Справа № 819/2606/14-а
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 819/2606/14-a

16 січня 2015 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

при секретарі судового засідання Хоменко Л.В.

за участю:

предствника позивача - Редька Н.М.

представника Бощівсько-Заліщицького об`єднаного районного військового комісаріату - Трояна Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Бощівсько-Заліщицького об`єднаного районного військового комісаріату, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2014 року № 68 про призов ОСОБА_1 на військову службу, зобов`язання звільнити його з військової служби та виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач раніше відслужив строкову військову службу. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2014 року № 68 позивача знову призвано на військову службу згідно із Указом Президента № 607 від 22.08.2014 року. Крім того, 14.10.2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 позивача перевели до військової частини НОМЕР_1 у м. Мукачеве Закарпатської області. У частині відсутня будь-яка організація, немає можливості отримувати обмундирування, інший одяг, немає пристосованих місць для сну, вікна у казармах без скла.

Позивач зазначає, що Указу Президента України № 607 від 22.08.2014 року не існує, Конституція України гарантує права та свободи громадян, в тому числі спрямована на захист життя і здоров`я, а тому позивач не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Представник Бощівсько-Заліщицького об`єднаного районного військового комісаріату у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив що накази про призов позивача на військову службу та про переведення до військової частини НОМЕР_1 видані відповідно до вимог законодавства та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Від військової частини НОМЕР_1 на адресу суду надійшов лист від 28 листопада 2014 року № 97 в якому командир військової частини пояснив, що особовий склад батальйону виконує завдання за призначенням у зоні АТО, а тому не має можливості забезпечити явку повноважного представника. Крім того пояснив, що позивач знаходиться у розшуку, оскільки самовільно залишив розташування частини.

Заслухавши в судовому пояснення представників сторін, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства суд вважає, що позов не підлягає до задоволення враховуючи наступне.
ОСОБА_1 18 травня 2001 року був призваний до Збройних Сил України та з 19 травня 2001 року по 31 жовтня 2002 року проходив строкову військову службу.

Згідно зі ст. 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частиною 4 цієї статті видом військової служби передбачено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 1 Закону України Про оборону України визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу початком проходження військової служби вважається, в тому числі, день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 22 липня 2014 року № 1595-VII затверджено Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, в якому зазначено, що часткова мобілізація проводиться у зв`язку з поширенням проявів тероризму на території України, що призводять до загибелі мирного населення, військовослужбовців і працівників військових формувань та правоохоронних органів України у східних регіонах держави, концентрацією угруповань військ (сил) зі значним наступальним потенціалом на території Російської Федерації поблизу державного кордону України, загрозою нападу, небезпекою державній незалежності України та з метою забезпечення оборони держави.

Відповідно до зазначеного Указу Президента часткова мобілізація проводилась на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Наказом військового комісара Бощівсько-Заліщицького об`єднаного районного військового комісаріату від 22.08.2014 року № 68 ОСОБА_1 було призвано на військову службу.

Оскільки цей Указ Президента України має номер 607/2014 то суд вважає помилковим запис у військовому квитку позивача номер цього Указу 607, що не впливає на законність призову позивача на військову службу.

Крім того, Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію затверджено Укази Президента України від 21 липня 2014 року саме із номером 607.

Статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

- чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання);

- жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

- жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є інвалідом I чи II групи, до досягнення нею 23 років;

- усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання);

- зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

- інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також студенти та аспіранти, які навчаються на денній формі навчання.

Позивачем не наведено жодних підстав, які б могли бути підставою для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

А тому, суд не знаходить підстав для визнання неправомірним наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2014 року № 68 в частині призову позивача на військову службу.

Як слідує із матеріалів справи позивач був призваний для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 м. Яворів Львівської області.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 14.10.2014 № 119 рядового ОСОБА_1 переведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на підставі розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу-першого заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09.10.2014 року № 186/5/2/1385 та рапорту позивача від 14.10.2014 року. Згідно цього наказу позивач вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - місто Мукачеве Закарпатської області.

Преамбулою Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV передбачено, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Судом не встановлено неправомірності наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 14.10.2014 № 119 щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у в/ч НОМЕР_1 , а тому позивач на законних підставах був переведений до цієї військової частини.

Відповідно до ч. 2 статті 24 Закону України Про військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із п. ґ ч. 1 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється для військовослужбовців, призваних на військову службу в особливий період, - на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Частиною 8 цієї статті передбачено виключний перелік підстав звільнення військовослужбовців з військової служби, а саме зазначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

- утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Позивачем не наведено жодних з перелічених підстав звільнення його з військової служби, а тому вимога позивача про зобов`язання командира в/ч НОМЕР_1 звільнити його з військової служби та виключити із списків особового складу військової частини задоволенню не підлягає.

Суд не бере до уваги посилання позивача, як на підставу необхідності звільнення його з військової служби, на незадовільні побутові умови проходження служби у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку та своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.

Статтею 110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод..

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А тому питання матеріально-технічного та побутового забезпечення у військовій частині не є підставою для звільнення з військової служби, повинні вирішуватись у встановленому законом порядку та можуть бути окремим предметом оскарження.

Згідно із частино 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, позивачем доказів, які б спростовували правомірність дій відповідачів не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Бощівсько-Заліщицького об`єднаного районного військового комісаріату, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.08.2014 року № 68 про призов ОСОБА_1 на військову службу, зобов`язання звільнити його з військової служби та виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови підписано 21 січня 2015 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна
Суддя Баранюк А.З.