Справа № 2а/0570/12504/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ К/9991/9791/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Торезі Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року

у справі № 2а/0570/12504/2011

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Торезі Донецької області

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Торезі Донецької області (далі - ДПІ у м. Торезі Донецької області; відповідач) задоволено. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № від 07 квітня 2011 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3 витрати із сплати судового збору в розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з підстав порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі, а постановлені у справі судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт № 161/17-2/НОМЕР_2 від 21 березня 2011 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07 квітня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 9 438,75 грн. (7 551,00 грн. - основний платіж, 1 887,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаних у Приватного підприємства «Іллекс Луганськ» вугілля та у Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційного підприємства «Легіон» послуг (залізничного тарифу).

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган вказував про нікчемність договору купівлі-продажу № 13/07-03 від 13 липня 2010 року, укладеного між позивачем та ПП «Іллекс Луганськ», з підстав невідповідності сум нарахованого ФОП ОСОБА_3 податкового кредиту з податку на додану вартість сумам податкових зобов'язань контрагента, а також ненадання на перевірку документів на підтвердження транспортування придбаного у ПП «Іллекс Луганськ» вугілля.

Крім того, відповідач наголошував на невикористанні позивачем придбаних у ТОВ ВКП «Легіон» послуг з оплати залізничного тарифу у власній господарській діяльності.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операції з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідної операції належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про її обсяг та зміст.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, фактичне здійснення господарської операції з придбання позивачем вугілля в ПП «Іллекс Луганськ» підтверджується належним чином оформленими специфікацією, видатковою накладною, податковою накладною, залізничною накладною, платіжними дорученнями.

Придбаний у контрагента товар ФОП ОСОБА_3 використано у власній господарській діяльності, а саме - реалізовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Ватутінський комбінат будівельних матеріалів», про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

В свою чергу, слід враховувати, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, зокрема, від фактичної сплати постачальником податку до бюджету, а відтак, якщо останній не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за наявності факту реального вчинення господарської операції та у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, судами з'ясовано, що придбану в ТОВ ВКП «Легіон» із залізничним тарифом вугільну продукцію позивачем в подальшому реалізовано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, Приватному підприємству «Будкап і К», Товариству з обмеженою відповідальністю «Кальніболоцький цегельний завод», Товариству з обмеженою відповідальністю «Ватутінський комбінат будівельних матеріалів», тобто використано у власній господарській діяльності, що, відповідно, обумовлює господарський характер і послуг для ФОП ОСОБА_3

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Торезі Донецької області відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.