Справа № 802/2944/14-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року м. Київ К/800/58881/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Суддя-доповідач:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Муравйов О.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р.

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 р.

у справі № 802/2944/14-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5) звернувся до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - відповідач, Вінницька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р. позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Вінницької ОДПІ № від 18.02.2014 р. та № від 18.02.2014 р.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 р. постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі Вінницька ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_5, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Вінницькою ОДПІ проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань достовірності відображення значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за вересень 2013 року, за результатами якої складено акт № 742 /1701/НОМЕР_3 від 26.03.2014.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п. 198.3 ст. 198 ПК України, внаслідок чого допущено завищення суми від'ємного значення з податку на додану вартість на суму 21173 грн. та занижено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на 477,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 18.02.2014 р. № , яким позивачу було визначено (збільшено) зобов'язання з ПДВ на загальну суму 596,25 грн., з яких 477,00 грн. - основний платіж та 119,25 грн. - штрафна санкція, та податкового повідомлення-рішення від 18.02.2014 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 21 173,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем придбано у Приватного підприємства «Віталавто» автомобіль (фургон малолітражний - В) «Fiat Nuovo Doblo Cargo». Укладення та виконання договору купівлі - продажу підтверджено наступними документами: рахунком-фактурою від 05.08.2013 № СФ-0044658; платіжними дорученнями № 95 від 06.08.2013 та № 103 від 28.08.2013; видатковою накладною № РН-451 від 28.08.2013; довідкою-рахунком № 112377 від 28.08.2012; податковою накладною № 33 від 06.08.2013 на суму ПДВ 2165, 00 грн., № 104 від 28.08.2013 на суму ПДВ 19485, 00 грн.

Також судами встановлено, що позивачем при поданні Декларації платника податку на додану вартість за вересень 2013 року було подано додаток № 8 «Заява на відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» в якій зазначено податкові накладні № 33 від 06.08.2013 р., № 104 від 28.08.2013 та їх недолік, а саме відсутність у таких реєстраційного номеру облікової картки платника податків та номеру свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (покупця).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Водночас, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Також, як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом № 1 від 29 серпня 2013 року позивач ввів автомобіль Fiat Nuovo Doblo Cargo в експлуатацію з 01.09.2013 р. Крім того, автомобіль знаходиться на балансі, як основний засіб, що підтверджено інвентарним списком основних засобів, актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, інвентарною карткою обліку основних засобів, довідкою про наявність основних засобів виробництва.

Використання придбаного автомобіля Fiat Nuovo Doblo Cargo у власній господарській діяльності позивача підтверджено подорожніми листами легкового автомобіля, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними, податковими накладними.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для податкового кредиту.

Таким чином, саме за вищевказаних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р. та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області відхилити.

2.Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10.09.2014 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов