Справа № 804/18912/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
за участю представників:
позивача Полякова О.М., Єрмоленко В.В.
відповідача Горобець К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергонафта» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області діяла відповідно до вимог чинного законодавства та у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами України. На думку представника відповідача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню, оскільки висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи та є правомірними, отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
- п. 135.1, 135.2, 135.4, п. 135.5.4 ст. 135, п.137.1 ст.137, п.138.1, 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 831 042 грн. в тому числі за 2013 рік на суму 1 831 042 грн.;
- п. 185.1 ст. 185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.201.4. п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податок на додану вартість всього на суму 90 785,00 грн.
На підставі Акту перевірки № 1215/22-01/31761265 від 02.10.2014 року ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС були винесені:
З Акту перевірки № 1215/22-01/31761265 від 02.10.2014 року вбачається наступне.
У періоді, який перевірявся, суб'єкт господарювання був платником: податку на прибуток; податку на додану вартість; податку з доходів фізичних осіб; екологічного податку; збору за спеціальне водокористування; орендної плати за землю.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Енергонафта» отримано від ТОВ ТД «Ветек» нафтопродукти (бензин А-92 та А-95) на загальну суму 2 364 939,16 грн. в т.ч. ПДВ 394 585,1 грн.
Відповідно до умов договору від 19.07.2012 № 1907/12-И-2, укладеного ТОВ «Енергонафта» з ТОВ «Газукраїна-2020» на постачання нафтопродуктів, зокрема документами підтверджуючими факт передачі товару, сторони договору будуть вважати накладні на відгрузку товару, датою приймання-передачі товару вважається дата, вказана в накладній на відвантаження товару, а право власності на товар, ризики, яки може піддатися товар в процесі виконання договору поставки переходе від постачальника до покупця в момент відвантаження товару перевізнику і/або передачі товару покупцю. В свою чергу, в актах приймання-передачі ТМЦ наданих до перевірки відсутні печатка та підписи комісії (склад комісії директор ТОВ «Енергонафта» Єрмоленко В.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_5).
До перевірки надані документи, видаткові накладні, акти приймання нафтопродуктів, залізнодорожні накладні.
У видаткових накладних постачальником виступає ТОВ «Газукраїна-2020», одержувачем ТОВ «Енергонафта».
В атах приймання нафтопродуктів постачальником виступає ТОВ «Газукраїна- 2020», одержувачем - ТОВ «Енергонафта».
У залізнодорожних накладних відправником виступає ТОВ «Зовінтрансгаз», одержувачем - ТОВ «Всесвіт».
З наданих до перевірки документів незрозуміло, де відбувся перехід права власності товару від ТОВ «Газукраїна-2020» до ТОВ «Енергонафта».
Також, відповідно до наданих до перевірки видаткових накладних постачання нафтопродуктів від ТОВ «Газукраїна-2020» відбувалось згідно умов договору постачання від 10.01.2013 року № 1001/13, який до перевірки не надано.
Враховуючи вищевикладене, контролюючий орган дійшов висновку про неможливість підтвердження реальності придбання ТОВ «Енергонафта» нафтопродуктів у ТОВ «Газукраїна-2020».
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Енергонафта» отримано від ТОВ «Газукраїна - 2020» нафтопродукти (дизельне паливо, бензин А-92, А-95 та А-76) на загальну суму 8 284 621,08 грн. в т.ч. ПДВ 1 380 770,19 грн.
Виходячи з вищенаведеного, податковий орган дійшов висновку, що ТОВ ТД «Ветек» та ТОВ «Газукраїна-2020» безпідставно виписано податкові накладні на продаж товарів (робіт, послуг) на адресу ТОВ «Енергонафта», які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження податкового кредиту, оскільки ці податкові накладні не мають статусу юридично значимих, чим порушено вимоги п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п.188.1 3.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2756-VI.
Враховуючи вищезазначене, у ТОВ «Енергонафта» відсутні об'єкти, які підпадають під визначення згідно п. 185.1 ст.185 та факт поставки товарів згідно ст.188. Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2756-VI.
Згідно акту перевірки, дані, наведені в деклараціях з податку на прибуток та податку на додану вартість про обсяги придбання, податковий кредит та витрати, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування за перевіряємий період, - не є дійсними.
Відповідно до пред'явлених до перевірки документів, неможливо дослідити рух товару від постачальника до ТОВ «Енергонафта».
Неможливо визначити, де і коли настає момент виконання обов'язку продавця щодо передачі товару, зміни права власності на товар.
Відповідно наданих до перевірки документів встановлено, що ТОВ «Енергонафта» не є кінцевим споживачем придбаних нафтопродуктів у ТОВ ТД «Ветек».
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Енергонафта» укладено договора постачання нафтопродуктів з наступними контрагентами:
- з ТОВ «Новомосковське АТП» (код ЄДРПОУ 3113450) договір від 11.03.2011 Ш1/03-Т;
- з ПАТ «Північтранс» (код ЄДРПОУ 5523553) договір від 21.02.2013 №21/02-В;
Відповідно до умов даних договорів постачання ТОВ «Енергонафта» придбані нафтопродукти у ТОВ ТД «Ветек» на суму 2364939,16 грн. в т.ч. ПДВ 394585 грн. в подальшому реалізовано вищевказаним контрагентам-покупцям відповідно до податкових накладних вказаних в акті перевірки ТОВ «Енергонафта».
