Справа № 826/5153/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2015 р. м. Київ К/800/49129/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі №826/5153/13-а за позовом ОСОБА_4 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України про визнання неправомірним та скасування розпоряджень, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, в якому просив:

- визнати неправомірним та занадто запізненим розпорядження Державної Комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 16.09.2009 року за №674 про призначення ОСОБА_5 тимчасовим адміністратором Українського фінансового союзу з порушенням підпункту 3 п. 11, підпункт 3 п.15 статті 47 із-за невиконання своїх зобов'язань перед іншими кредитними спілками;

- визнати право ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди із-за дій та бездіяльності колишнього керівника Державної Комісії з регулювання ринків фінансових послуг» ОСОБА_6 по захисту кредитної спілки від розкрадання коштів вкладників на депозитні рахунки керівниками кредитної спілки;

- визнати Закон України «Про кредитні спілки» в частині забезпечення державної гарантії кожному вкладнику депозитних внесків в кредитні спілки, як не відповідаючий Основному Закону України статті 41, 56.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України повинна була прийняти рішення про скасування державної реєстрації Українського фінансового союзу та вилучення ліцензії на діяльність по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки та призначити ліквідаційну комісію ще в лютому 2009 року. Призначення тимчасового адміністратора з боку Держфінпослуг 16.09.2009 року призвело до того, що голова правління та члени правління Українського фінансового союзу не складали передавальний баланс, не передавали по акту тимчасовому адміністратору оригінали кредитних та депозитних договорів, що створило умови до розкрадання коштів вкладників в Українського фінансового союзу та знищення оригіналів кредитних та депозитних договорів. Державна Комісія з регулювання ринків фінансових послуг України в особі її керівника, на той час ОСОБА_7, із-за бездіяльності не забезпечила захист майнових інтересів вкладників депозитних внесків, які є приватною власністю, та своїми діями нанесли матеріальну шкоду кожному вкладнику депозитних внесків в Українського фінансового союзу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 15 квітня 2013 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання права ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди із-за дій та бездіяльності колишнього керівника Державної Комісії з регулювання ринків фінансових послуг» ОСОБА_6 по захисту кредитної спілки від розкрадання коштів вкладників на депозитні рахунки керівниками кредитної спілки, а також щодо визнання Закону України «Про кредитні спілки» в частині забезпечення державної гарантії кожному вкладнику депозитних внесків в кредитні спілки, як не відповідаючий Основному Закону України статті 41,56.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2013 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати вказані судові рішення, та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що при прийнятті зазначених судових рішень було порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 26 Закону України «Про кредитні спілки», абзацу шостого підпункту 12 пункту 5 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 04.04.2003 № 292, розглянувши справу про порушення Кредитною спілкою «Український Фінансовий Союз» вимог законодавства про фінансові послуги, порушену згідно із актом про порушення від 31.08.2009 року № 816/43/2, Держфінпослуг своїм рішенням, оформленим розпорядженням від 16.09.2009 року № 674, постановила, у зв'язку із систематичним порушенням Спілкою законних вимог Держфінпослуг відсторонити від управління Спілкою весь склад правління Спілки (голову правління Спілки ОСОБА_8 та інших членів правління) та весь склад спостережної ради Спілки (голову спостережної ради Спілки ОСОБА_9 та інших членів спостережної ради). Призначити тимчасовим адміністратором Спілки ОСОБА_5. строком на 3 місяці, з правом, у разі необхідності, подальшого продовження повноважень тимчасового адміністратора за окремим рішенням Держфінпослуг. Розпорядження набрало чинності 17.09.2009 року.

На думку позивача, розпорядження Держфінпослуг від 16.09.2009 №674 прийнято із запізненням, у зв'язку із чим ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Так, статтею 26 Закону України «Про кредитні спілки» (в редакції, чинній на час прийняття розпорядження) визначено, що державне регулювання і нагляд за діяльністю кредитних спілок здійснює, в першу чергу, уповноважений орган згідно з законодавством України про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, а також інші державні органи відповідно до їх компетенції.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Уповноважений орган застосовує заходи впливу відповідно до закону. Уповноважений орган обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Згідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Уповноважений орган може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону; 4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) порушувати питання про ліквідацію установи.

З аналізу статті 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вбачається, що такому заходу впливу як відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації мають передувати заходи випливу зазначені в пп. 1-4 ч.1 цієї статті.

Порядок застосування Комісією заходів впливу за порушення вимог законодавства про фінансові послуги визначено в Положенні про застосування Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України заходів впливу, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 13 листопада 2003 року N 125 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 грудня 2003 р. за N 1115/8436 (далі Положення).

Відповідно до п. п. 3.4, 3.6 Положення, рішення про застосування заходу впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації (підпункт 5 пункту 2.1 Положення) належить до компетенції Комісії; до компетенції директорів наглядових департаментів належить застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1 - 4, 6 пункту 2.1 цього Положення.

