господарській діяльності.

Відповідач у акті вказує, що придбані позивачем товарно-матеріальні цінності на загальну суму 319759,44 грн не приймали участі в господарських операціях позивача і в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2013 року вони відсутні.

Вказаний висновок відповідачем було зроблено на підставі даних акта попередньої документальної планової виїзної перевірки позивача від 23.08.2013 року № 300/1721, проведеної за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, яким встановлено, що залишки ТМЦ станом на 01.01.2013 року складають 567929,68 грн.

Таким чином, здійснивши обрахунок придбаних та реалізованих товарно-матеріальних цінностей, врахувавши дані попередньої перевірки щодо розміру залишків ТМЦ станом на 01.01.2013 року (початок перевіряємого періоду), а також пославшись на довідку щодо розміру залишків ТМЦ станом на 31.12.2013 року (кінець перевіряємого періоду), Вінницька ОДПІ дійшла висновку про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог п.п. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов'язання по ПДВ на загальну суму 63952 грн. Наведені обставини і стали єдиною підставою для винесення оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає, що такі твердження відповідача суперечать вимогам закону з огляду на наступне.

Так, в підтвердження задекларованих ФОП ОСОБА_4 податкових зобов'язань по ПДВ за 2013 рік в сумі 534728 грн., під час перевірки використано дані первинних бухгалтерських документів, а саме, товарних (видаткових) накладних, податкових накладних, складених у цілковитій відповідності до вищезазначених вимог законодавства, що і не заперечується відповідачем.

Слід звернути увагу на те, що податковий орган не заперечує факту реальності господарських операцій позивача щодо придбання у 2013 році ТМЦ на загальну суму 2591980,14 грн. Як у акті перевірки так і при розгляді справи у суді представником відповідача зазначено, що і податкові накладні і усі інші документи бухгалтерського обліку, які оформлялися позивачем при придбанні товарів відповідали вимогам як Податкового кодексу України так Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Попри це, в акті перевірки (а.с. 26 т.1) зазначено, що при встановленні залишків ТМЦ відповідачем бралась до уваги довідка про залишки ТМЦ які становлять 563480,24 грн. Саме вихідні дані вказаної довідки послужили підставою для висновку про розбіжність у залишках ТМЦ та прийняття оскаржуваного рішення.

Суд критично ставиться до вказаних доводів податкового органу, оскільки довідка, яка на думку податкового органу, призвела до розбіжності інформації стосовно залишків ТМЦ у господарській діяльності позивача, надавалась під час перевірки у довільній формі. При цьому така довідка не відповідає вимогам до первинного документа в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Окрім вказаного, довідка на яку зіслався відповідач із незрозумілих причин відсутня в описі документів які використовувались під час перевірки, про що свідчить опис наданих для перевірки документів (а.с.17 т. 1).

Враховуючи викладене, вказані висновки податкового органу, відображені в акті перевірки, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону та фактичних обставинах здійснення господарських операцій, а на припущеннях податкового органу.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що про відсутність об'єктивного підходу контролюючого органу при дослідженні залишків ТМЦ позивача у 2013 році під час перевірки свідчить і наступне.

Відповідно до п. 20.1.5 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати від платників податків, що перевіряються в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню та/або патентуванню) від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), передбаченої абз. 1 цього пункту, або ненадання для перевірки документів. їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені ст. 94 ПКУ, а саме може бути застосовано адміністративний арешт майна платника податків.

Таким чином, з метою об'єктивного встановлення стану залишків ТМЦ та їх руху у господарській діяльності позивача у періоді, що перевірявся, працівники контролюючих органів мали право вимагати від позивача в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей в присутності посадових осіб податкового органу.

Згідно визначення даному в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інвентаризація представляє собою перевірку і документальне підтвердження наявності та стану, оцінки активів та зобов'язань підприємства.

Інвентаризація є одним з елементів бухгалтерського обліку і відіграє роль обов'язкового до повнення до поточної документації господарських операцій всіх підприємств.

Згідно з Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків затвердженою Наказом Міністерства фінансів України № 69 від 11.08.94 р. (була чинною на момент проведення перевірки), основними завдан нями інвентаризації є:

- виявлення фактичної наявності основних фондів, нематеріальних активів, товарно-ма теріальних цінностей, коштів, цінних паперів та інших грошових документів, а також обсягів незавершеного виробництва в натурі;

- установлення лишку або нестачі цінностей і коштів шляхом зіставлення фактичної наяв ності з даними бухгалтерського обліку;

- виявлення товарно-матеріальних цінностей, які частково втратили свою первісну якість, застарілих фасонів і моделей, а також матеріальних цінностей та нематеріальних активів, що не використовуються;

- перевірка дотримання умов та порядку збереження матеріальних та грошових цінностей, а також правил утримання та експлуатації основних фондів;

- перевірка реальності вартості зарахованих на баланс основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, цінних паперів і фінансових вкладень, сум грошей у касах, на розрахунковому, валютному та інших рахунках в установах банків, грошей у дорозі, дебіторської і кредиторської заборгованості, незавершеного виробництва, витрат майбутніх періодів, резервів наступних витрат і платежів.

Всупереч вище зазначеним положенням законодавства, під час проведення перевірки, відповідач не скористався правом проведення інвентаризації залишків ТМЦ наявних у ФОП ОСОБА_4 станом на момент проведення перевірки.

Разом з тим, в підтвердження наявності у ФОП ОСОБА_4 станом на 31.12.2013 року (кінець перевіряємого періоду) залишків товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 883239,68 грн., (що спростовує висновки контролюючого органу) з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності та виявленням фактичної наявності ТМЦ, 06.10.2014 року позивачем здійснена інвентаризація ТМЦ, результати якої оформлено у вигляді складання Інвентаризаційної відомості ТМЦ станом на 06.10.2014 року, яка відповідає формі та змісту документу як первинного, враховуючи вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (а.с.32-44).

Окрім цього, про наявність у позивача в залишках ТМЦ на загальну суму 883239,68 грн, а не залишку товару на суму 563480,24 грн, як про це зазначає відповідач, свідчать журнал обліку придбаного ФОП ОСОБА_4 товару в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, журнал обліку реалізованого ФОП ОСОБА_4 товару в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, аналіз рахунку № 28.1 "Рух товару в закупівельних цінах без ПДВ в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року".

Таким чином, вище зазначені документи підтверджують наявність у ФОП ОСОБА_4 залишку ТМЦ станом на 31.12.2013 року (кінець перевіряємого періоду) на загальну суму 883239,68 грн., що в свою чергу спростовує висновки перевірки податкового органу, а відтак, свічать про правильність відображеного позивачем у звітних документах податкового зобов'язання з податку на додану вартість за 2013 рік.

За таких обставин, суд вважає, висновок відповідача про порушення позивачем вимог п.п. г) п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України безпідставним, а податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року - протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф- на суму 70049,54 грн. (сума донарахованого єдиного соціального внеску) та Рішенню № від 06.10.2014 року про застосування штрафних санкцій в сумі 3502,48 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Згідно висновків акта перевірки від 06.10.2014 року № 2626/1701/НОМЕР_3. податковий орган дійшов переконання про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог п.п.2 ч.1 ст.7, ч. 3, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині невірного визначення помісячної суми чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок у розмірі 34,7 %, в результаті чого позивачу донараховано єдиного внеску за 2013 рік в сумі 70049,54 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 3502.48 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон).

Згідно п.п.1,2 ч.2 ст.6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний:

своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок:

вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;

подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Під час перевірки встановлено, що в порядку та строки передбачені Законом ФОП ОСОБА_4 подано до відповідача річний звіт із зазначенням в ньому отриманої у 2013 році помісячно суми чистого оподатковуваного доходу:

- січень 2013р. = 1147 гри.;

- лютий 2013р. = 1147 грн.;

- березень 2013р. = 1147 грн.;

- квітень 2013р. = 1147 грн.;

- травень 2013р. - 1147 грн.;

- червень 2013р. = 1147 грн.;

- липень 2013р. = 1147 грн.;

- серпень 2013р. =: 1147 три.;

- вересень 2013р. = 1147 грн.;

- жовтень 2013р. = 1147 грн.;

- листопад 2013р. = 1147 грн.;

- грудень 2013р. = 228337 грн.

