Справа № 2а-391/10/1319
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 січня 2015 року В/800/5350/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

судді-доповідача Ємельянової В.І.

суддів: Загороднього А.Ф.

Іваненко Я.Л.

Ліпського Д.В.

Мойсюка М.І.

перевіривши заяву ОСОБА_5

про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року (К/800/1872/13, К/800/2039/13)

у справі № 2а-391/10/1319

за позовом ОСОБА_5

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,

Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Вищого адміністративного суду України надійшла заява ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів») заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий адміністративний суд України, який за змістом статей 2392 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє відповідність заяви вимогам цього Кодексу та вирішує питання про допуск справи до провадження.

Перевіривши доводи заяви та надані матеріали, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 3 грудня 2010 року позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача зарахувати ОСОБА_5 до вислуги років для призначення пенсії у пільговому вирахуванні виконання ним з 14 по 31 січня та з 1 по 14 лютого 1988 року службових обов'язків на роботі по ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області у зарахуванні ОСОБА_5 до вислуги років для призначення пенсії у пільговому вирахуванні виконання обов'язків, пов'язаних із систематичними стрибками з парашутом при виконанні річних норм під час проходження ним дійсної строкової військової служби скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірною відмову відповідача у зарахуванні ОСОБА_5 до вислуги років для призначення пенсії у пільговому вирахуванні виконання обов'язків, пов'язаних із систематичними стрибками з парашутом при виконанні річних норм під час проходження ним дійсної строкової військової служби, в період з 11 квітня 1982 року по 27 квітня 1984 року, з розрахунку один місяць за півтора місяця та зобов'язано провести таке зарахування до пільгового стажу.

В іншій частині постанову Сихівського районного суду м. Львова від 3 грудня 2010 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року касаційні скарги ОСОБА_5 та ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області відхилено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року залишено без змін.

У заяві ОСОБА_5 посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права. В обґрунтування своїх вимог заявник додає копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2008 року в якій, на його думку, норми матеріального права застосовано інакше, ніж у даній справі.

Частиною першою статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Встановлений статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України перелік підстав для подання заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Під неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права необхідно розуміти, зокрема: різне тлумачення змісту і сутності правових норм, на підставі якого зроблено висновок про різний зміст суб'єктивних прав і обов'язків учасників відповідних правовідносин, у тому числі про наявність та обсяг прав і/або обов'язків осіб, які беруть участь у справі; різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням ієрархії цих правових норм, а також дії норм у часі, просторі та за колом осіб, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню; різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема, застосування різних правових норм для регулювання одних і тих самих відносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; різне застосування правил аналогії права чи закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Перевіривши матеріали заяви ОСОБА_5, вивчивши ухвалу Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року, щодо якої подана заява, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 лютого 2008 року, на яку посилається заявник, суд встановив, що відсутні докази неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для допуску справи до провадження для перегляду судового рішення Верховним Судом України у даній адміністративній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 236, 237, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України адміністративної справи за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.