Справа № 818/2867/14
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 р. Справа №818/2867/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцева А.П.,

представників позивача - Гордієнко Л.В., Сідаш К.В., Калюжного К.В.,

представника відповідача - Федорченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лодіс - Суми" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лодіс-Суми» (далі по тексту - позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- №/40303 від 31 липня 2014року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 303826 грн. 96 коп., а саме за основним платежем 175471,94 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 128355,02 грн.;

- № від 31 липня 2014 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 771392,00 грн., в тому числі за основним платежем 658366 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 113026 грн.;

- № від 15.10.2014 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 261489,5 грн. за порушення п.2.11, п.3.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року (зі змінами та доповненнями);

- № від 31 липня 2014 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 381536,25 грн., в тому числі основного платежу 305229 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 76307,25 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з 04.06.2014 року до 03.07.2014 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Лодіс-Суми» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 17.07.2014 року №2539/2203/34451762/38 та винесені спірні податкові повідомлення-рішення, з якими позивач не погоджується. Зокрема, висновки ДПІ у м. Сумах щодо визначення як додаткового блага з відповідним оподаткуванням видачу коштів службовим особам ТОВ «Лодіс-Суми», що уповноважені здійснювати в господарській одиниці розрахунки з населенням за здану склотару, є безпідставними, оскільки операція з видачі коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на загальну суму 1258305,27грн. здійснювалась ними не у межах цивільно-правових взаємовідносин (під звіт на господарські витрати), а в рамках трудових правовідносин як комірникам та касирам. Складання звіту про використання коштів, переданих з головної каси підприємства до каси пункту приймання тари, діючим законодавством не передбачено, у зв'язку з чим збільшення товариству суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за порушення порядку видачі готівки під звіт та її використання є неправомірним. Крім того, позивач вважає необґрунтованим висновок відповідача про необхідність донарахування йому грошового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість внаслідок віднесення до витрат та до податкового кредиту з ПДВ суми коштів, сплаченої за договорами по просуванню товару на споживчому ринку, укладеними між ТОВ «Лодіс-Суми» та ЗАТ «Центральний універмаг», ПАТ «Аграрник», ТОВ «Магазин №218», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Ресурс ЛТД-1», TOB «Press-тиж» ТОВ «Торговий дім «Каравай», ТОВ «Техноінвесткомплект», ТОВ «Весела Торбинка», ТОВ «Еко», оскільки п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не містить обмежень щодо можливості віднесення послуг з маркетингу (моніторингу ринку), придбаних у резидента, до складу витрат, понесених (нарахованих) у звітному періоді. Актами здачі-приймання робіт, які мають усі необхідні реквізити, підтверджується факт одержання позивачем маркетингових послуг та послуг із просуванням товарів на споживчих ринках. Оскільки метою господарської діяльності товариства є оптова та роздрібна торгівля продуктами харчування, алкогольними та іншими напоями, то його прибуток від перелічених вище видів діяльності прямо залежить від обсягів проданих товарів виробників продукції. Також, посадовими особами відповідача під час проведення перевірки не було враховано, що додатками до договорів надання послуг між сторонами узгоджено асортимент товарів та рекомендовані ціни, внаслідок чого висновок ДПІ у м. Сумах про відсутність затвердженого розрахунку вартості робіт не відповідає дійсності. На підставі викладеного, просить визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі із зазначених вище підстав.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував (т.1, а.с.127-129), пояснивши, що причиною донарахування суми податку на доходи фізичних осіб стало те, що позивачем у 2011-2013 роках було видано готівку на господарські потреби своїм працівникам згідно з видатковими ордерами на суму 1258305,27грн., витрачання яких не підтверджено відповідними фінансовими документами та авансовими звітами. Тому отримані кошти визнані додатковим благом відповідно до абзацу «г» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 ст.164 Податкового кодексу України та включені до загального місячного оподатковуваного доходу. За видачу готівкових коштів своїм працівникам під звіт на придбання склотари без повного звітування щодо раніше виданих коштів до ТОВ «Лодіс-Суми» застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 261489,5 грн. за порушення п.2.11, п.3.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року (зі змінами та доповненнями). Збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість згідно з винесеними ДПІ у м. Сумах податковими повідомленнями-рішеннями № від 31 липня 2014 року та № від 31 липня 2014 року відбулося внаслідок встановлення під час проведення планової перевірки порушення підприємством пп.14.1.27, пп.14.1.56 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9, пп.139.1.12 ст.139, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України. Зокрема, позивачем до складу витрат на збут у 2011 році включено витрат и з придбання послуг із просування товарів на споживчому ринку і маркетингових послуг у суб'єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб, на загальну суму 1583090грн., які не підтверджені належними документами. Так, в актах виконаних робіт не вказано місце надання послуг, відсутня дата надання послуг, конкретний перелік виконаних робіт та розрахунок їх вартості. Тобто на підставі наданих до перевірки первинних документів неможливо підтвердити фактичне виконання послуг та їх зв'язок з господарською діяльністю ТОВ «Лодіс-Суми». Тому, на думку відповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 04.06.2014 року до 03.07.2014 року ДПІ у м. Сумах проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Лодіс-Суми» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 17.07.2014 року №2539/2203/34451762/38 (т.1, а.с.22-122).

На підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення:

- №/40303 від 31 липня 2014року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 303826 грн. 96 коп., а саме за основним платежем 175471,94 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 128355,02 гри;

- № від 31 липня 2014 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 771392,00 грн., в тому числі за основним платежем 658366 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 113026 грн.;

- № від 15.10.2014 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 261489,5 грн. за порушення п.2.11, п.3.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року (зі змінами та доповненнями);

- № від 31 липня 2014 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 381536,25 грн., в тому числі основного платежу 305229 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 76307,25 грн. (т.1, а.с.18-21).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/40303 від 31 липня 2014року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, суд відмічає, що відповідно до абз. «г» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом ІV цього Кодексу.

Як вбачається з акту перевірки (т.1, а.с.86) в перевіреному періоді відповідно до видаткових касових ордерів встановлено видачу грошових коштів під звіт на господарські потреби (на закупку склотари) робітникам підприємства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на загальну суму 1258305,27грн., витрачання яких не підтверджено відповідними фінансовими документами (чеками, квитанціями, прибутковими касовими ордерами, тощо), звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт відсутні.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відносини між працівником та роботодавцем регулюються, перш за все, Кодексом законів про працю України, згідно з яким працівник має виконувати обов'язки, обумовлені трудовим договором (посадовою інструкцією).

Так, відповідно до статті 121 Кодексу законів про працю України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку із службовими відрядженнями.

Щодо інших витрат, то підтвердженням того, що вони були здійснені за дорученням керівництва, можуть бути розпорядчі документи (наказ, розпорядження) або письмова довіреність.

Придбання працівниками у власність підприємства товарів за власні готівкові кошти з подальшим відшкодуванням їм витраченої готівки, та правомірність використання власних готівкових коштів працівниками підприємств для вирішення виробничих (господарських) питань регулюється на законодавчому рівні, зокрема, вимогами статей 1159 і 1160 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 1159 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії.

Статтею 1160 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

Згідно з п. 14.1.47 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Позивачем в якості доказів щодо повноважності найманих працівників здійснювати закупівлю тари у відповідному товарному складі ТОВ «Лодіс-Суми» надано копії посадових інструкцій комірників (т.4,а.с.193-196), розділами ІІ яких передбачений обов'язок комірників здійснювати розрахунки з населенням за здану скляну тару шляхом виплат грошових коштів, які передані в господарську одиницю, копії наказів «Про розрахунки за скляну тару» №6 від 26.01.2011 року, №5 від 06.01.2012 року, №7 від 04.01.2013 року (т.4, а.с.197-199), а також копії наказів про прийняття на роботу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.4, а.с.200-203).

Крім того, позивачем надано копії видаткових касових ордерів, що підтверджують передачу грошових коштів з каси підприємства до пункту приймання тари, копії прибуткових накладних на закуплену у населення тару та копію книги обліку розрахункових операцій ОРО ФН№ з відповідними записами (т.4, а.с.204-250, т.5, а.с.1-14).

Відтак, працівниками товариства на виконання своїх трудових обов'язків, передбачених посадовими інструкціями, проводилася закупівля тари за кошти працедавця, внаслідок чого ними не отримано жодного доходу.

Оскільки пп.170.9.2 п.170.9 ст.170 ПК України не передбачено складання звіту про використання коштів, переданих з головної каси підприємства до каси пункту приймання тари, то висновок відповідача про порушення ТОВ «Лодіс-Суми» вимог чинного законодавства є необґрунтованим.

На підставі викладеного, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення №/40303 від 31 липня 2014року про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 303826 гри. 96 кой., а саме за основним платежем 175471,94 гри та за штрафними (фінансовими) санкціями 128355,02 грн., винесене ДПІ у м. Сумах.

З приводу застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 15.10.2014 року, суд вважає наступне.

Так, перевіркою дотримання ТОВ «Лодіс-Суми» порядку видачі готівки під звіт та її використання в період з 01.01.2011 року до 31.12.2013 року було виявлено факти відсутності авансових звітів (т.1, а.с.97), що є порушенням п.2.11 та п.3.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року (зі змінами та доповненнями), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320 (далі по тексту - Положення №637.

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача, зазначаючи, що пунктом 2.11 Положення №637 передбачено,що видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержані під звіт готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

Разом з цим, пункт 3.1 Положення №637 передбачає, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до пп.170.9.2 п.170.9 ст.170 Податкового кодексу України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Однак, у даному випадку кошти під звіт або на відрядження не видавалися, оскільки передача грошових коштів працівникам товариства ОСОБА_7 та ОСОБА_6 здійснювалась з метою їх внесення до каси господарської одиниці (пункту приймання тари), що не потребує складення авансових звітів.

Передача готівки з головної каси ТОВ «Лодіс-Суми» в господарську одиницю здійснена на підставі видаткових касових ордерів, а виплата грошових коштів населенню оформлена відповідними розрахунковими квитанціями, належним чином вписаними до книги обліку розрахункових операцій. Наявність перелічених документів не заперечувалась посадовими особами відповідача під час проведення перевірки, про що безпосередньо свідчить зміст акту №2539/2203/34451762/38 від 17.07.2014 року (т.1, а.с.97-106).

Тож висновок перевіряючих щодо порушень позивачем п.2.11 та п.3.1 Положення №637, викладений в акті, є безпідставним та неправомірним, а тому податкове повідомлення-рішення № від 15.10.2014 року підлягає скасуванню.

Щодо збільшення ТОВ «Лодіс-Суми» грошового зобов'язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням №000162205 від 31.07.2014 року та № від 31.07.2014 року необхідно відмітити, що протягом перевіреного періоду позивач уклав договори по просуванню товарів на споживчих ринках з ЗАТ «Центральний універмаг», ПАТ «Аграрник», ТОВ «Магазин №218», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Ресурс-ЛТД-1», ТОВ «Press-тиж», ТОВ «Торговий дім Каравай», ТОВ «Техноінвесткомплект», ТОВ «Весела Торбинка», ТОВ «Еко», копії яких містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.138-139, 161-162, 202-203, 212-213, т.2, а.с.67-69, 120-121, 127-128, 135-136, 190-191, 204-205, т.3, а.с.106-107, 112-117, 119-124, 186-187, 204-205, 225-226, т.4, а.с.79-80, 89-90, 97-98, 107-108).

На виконання вищевказаних договорів їх сторонами були підписані акти про надання послуг (т.1, а.с.177-183, 200, 210-211, 220-250, т.2, а.с.1-3, 70-86, 148-164,228-250, т.3, а.с.1-30,111, 118, 125-148, 249-250, т.4, а.с.1-30, 115-144), з яких вбачається, що контрагенти позивача надали йому послуги про просування товарів на споживчому ринку, асортиментний перелік яких по кожному магазину наведений в додатках №2, №3 та в специфікаціях до укладених між сторонами договорів (т.1, а.с.140-141, 143-144, 146-147, 149-150, 152,154-155,157-158,169-170, 172, 198-200, 208-209, 218-219, т.2, а.с.124-126, 131-133, 144-147, 203, 235-237, т.3, а.с.110, 116-117, 123-124, 200-203, 216-217, 236-238, т.4, а.с.82-83, 94-96, 101-103,111-114). При цьому, в актах надання послуг містяться дані щодо змісту отриманих послуг та їх вартості, що спростовує твердження відповідача стосовно не узгодження між сторонами умов договору.

Судом встановлено, що ЗАТ «Центральний універмаг», ПАТ «Аграрник», ТОВ «Магазин №218», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Ресурс-ЛТД-1», ТОВ «Press-тиж», ТОВ «Торговий дім Каравай», ТОВ «Техноінвесткомплект», ТОВ «Весела Торбинка», ТОВ «Еко» були виписані позивачу податкові накладні, у яких зазначена вартість наданих маркетингових послуг (т.1, а.с.185-192, т.2, а.с.22-52, 104-119, 173-189, т.3, а.с.31-73, 149-171, т.4, а.с.47-78).

Надані позивачу маркетингові послуги були сплачені, про свідчать копії платіжних доручень (т.1, а.с.173-176, т.2, а.с.4-21, 165-172, т.3, а.с.74-90, 172-185, т.4, а.с.31-46, 145-158, 159-190).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

До витрат на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг відносяться зокрема, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів (абз. «г» п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України).

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підставі викладених норм, суд приходить до висновку, що позивачем надані всі первинні документи, які підтверджують виконання договорів про надання маркетингових послуг, укладених між ним та ЗАТ «Центральний універмаг», ПАТ «Аграрник», ТОВ «Магазин №218», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Ресурс-ЛТД-1», ТОВ «Press-тиж», ТОВ «Торговий дім Каравай», ТОВ «Техноінвесткомплект», ТОВ «Весела Торбинка», ТОВ «Еко», а саме акти наданих послуг, податкові накладні, документи, підтверджуючі оплату вартості виконаних маркетингових послуг, а тому висновки ДПІ у м. Сумах щодо зменшення підприємству витрат на збут та донарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток є безпідставними.

Судом встановлено, що включена позивачем сума податку на додану вартість до податкового періоду підтверджена податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують факт виконання сторонами договірних зобов'язань. В акті перевірки не зазначено про те, що при оформленні податкових накладних не було дотримано вимоги ст. 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

На підставі пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, у тому числі, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З приводу посилань відповідача на відсутність зв'язку між наданими послугами та господарською діяльністю ТОВ «Лодіс-Суми» суд вказує, що з гідно з пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

З огляду на предмет вищевказаних договорів та визначення маркетингових послуг, яке міститься у Податковому кодексі України, суд вважає, що відповідні послуги мають безпосереднє відношення до господарської діяльності позивача, оскільки кінцевої метою їх надання є збільшення об'ємів продажу товару.

Також, під час розгляду даної справи судом представниками позивача надано копії договорів купівлі-продажу продукції №6 від 01.03.2011 року, №1374 від 01.03.2012 року, №28 від 01.03.2013 року (т.5, а.с.16-30), укладених між ТОВ «Лодіс-Суми» та ЗАТ «Оболонь», за умовами яких покупець (ТОВ «Лодіс-Суми» зобов'язується виконувати вимоги торгових агентів продавця (ЗАТ «Оболонь») щодо розміщення продукції та використання рекламної атрибутики.

Тобто, укладання позивачем договорів щодо просування товарів на споживчому ринку з ЗАТ «Центральний універмаг», ПАТ «Аграрник», ТОВ «Магазин №218», ТОВ «АТБ-Маркет», ТОВ «Ресурс-ЛТД-1», ТОВ «Press-тиж», ТОВ «Торговий дім Каравай», ТОВ «Техноінвесткомплект», ТОВ «Весела Торбинка», ТОВ «Еко» відбулося у зв'язку з необхідністю виконання умов придбання товарів ТОВ «Лодіс-Суми» у ЗАТ «Оболонь» як його дистриб'ютором з використанням орендованого холодильного обладнання для популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції, що виробляється/реалізується ЗАТ «Оболонь» (т.5, а.с.31-49).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення.

Відповідач, заперечуючи позов в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не спростував тверджень позивача і не довів відповідність оскаржуваних рішень вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Позивач відповідно до ч.1 ст.71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Лодіс - Суми" до Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/40303 від 31 липня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 303826грн.96коп., в тому числі 175471грн.94коп. - за основним платежем та 128355грн.02коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31 липня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 771392грн.00коп., в тому числі 658366грн.00коп. - за основним платежем та 113026грн.00коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31 липня 2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 381536грн.25коп., в тому числі 305299грн.00коп. - за основним платежем та 76307грн.25коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 261489грн.50коп. за порушення п.2.11, п.3.1 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті України", затвердженого Постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 року із змінами та доповненнями.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лодіс - Суми" (40022, м. Суми, вул. Скрябіна,7, код 34451762) судовий збір в розмірі 487грн.20коп. (чотириста вісімдесят сім грн.двадцять коп.)

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 31 грудня 2014 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова