Справа № 2а-2049/10/2670
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-2049/10/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А
22 січня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючий-суддя Грибан І.О.
судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.
секретар с/з Печенюк Р.В.
розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про зобов`язання вчинити дії
Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив: зобов`язати Службу безпеки України встановити початком проходження військової служби день зарахування до Київського військового ліцею 21.08.1995 року, зарахувати строк навчання (перебування) у Київському військовому ліцеї у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби, у зв`язку чим внести зміни в усі відповідні документи та провести перерахунок вислуги років, вважаючи початком військової служби день зарахування до ліцею; зобов`язати провести перерахунок розміру щомісячної надбавки за вислугу років на військовій службі до окладів за військовим званням і основною чи тимчасовою займаною посадою, встановленої Указом Президента України від 04.10.1996 № 923 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», Постановами Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»та від 06.04.1998 № 452; провести перерахунок розміру щомісячної надбавки за безперервну військову службу, передбачену ст.1 Указу Президента України від 24.04.003 № 370 «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу» з 24.08.2004 року.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
На розгляд справи в апеляційному порядку сторони, належним чином повідомлені не з`явилися. Колегія суддів, враховуючи, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів для з`ясування всіх обставин, вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності сторін.
В зв`язку з неявкою сторін, на підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч.2 ст.200 КАС України).
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Видами такої служби згідно з частиною четвертою названої статті Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» є: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 цього Закону.
Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.
З метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №490 «Про реформу системи військової освіти» створено, в тому числі, й Київський військовий ліцей на базі Київського суворовського військового училища, навчання в якому розпочато з 01 вересня 1992 року.
Отже Київський військовий ліцей не є військовим навчальним закладом в розумінні положень Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», тому строк навчання позивача у ньому не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 цього Закону.
Таким чином, позовні вимоги є безпідставними.
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено визначений ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України річний строк звернення до суду.
Колегія суддів з зазначеним висновком погоджується в повній мірі та звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, в редакції чинній на час подачі адміністративного позову та розгляду справи по суті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 21.08.1995 року по 13.06.1996 року навчався у Київському військовому ліцеї. Після закінчення навчання у Київському військовому ліцеї був направлений на навчання до Національної академії Служби безпеки України та 14.07.1998 був зарахований на перший курс.
У 2003 році позивачу присвоєно військове звання лейтенанта та призначено на посаду оперуповноваженого в ГУ «К`Служби безпеки України.
30.09.2009 року позивач звернувся до Голови Служби безпеки України про визначення дати зарахування до Київського військового ліцею датою початку військової служби та включення часу навчання в ліцеї до загального строку проходження військової служби, внесення змін у відповідні документи та проведення перерахунку щомісячних доплат, а також інших виплат.
Листом від 03.02.2010 року № 11/1/1-921 за результатами розгляду заяви позивачу було відмовлено.
Позивач стверджує, що про порушене право стало йому відомо саме із зазначеного листа відповідача.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, листом Управління кадрового забезпечення Служби безпеки України від 18 серпня 2006 року № 16/1879 передбачено відмову у зарахуванні терміну навчання у військових ліцеях з 1992 по 1999 рік до стажу за вислугу років на військовій службі у зв`язку з відсутністю у законодавстві України на це правових підстав. Текст даного листа було доведено до військовослужбовців Служби безпеки України, які навчалися у військових ліцеях, тобто позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав не пізніше серпня 2006 року.
Враховуючи, що адміністративний позов направлено до суду поштою 12.02.2010 року, позивачем пропущено строк, визначеного ст.99 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача наполягав на застосуванні річного строку звернення до адміністративного суду та просив відмовити в задоволенні позову на цій підставі.
В свою чергу, позивач не ініціював питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Посилання апелянта на неправомірність розгляду справи суддею одноособово, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.24 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.
Разом з тим, Указом Президента України від 28 квітня 2007 року № 365/2007 було внесено зміни до Схеми організації центральних органів виконавчої влади, затвердженої Указом Президента України «Про зміни у структурі центральних органів виконавчої влади» від 15 грудня 1999 року № 1573, зокрема з розділу ІІІ «Центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом» виключено абзац «Служба безпеки України».
Таким чином, підстави для віднесення Служби безпеки України до центральних органів виконавчої влади зі спеціальним статусом відсутні.
А отже, справу розглянуто повноважним складом суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2010 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено 23.01.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.