Згідно п.3.8 Положення, якщо в ході розгляду справи виявляються підстави застосування заходу впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, директор відповідного департаменту зобов'язаний винести це питання на розгляд Комісії протягом 20 днів з дня порушення провадження у справі.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Уповноважений орган має право призначити тимчасову адміністрацію фінансової установи, діяльність якої ліцензується Уповноваженим органом, у разі: 1) систематичних порушень фінансовою установою законних вимог Уповноваженого органу; 2) якщо фінансова установа протягом 30 робочих днів не виконує 10 і більше відсотків своїх прострочених зобов'язань; 3) арешту або набрання законної сили обвинувальним вироком щодо злочинних діянь керівників фінансової установи; 4) вчинення фінансовою установою дій щодо приховування рахунків, будь-яких активів, реєстрів, звітів, документів; 5) необґрунтованої відмови фінансової установи у наданні документів чи інформації, передбачених цим Законом, уповноваженим особам; 6) наявності публічного конфлікту у керівництві фінансової установи; 7) наявності клопотання фінансової установи про призначення тимчасової адміністрації.

Згідно п. п. 2, 3 Положення про особливості застосування заходів впливу у вигляді відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27 березня 2008 р. N 416 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2008 р. за N 481/15172, рішення про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації приймається Держфінпослуг як колегіальним органом за ініціативою директора відповідного департаменту; директор департаменту, у наглядову компетенцію якого входить суб'єкт нагляду, за наявності підстав, визначених статтею 46 Закону, порушує перед Держфінпослуг як колегіальним органом питання щодо відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації шляхом унесення на розгляд проекту відповідного розпорядження та висновку про необхідність призначення тимчасової адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2009 року ОСОБА_4 звернувся з листом до Голови Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, у якому повідомив про продовження вчинення кредитною спілкою «Український Фінансовий Союз» порушень законодавства про фінансові послуги, а саме неповернення коштів вкладникам після закінчення строку дії договорів. Позивач у своєму листі також поставив вимогу призначити комісію для перевірки фінансового стану кредитної спілки для наступного звернення до Генеральної прокуратури України про порушення кримінальної справи проти Голови Правління кредитної спілки.

Між тим, розпорядження № 674 про відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації було прийняте Держфінпослуг 16.09.2009 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що захід впливу був застосований до Спілки у зв'язку в систематичним порушенням Спілкою законних вимог Держфінпослуг, що в свою чергу спростовує твердження позивача про бездіяльність державного регулятора. Крім того, суди зазначили, що Указом Президента України від 23.11.2011 року №1069/2011 правонаступника Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України не визначено, а Національна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України оскаржуваним розпорядженням жодним чином не порушує прав чи інтересів позивача і будь-яких обов'язків за цим розпорядженням не несе.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду вважає передчасними такі висновки судів, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не дослідили, чи здійснювались перевірки діяльності кредитної спілки «Український Фінансовий Союз», в ході яких були виявлені порушення вимог законодавства про фінансові послуги, зокрема, в частині невиконання спілкою зобов'язань перед членами спілки щодо повернення вкладів, та які заходи випливу були застосовані Держфінпослуг до кредитної спілки у разі виявлення таких порушень.

Такі обставини, мають важливе значення для вирішення справи, оскільки ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом до суду саме з тих підстав, що Держфінпослуг тривалий час не здійснювало контролю за діяльністю Спілки.

Крім того, такий захід впливу як відсторонення керівництва від управління фінансовою установою та призначення тимчасової адміністрації був застосований до Спілки у зв'язку в систематичним порушенням Спілкою законних вимог Держфінпослуг.

Проте судами не встановлено, які саме систематичні порушення були вчиненні Спілкою, а матеріали справи не містять будь-яких доказів застосування до Спілки заходів впливу з боку Держфінпослуг за порушення законодавства у сфері фінансових послуг.

Також, колегія суддів вважає передчасними висновки судів про те, що Національна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України оскаржуваним розпорядженням жодним чином не порушує прав чи інтересів позивача і будь-яких обов'язків за цим розпорядженням не несе.

Так, на час звернення позивача до суду з даним позовом Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України втратила статус суб'єкта спірних відносин.

Разом із тим, відповідно до статті 55 КАС України в разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником.

При визначенні процесуального правонаступництва слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

Виходячи з положень статей 55, 56 Конституції України, у будь-якому разі в названих вище випадках спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому відмова у відкритті, закриття провадження або відмова в задоволенні позову у такій справі з підстав ліквідації (припинення діяльності, позбавлення частини повноважень, звільнення з посади, скорочення посади) суб'єкта владних повноважень є неприпустимими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів вимогам ст.159 КАС України не відповідають. Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220 КАС України допущені порушення не можуть бути перевірені і усунуті судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: