Справа № П/811/698/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2014 рокусправа № П/811/698/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Проценко О.А.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В

представника позивача - Таран Мирослави Василівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства "Теравет-Україна" до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП "Теравет-Україна" звернувся 04.03.2014 року до суду з адміністративним позовом до відповідача Кіровоградської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 18.12.2013 р.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі висновку акта перевірки про порушення позивачем норм податкового законодавства. Однак, позивач вважає висновки податкового органу помилковими, оскільки господарській операції між позивачем та його контрагентами, що визначені в акті перевірки, мали реальний характер, підтверджені належними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Угоди укладені між позивачем та вказаними контрагентами недійсними у судовому порядку не визнавались, загальні вимоги які передбачені вимогами Цивільного кодексу України були дотримані, а тому такі правочини не можуть не братись до уваги органами державної податкової служби. У зв'язку з чим, податкові повідомлення - рішення винесені з порушенням вимог чинного законодавства, підлягають скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ від 18.12.13 року № та № .

Постанову суду мотивовано тим, що факт здійснення господарських операцій підтверджується позивачем належним чином оформленими первинними та розрахунковими документами, що згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України свідчить про належне формування позивачем на підставі цих первинних документів валових витрат, а також відповідно до положень ст. 198 Податкового кодексу України - податкового кредиту з податку на додану вартість.

Податковий орган, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції від 09.04.2014 р. скасувати, в задоволені адміністративного позову ПП «Теравет України» відмовити.

В апеляційні скарзі посилався на те, що факт здійснення господарських операцій з продажу та відповідно придбання робіт, послуг не підтверджено, а тому відсутні підстави для податкового обліку відповідних операцій. Необхідною умовою для відображення операцій у складі податкових зобов'язань та податкового кредиту та доходів та витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств є факт реалізації/придбання товарів, робіт та послуг. Посилається на порушення підприємством норм ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та норм ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що на думку позивача, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому скасуванню не підлягає. Вважає, що висновки податкового органу, які зазначені в акті перевірки щодо нікчемності правочинів між позивачем та його контрагентами є протиправними. Господарські операції здійснені у певний податковий період, підтверджені належними документами. До перевірки та до суду надані первинні документи: договори поставки, податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, договори оренди приміщень та автомобілів, банківські виписки, реєстри тощо. Тому позивач правомірно сформував податковий кредит та визначив податкові зобов'язання.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник податкового органу в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП "Теравет-Україна" зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 14.07.2005 року, що підтверджується випискою з ЄДРПОУ серії ААБ №110369 (а.с.11). Видами діяльності за КВЕД є: оптова торгівля хімічними продуктами; допоміжна діяльність у рослинництві; оброблення насіння для відтворення; виробництво дорив і азотних сполук; виробництво пестицидів та іншої агрохімічної продукції; оптова торгівля іншими проміжними продуктами; надання ландшафтних послуг; пакування (а.с.10).

Податковим органом проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПП "Теравет-Україна" з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ та валових доходів з податку на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ТОВ "Айкарб" за березень 2011 року, ТОВ "Голден Гейтс Груп" за листопад - грудень 2012 року. За результатами перевірки складено акт № 120/11-23-2-06/33615114 від 13.11.2013 року (а.с.12-26). В акті перевірки зроблені висновки, що правочини між позивачем та його контрагентами здійснені без мети настання реальних наслідків. Діяльність позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди з контрагентами-постачальниками, які не виконували своїх зобов'язань. Зазначені порушення:

- п.5.1,пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.138.2 п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 183094,00грн. (в тому числі за І квартал 2011 р.- 122299,00 грн., ІІ квартал 2012р. - 60795,00 грн.);

- пп. 7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 198.2 , п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 155748,00 грн. (в тому числі: за березень 2011 р. - 97848,00 грн., листопад 2012р. - 43300,00 грн., грудень 2012 р. - 14600,00 грн.).

На підставі висновків акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

- від 18.12.2013 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 184699,00 грн., в тому числі за основним платежем - 155748,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 28951,00 грн. (а.с.27);

- від 18.12.2013р.№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 213493,00 грн., в тому числі за основним платежем - 183094,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 30399,00 грн. (а.с.28).

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції правильно застосовано до даних правовідносин норми Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. N 2755-VI, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ІV від 16.07.1999.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином уповноважені державою органи не можуть на власний розсуд ухилятися від реалізації наданих їм повноважень, але й не мають права виходити за межі, встановлені законодавством.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для вирішення позовних вимог слід дослідити правильність обґрунтованості висновків акта перевірки, т.я. підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали саме висновки акта перевірки.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податкової накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби сумі податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі п. 201.1, п.201.4, п.20.8, п. 201.10 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в паперовому вигляді, або в електронній формі.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, право на віднесення сум ПДВ, сплачених суб'єктом господарювання при придбанні товару (робіт, послуг), до складу податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання на підставі наявності податкових накладних, складених уповноваженою особою, зареєстрованою платником ПДВ фактичного придбання товару (робіт, послуг) та використання їх у господарській діяльності підприємства.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, воднораз під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно матеріалів справи між ПП "Теравет-Україна" (покупець за договором) та ТОВ "Айкарб" (постачальник) 01.03.2011 року укладено договір № 6. Пунктом 1.1. цього договору встановлено, що постачальник зобов'язується передати у власність покупця товари. Асортимент, кількість та ціни товару встановлюються рахунком - фактурою на кожну партію товару (а.с.75-76).

Копії первинних документів: рахунки-фактури, видаткові накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні (а.с.77-86,93-96), підтверджують фактичне виконання сторонами умов укладеного договору. Оплата отриманих товарів підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с.139-188).

Контрагент ТОВ "Айкарб" на дату складання податкових накладних було зареєстровано як юридична особа у встановленому порядку та як платник податку на додану вартість на підставі свідоцтва (а.с.45-46).

Матеріалами справи підтверджено, що 01.11.2012 р. між позивачем (покупець) та ТОВ "Голден Гейтс Груп" (постачальник) укладено договір № 99. Відповідно до п.1.1 цього договору визначено, що постачальник зобов'язується передати у власність покупця товари. Асортимент, кількість та ціни товару встановлюються рахунком - фактурою на кожну партію товару (а.с.109-110).

Копії первинних документів, а саме: рахунки - фактури, видаткові накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні (а.с.111-126,), свідчать про фактичне виконання сторонами умов укладеного договору. Оплата отриманих товарів підтверджується банківськими виписками (а.с.188-190).

На дату складання податкових накладних ТОВ "Голден Гейтс Груп" було зареєстровано як юридична особа у встановленому порядку та як платник податку на додану вартість на підставі свідоцтва (а.с.43-44).

Всі документи підписані відповідальними особами та скріплені печатками як позивача так і контрагентів.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані товари використані позивачем у господарській діяльності, а саме реалізовані за іншим суб'єктам господарювання - ПП "НВЦ з ІТ "Максимарин", ПП "Агрореммаш-Спецтехніка", ПП "Талес-Крим", ДП "Судак", ДП "Морське", ДП "Малоріченське", ТОВ "БТК Агро", ТОВ "Інтерстар-Ресурс-Сервіс", ПП "Агрореммаш-Плюс"(а.с.88 -92, 98-108, 127-130).

Також, відповідно до договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 01.01.2011 року між позивачем (орендатор за договором) та ТОВ "Кіровоградтранссервіс" (орендодавець), ПП "Теравет-Україна" орендовано складське приміщення площею 556 кв.м за адресою - м. Кіровоград, вул. Загородня, 5 для зберігання придбаних товарів (а.с.133-135); відповідно до укладеного 01.03.2011 року між ПП "Теравет - Україна" (наймач) та ПП "Агрореммаш-Спецтехніка" (наймодавець) позивачем прийнято в тимчасове платне користування автомобіль з екіпажем марки МАЗ, модель 353366 боротовий-С, реєстраційний номер ВА 6627 АТ та причеп KRONE, реєстраційний номер ВА 3547 ХТ, для здійснення транспортування товарів (а.с.136-138); первинні документи, що підтверджують наявність господарських відносин позивача з ТОВ "Голден Гейтс Груп", за перевірений період (а.с.192-216).

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції всебічно досліджено и встановлено фактичне здійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включені до складу податкового кредиту та валових витрат.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно матеріалів справи підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акта перевірки, отже, для вирішення позовних вимог слід дослідити правильність обґрунтованості цих висновків.

Досліджуючи акт перевірки № 120/11-23-2-06/33615114 від 13.11.2013 року (а.с.12-26), судом апеляційної інстанції також встановлено, що в цьому акті зазначені порушення:

- п.5.1,пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.138.2 п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 183094,00грн. (в тому числі за І квартал 2011 р.- 122299,00 грн., ІІ квартал 2012р. - 60795,00 грн.);

- пп. 7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 198.2 , п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 155748,00 грн. (в тому числі: за березень 2011 р. - 97848,00 грн., листопад 2012р. - 43300,00 грн., грудень 2012 р. - 14600,00 грн.).

При цьому вказана перевірка стосувалася періодів (березень 2011 року, листопад 2012 року), коли вже діяв Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. N 2755-VI, натомість, податковий орган в акті перевірки та в оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях посилається на Закон України "Про податок на додану вартість", який втратив чинність з 01.01.2011 року.

Таким чином, висновки акта не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, що надає підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, по суті рішення є правильним, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства "Теравет-Україна" до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.А. Проценко