Таким чином, загальна сума чистого оподатковуваного доходу отриманого позивачем у 2013 році склала 240954 грн., що і відповідно було відображено позивачем в Декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік. В свою чергу, позивачем нараховано та відображено у звіті помісячні суми єдиного внеску, що в загальному за рік складає 11563,09 грн.

Помісячний розрахунок суми єдиного внеску здійснений та задекларований ФОП ОСОБА_4 виглядає наступним чином:

- січень 2013р. = 1147грн.*34,7% =398,01 грн.;

- лютий 2013р. = 1147 грн.*34.7% -398.01 грн.;

- березень 2013р. = 1147 грн.*34,7% -398.01 грн.:

- квітень 2013р. = 1147 грн.*34,7% -398.01 грн.;

- травень 2013р. = 1147 грн.*34,7% = 398.01 грн.:

- липень 2013р. = 1147 грн.*34,7% =398.01 грн.;

- червень 2013р. = 1147 грн.*34,7% - 398,01 грн.;

- серпень 2013р. = 1147 гри.*34,7% = 398.01 грн.;

- вересень 2013р. = 1 147 грн.*34,7% = 398,01 грн.:

- жовтень 2013р. = 1147 грн.*34,7% = 398.01 грн.;;

-листопад 2013р. = 1147 грн.*34,7% = 398,01 грн.;

- грудень 2013р. = 20706 грн.*34,7% = 7184,98 грн.;

Разом з тим, сума чистого доходу отриманого ФОП ОСОБА_4 у грудні 2013 року склала 228337 грн.

Суд звертає увагу, що застосований позивачем порядок визначення сум ЄСВ відповідає встановленим Законом вимогам до визначення мінімальної та максимальної бази нарахування.

Водночас, податковий орган дійшов висновку щодо невірного обрахунку позивачем розміру єдиного внеску, який підлягає сплаті за 2013 рік. Зокрема, відповідач зазначив, що позивач помилково визначив помісячну суму чистого оподатковуваного доходу. У зв'язку із вказаним відповідач самостійно донарахував позивачу суму єдиного внеску.

Так, у висновках акта перевірки податковий орган визначаючи суму чистого щомісячного доходу Позивача як бази нарахування ЄСВ виходив із розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу відображеного ФОП ОСОБА_4 в додатку № 5 Податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік у сумі 20079,50 грн.

Дану суму податковим органом було взято за основу для розрахунку, як щомісячну суму чистого оподатковуваного доходу отриманого позивачем протягом 2013 року в цілях нарахування ЄСВ. Відповідно, зазначена сума (20079,50 грн.) і визначена податковим органом як чистий оподаткований дохід отриманий позивачем у кожному окремому місяці 2013 року.

Однак, суд критично оцінює застосований відповідачем метод визначення суми чистого доходу отриманого платником податків в кожному конкретному місяці 2013 року із застосуванням показника середньомісячного оподатковуваного доходу відображеного у Податкової декларації про майновий стан та доходи за 2013 рік, та зазначає, що вказаний метод не узгоджується із вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» враховуючи наступне.

Порядок та механізм нарахування середньомісячного річного оподатковуваного доходу та щомісячну суму чистого оподатковуваного доходу із нарахування суми ЄСВ не є тотожними та регулюється різними нормативно-правовими актами. Крім того, самі поняття є різними за своєю правовою природою.

Так, відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464): єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону).

На думку податкового органу, у випадку виникнення сумнівів щодо визначення помісячної суми чистого оподатковуваного доходу як бази для нарахування ЄСВ слід застосовувати розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу відображеного в додатку № 5 Податкової декларації про майновий стан та доходи.

Проте, на думку суду такі висновки не узгоджуються, з поміж іншого, також із нормою ст. 1 ПК України, в силу якої Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування…».

У статтях 8, 9, 10 Податкового кодексу України міститься вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, і в цьому переліку немає Єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином сфера дії Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини повязані із нарахуванням та сплатою єдиного внеску.

Крім того, ст. 8 Закону № 2464 визначає, по-перше, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування; а по-друге, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, і лише в частині адміністрування - Податкового кодексу України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Щодо механізму визначення розміру середньомісячного річного оподатковуваного доходу, то такий визначається відповідно до порядку встановленого Наказом Міндоходів України від 11.12.2013 № 793 та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, і, відображається у додатку № 5 Податкової декларації про майновий стан та доходи.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПКУ чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПКУ, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця, та пункту 178.3 статті 178 ПКУ, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Разом з тим, фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, в обов'язковому порядку разом з Податковою декларацією подають додаток 5 до розділу III Податкової декларації.

Статтею 167.1 ПК України визначено, що розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці 1 цього пункту та поділена на кількість календарних місяців протягом яких платником податку було одержано такі доходи в податковому (звітному році) за який здійснюються декларування.

Відображена сума доходу застосовується для визначення розміру податку на доходи з фізичних осіб.

Водночас щомісячний чистий дохід, це величина яка, враховуючи положення Закону України «Про збір облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вираховується платником податків самостійно, враховуючи при цьому щомісячні витати на придбання товару, витрати на здійснення підприємницької діяльності (оренда, податки придбання ТМЦ тощо) та доходів в ході реалізації робіт та послуг у кожному конкретному місяці на підставі первинних документів.

При цьому, відповідно до п. 4.1 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 09.09.2013 року № 454, звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Підпунктом 4.5 пункту 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Проте, прив'язка порядку обчислення ЄСВ до даних річної декларації стоосується лише суми чистого річного оподаткованого доходу, що узгоджується із нормами п.164.1 ст. 164 ПК України та п.177.2 ст. 177 ПК України.

Такий висновок пов'язаний в тому числі із тим, що показник середньомісячного оподатковуваного доходу Декларації про доходи та майновий стан платника визначається математичним шляхом ділення суми чистого річного оподаткованого доходу на 12 календарних місяців, а щомісячний чистий дохід визначається у мінімальній та максимальній межі передбаченій Законом, на підставі первинних документів.

Згідно з п.п.2 ч.1 ст.7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

В силу ч. 2 п. 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до 4.4.2, 3 ст. 9 Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З аналізу вище наведених положень законодавства також вбачається обов'язок платника єдиного внеску нараховувати та обчислювати єдиний внесок, в даному випадку в розмірі 34.7% із суми чистого оподатковуваного доходу за кожен календарний місяць.

Таким чином, механізм нарахування середньомісячного річного оподаткованого доходу та щомісячного чистого доходу із нарахування суми єдиного внеску є різним, а саме розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу розраховується математично, тоді як щомісячний чистий дохід вираховується на підставі бухгалтерських та інших первинних документів.

Враховуючи викладене, поняття отриманого середньомісячного річного доходу не є тотожним поняттю щомісячного чистого доходу отриманого позивачем у звітному періоді, як про це зазначає відповідач.

Як вбачається з вимог Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосування середньомісячного показника не передбачено, оскільки платник може отримувати різний дохід у тому чи іншому місяці, відповідно платнику податків надано право визначати розмір такого доходу самостійно.

В свою чергу, податковий орган може виявити розбіжність лише на підставі первинних документів, а не шляхом розподілу математичним шляхом сукупного річного оподатковуваного доходу на дванадцять місяців.

Натомість в порушення вимог ч. 2,3 ст. 9 Закону, відповідач, самостійно здійснивши обчислення суми єдиного внеску платника, не перевірив при цьому жодних бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, контролюючий орган не зміг об'єктивно перевірити показники звіту ЄСВ та не дослідив первинні бухгалтерські та звітні документи позивача, які б свідчили про обсяги помісячно отриманого позивачем доходу в перевіряємий період і як наслідок, визначення суми єдиного соціального внеску в звітний період. Вказане призвело до передчасних та помилкових висновків про заниження бази нарахування ЄСВ.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову, правомірності спірних рішень не довів, відтак позов слід задовольнити та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф-.

Щодо Рішення № від 06.10.2014 року про застосування штрафних санкцій, то таке підлягає скасуванню з огляду на те, що донарахування територіальним органом доходів і зборів єдиного внеску мало місце без достатніх правових підстав.

Отже, позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 щодо скасування оскаржуваних рішень підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу положень ст. 94 КАС України, судові витрати присуджуються на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення - рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 21 жовтня 2014 року;

Вимогу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 06.10.2014 року № Ф-;

Рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області № від 06.10.2014 року.

Стягнути із Державного бюджету України в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (реєстраційний номер НОМЕР_3) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 338 грн. 96 коп. (триста тридцять вісім гривень дев'яносто шість копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович