Справа № 811/3810/13-а
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 рокусправа № 811/3810/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року

по справі за позовом Приватного підприємства «Кіровоград Сантехбуд» до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Приватне підприємство «Кіровоград Сантехбуд» (далі - ПП «Кіровоград Сантехбуд») звернувся з позовом до відповідача Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - Кіровоградська ОДПІ), в якому просив визнати протиправним та скасувати винесені 04.11.2013 року Кіровоградською ОДПІ податкове повідомлення-рішення форми «Р» № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 12 500 грн., із яких основного платежу в сумі 10 000 грн., штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2 500 грн., та податкове повідомлення-рішення форми «Р» № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 13 125 грн., із яких основного платежу в сумі 10 500 грн., штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2 625 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.12.2013 року позов задоволено, визнані протиправними та скасовані винесені 04.11.2013 року Кіровоградською ОДПІ податкові повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.11.2013 року, № ґ.на користь позивача стягнені судові витрати сумі 172,06грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач Кіровоградська ОДПІ звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідом лені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.41 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем Кіровоградською ОДПІ з 10.10.2013 року по 15.10.2013 року проведена позапланова невиїзна перевірка ПП «Кіровоград Сантехбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «Онікс-СГ» за червень - липень 2012 року, за результатами якої складено акт № 39/11-23-22-05/37502945 від 18.10.2013 року.

Перевіркою виявлено порушення позивачем п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138 та пп.139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого занижено грошове зобов'язання з податку на прибуток за 1 півріччя 2012 року на загальну сум 10 500 грн.;

-п. 44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198 ПК України, внаслідок чого занижено грошове з податку на додану вартість на загальну суму 10 000 грн., в тому числі за червень 2012 року на суму 4 288 грн., за липень 2012 року на суму 5 712 грн.

Визначаючи позивачу грошові зобов'язання, відповідач виходив з того, що позивач протягом перевіреного періоду мав господарські взаємовідносини з контрагентом ПП «ОНІКС-СГ», при вчиненні правочинів з яким виявлені порушення в частині недодержання вимог ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст. 216,228 ЦК України, оскільки правочини з зазначеним контрагентом не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Позиція податкового органу про недійсність даних у податковій звітності позивача ґрунтується на отриманому від іншого податкового органу акті про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «ОНІКС-СГ» щодо документального підтвердження господарських відносин з іншим контрагентом ТОВ «Весна» за період квітень - червень 2012 року.

На підставі акту перевірки відповідачем 04.11.2013 року прийняті податкове повідомлення-рішення форми «Р» № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 12 500 грн., із яких основного платежу в сумі 10 000 грн., штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2 500 грн., та податкове повідомлення-рішення форми «Р» № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 13 125 грн. , із яких основного платежу в сумі 10 500 грн. , штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2 625 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив в судовому порядку.

Відповідно до приписів пп.134.1.1 п. 134.1. ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п.138.2, 138.4 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу; та витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Як свідчать матеріали справи, позивачем укладені договори підряду про виконання будівельних робіт, а саме: з Управлінням капітального будівництва Кіровоградської міської ради договір підряду №26-12 від 14.05. 2012 року про здійснення капітального ремонту огорожі парку „Ковалівський" в м. Кіровограді,

з КЗ "Кіровоградський обласний кардіологічний центр" договір підряду №27 від 07.06. 2012 року про здійснення поточного ремонту коридору кардіологічного центру.

Зі змісту договорів вбачається, що позивач як підрядник в межах договірної ціни зобов'язується власними і залученими силами та засобами виконати зазначені умовами угод відповідні будівельні роботи та у встановлений строк передати об'єкти замовникам, а замовники зобов'язувалися прийняти закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Позивач у виконання вищезазначених договорів уклав з контрагентом ПП «Оникс-СГ» договори субпідряду № 8/12 від 01.06.2012 року на капітальний ремонт огорожі парку „Ковалівський" в м. Кіровограді та договір субпідряду № 9/12 від 06.06.2012 року про поточний ремонт коридору кардіологічного центру.

Здійснення будівельних робіт за договорами субпідряду з ПП «Онікс-СГ» за вищезазначеними договорами з виконання підрядних робіт підтверджується первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV(далі Закон № 996-XIV), а саме: податковими накладними, довідками вартості виконаних робіт, актами прийняття будівельних робіт, платіжними дорученнями,виписками банку по рахунку тощо.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно включив до складу валових витрат відповідного періоду суми вартості виконаних субпідрядних будівельних робіт, та мав необхідні розрахункові, видаткові, та інші документи, підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами, що є підставою для відображення таких документів в бухгалтерському та податковому обліку, та включення витрат до складу валових витрат відповідного податкового періоду.

Оскільки позивач правомірно включив до складу валових витрат суми вартості виконаних ПП «ОНІКС-СГ» будівельних робіт, висновки податкового органу про визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток згідно податкового повідомлення - рішення форми «Р» № від 04.11.2013 року за основним платежем та штрафними санкціями у розмірі 13 125 грн. є неправомірними.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковими накладними.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, п.198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Матеріалами справи підтверджено, що виконання субпідрядних будівельних робіт за договорами з контрагентом ПП «Онікс-СГ» підтверджується вищезазначеними первинними бухгалтерськими документами, оформленими згідно вимог Закону №996-XIV, позивачем по виписаним контрагентом податковим накладним сформовано податковий кредит за червень-липень 2012 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків, позивач порушив приписи ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст. 216,228 ЦК України , оскільки правочини з зазначеним контрагентом ПП «Онікс-СГ» не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за приписами Податкового кодексу України відповідачу згідно покладених на нього функцій та повноважень не надано право щодо встановлення нікчемності правочинів, укладених чи не укладених суб'єктами господарювання при перевірці їх господарської діяльності ; разом з тим податкові органи не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним правочину при умові його укладання контрагентами з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами відповідно до вимог ч.3 ст.228 ЦК України.

Матеріалами справи доведений факт дійсного виконання позивачем та його контрагентом ПП «Онікс-СГ» господарських угод, позивач не мав підстав вважати діяльність зазначеного контрагента протиправною, так як на час дії угод контрагент позивача був зареєстрований в установленому порядку як платник ПДВ, мав право виписувати та надавати податкові накладні, не був виключений із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що позивач виконав передбачені чинним податковим законодавством умови щодо підтвердження свого права на податковий кредит та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по операціям з контрагентом ПП «Онікс-СГ», а тому висновки податкового органу щодо збільшення платежу з податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.11.2013 року за основним платежем у сумі 10 000 грн. є неправомірними.

Неправомірність визначення відповідачем суми грошового (податкового) зобов'язання за наслідками перевірки обумовлює відсутність правових підстав згідно чинного податкового законодавства для застосування штрафних санкцій у розмірі 2 500 грн.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КАС України правомірно присудив з Державного бюджету України на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в сумі 172,06 грн.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова