Справа № 653/423/14-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2015 р. м. Київ К/800/56519/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Мороз Л.Л., Сороки М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року

у справі № 653/423/14-а

за позовом ОСОБА_2

до Генічеської міської ради Херсонської області

треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання незаконним та скасування пунктів рішення

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з адміністративним позовом до Генічеської міської ради Херсонської області, треті особи особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування пунктів 15, 16 рішення ХХХVII сесії VІ скликання Генічеської міської ради Херсонської області від 26.12.2013 № 823 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу».

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 16.04.2014, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення у справі - про задоволення адміністративного позову.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Генічеська міська рада та ОСОБА_4 просили залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власниками квартир по АДРЕСА_1 в м. Генічеську Херсонської області.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області від 07.02.1973 №43 Тресту «Генічеськсільстрой» було виділено земельну ділянку площею 1128 кв.м. під будівництво двоповерхового чотирьохквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську Херсонської області.

Також судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Генічеської міської ради від 24.03.1975 №133 збудований будинок був переданий на баланс Генічеського управління №1, який здійснює обслуговування будинку і земельної ділянки. Відповідно до реєстраційного посвідчення Генічеського ДБТІ від 31.10.1986 будинок був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

26.12.2013 на 37 сесії Генічеської міської ради прийнято рішення № 823 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража», пунктами 15, 16 якого дозволено ОСОБА_3 розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,0046 га за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську, та ОСОБА_4 - орієнтованою площею 0,0040 га за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 26.09.2013 встановлено, що Генічеською міською радою проект розподілу території кварталу, на території якої знаходиться спірна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську, не розроблявся та не затверджувався, прибудинкова територія у спільне користування власникам квартир будинку №16 не передавалась, відповідна землевпорядна документація та правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську не розроблялись, межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську в натурі не встановлювались.

Відповідно до змісту довідки Відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 10.02.2014 №01-22/407 про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами (згідно з даними форми 6-зем), земельна ділянка орієнтованою площею 0,0046 га, яка відводиться безоплатно у власність гр. ОСОБА_3 на підставі рішення Генічеської міської ради від 26.12.2013 №823 для будівництва індивідуального гаражу, розташована в межах населеного пункту м. Генічеськ, АДРЕСА_1, станом на 01.01.2014 обліковується згідно з державною статистичною звітністю (форми 6-зем) по рядку 96 «Землі, не надані у власність, або постійне користування в межах населених пунктів» у графі 71 «Інші».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що, приймаючи оспорюване рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки передана ОСОБА_3 земельна ділянка не входить до території домоволодінь багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську. Крім того, суди попередніх інстанцій керувались тим, що розмір земельної ділянки, яка є прибудинковою територією багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, не встановлена, проектна документація на неї не виготовлена, а сама земельна ділянка не була передана в користування для обслуговування вказаного будинку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись зі вказаними висновками судів попередніх інстанцій в повній мірі з огляду на таке.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України (у чинній на час виникнення спору редакції) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з положеннями статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Змістом статті 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз змісту викладених вище норм права дозволяє дійти висновку про те, що відсутність встановлення в натурі меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в м. Генічеську та відсутність землевпорядної документації на цю земельну ділянку не може бути підставою для позбавлення мешканців будинку АДРЕСА_1 у м. Генічеську законного права на можливість користування прибудинковою територією цього будинку, яка повинна забезпечувати належне обслуговування цього чотирьохквартирного будинку, а також, можливо, належні до нього будівлі та споруди.

Так, наприклад, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.02.2014 N 56, затверджено національний стандарт ДСТУ-Н Б Б.2.2-9:2013 «Настанова щодо розподілу територій мікрорайонів (кварталів) для визначення прибудинкових територій багатоквартирної забудови» (далі - Стандарт).

Пунктом 1.2 вказаного акту передбачено, що положення цього стандарту застосовуються відповідними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб'єктами господарювання при розробленні проектів розподілу територій мікрорайонів (кварталів) та визначенні прибудинкових територій багатоквартирних будинків. Формування та надання земельних ділянок з прибудинковими територіями здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно з пунктом 3.5 Стандарту мінімально допустима прибудинкова територія яка забезпечує створення умов щодо технічної безпеки виконання робіт з утримання, поточного ремонту конструктивних елементів будинку та інженерних мереж, вільного доступу комунальних та інших служб для утримання будинку, ремонту інженерних мереж, ліквідації аварійних та надзвичайних ситуацій.

Тобто прибудинкова територія не може розглядатися лише у вузькому значенні, передбаченому статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», як територія навколо багатоквартирного будинку, яка визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою, виданим об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку. Це територія (земельна ділянка), яка призначена для забезпечення нормального обслуговування багатоквартирного будинку і яка повинна визначатись ще до створення об'єднання співвласників такого багатоквартирного будинку.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення судів попередніх інстанцій названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі у зв'язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що під час розгляду справи суду першої інстанції необхідно встановити, чи передача ОСОБА_3 і ОСОБА_4 земельних ділянок, на розроблення проектів землеустрою щодо яких надано дозвіл оспорюваними пунктами 15, 16 рішення Генічеської міської ради від 26.12.2013 № 823, обмежить розміри прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 у м. Генічеську, на які обґрунтовано розраховують мешканці цього багатоквартирного будинку для забезпечення його нормального обслуговування з урахуванням будівельних, санітарних та пожежних норм.

Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій не встановили, кому саме з третіх осіб у справі надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу пунктом 15 рішення Генічеської міської ради від 26.12.2013 № 823, а для кого з них цей дозвіл передбачено у пункті 16 вказаного рішення відповідача.

У свою чергу, суд касаційної інстанції наголошує на тому, що, приймаючи оскаржувані рішення у справі, суди попередніх інстанцій обґрунтували правомірність оспорюваного рішення Генічеської міської ради від 26.12.2013 № 823 лише в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу ОСОБА_3 Проте жодним чином не дослідили правомірність надання такого дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу ОСОБА_4

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

Частиною першою статті 220 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій під час прийняття рішень по суті спору у цій справі було порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2014 року в цій справі скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.