В Акті перевірки зазначено, що розрахунки між суб'єктами господарювання по операціях з реалізації нафтопродуктів проводились у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника.
Розрахунки між суб'єктами господарювання по операціях з реалізації нафтопродуктів проводились у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із того, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами. Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для визнання угод недійсними (фіктивними) або встановлення порушення платником податків правил оподаткування. Тільки встановлення мети та факту порушення публічного порядку, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для вирішення питання про визнання недійсними (фіктивними) угод у встановленому законом порядку.
При цьому, саме такі обставини можуть свідчити про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Згідно п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Надаючи оцінку доводам позивача про недоведеність порушень при укладенні та виконанні правочинів, суд виходить із того, що відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 документальні перевірки проводяться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Фактично висновки, викладені в актах перевірок контрагентів, прямо використані для висновків акту перевірки позивача щодо відсутності факту господарських операцій, їх нікчемності та недійсності, проте, такі доводи можуть бути обґрунтованими лише за наявності відповідних підстав, що підтверджується доказами, що відповідають вимогам допустимості та належності.
Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11 визначив, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про реальність таких операцій.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентом та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергонафта», а досліджені первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 вересня 2013 року між ТОВ «Енергонафта» та ТОВ «Торговий дім Ветек» був укладений Договір поставки нафтопродуктів № 82-10/09/13, відповідно до якого ТОВ «Торговий дім Ветек», як Постачальник зобов'язалось поставити та передати, а ТОВ «Енергонафта», як Покупець зобов'язалось прийняти у власність та оплатити нафтопродукти.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного договору ТОВ «Торговий дім Ветек» поставило на адресу ТОВ «Енергонафта» бензин автомобільний А-92-Євро та бензин автомобільний А-95-Євро за видатковими накладними:
- № 1456 від 31 жовтня 2013 року на суму 386 417,26 грн.;
- № 1641 від 07 листопада 2013 року на суму 384 992,25 грн.;
- № 1783 від 11 листопада 2013 року на суму 385 281,17 грн.;
- № 2092 від 15 листопада 2013 року на суму 384 797,47 грн.;
- № 2443 від 21 листопада 2013 року на суму 382 903,49 грн.;
- № 2611 від 25 листопада 2013 року на суму 440 547,57 грн.
Всього було поставлено нафтопродуктів на загальну суму 2 364 939,21 грн., в тому числі ПДВ 394 156,55 грн.
Окрім видаткових накладних ТОВ «Торговий дім Ветек» оформило та видало для здійснення податкового обліку податкові накладні на кожну господарську операцію. Податкові накладні були зареєстровані відповідно до чинного законодавства.
Переміщення нафтопродуктів від ТОВ «Торговий дім Ветек» на адресу ТОВ «Енергонафта» оформлено відповідно до чинного законодавства з застосуванням товарно-транспортних накладних.
Отримані нафтопродукти були оплачені в період з 30 жовтня 2013 року по 25 листопада 2013 року на загальну суму 2 367 510,54 грн.
Також, 19 липня 2012 року між ТОВ «Енергонафта» та ТОВ «ГАЗУКРАІНА-2020» був укладений Договір поставки нафтопродуктів № 1907/12-И-2, відповідно до якого ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», як Постачальник зобов'язалось передати у власність ТОВ «Енергонафта» нафтопродукти, а ТОВ «Енергонафта», як Покупець зобов'язалось прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах договору.
10 січня 2013 року між ТОВ «Енергонафта» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» був укладений Договір поставки нафтопродуктів № 1001/13/-ДТ-8, відповідно якого ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», як Постачальник, зобов'язався передати у власність ТОВ «Енергонафта» нафтопродукти, а ТОВ «Енергонафта», як Покупець зобов'язалось прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах договору.
На виконання вказаних договорів ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» в 2013 році поставило на адресу ТОВ «Енергонафта» нафтопродукти (дизельне пальне, бензин автомобільний А-92, бензин автомобільний А-95-Євро, бензин автомобільний А-76) за наступними видатковими накладними:
- № РН-0000134 від 10 січня 2013 року на суму 654 276,96 грн.;
- № РН-0000135 від 11 січня 2013 року на суму 651 638,08 грн.;
- № РН-0000408 від 17 січня 2013 року на суму 388 078,95 грн.;
- № РН-0000607 від 19 січня 2013 року на суму 726 731,78 грн.;
- № РН-0001106 від 29 січня 2013 року на суму 379 773,80 грн.;
- № РН-0001107 від 29 січня 2013 року на суму 345 540,60 грн.;
- № РН-0001289 від 31 січня 2013 року на суму 385 468,20 грн.;
- № РН-0001944 від 04 лютого 2013 року на суму 1 319 297,36 грн.;
- № РН-0003954 від 20 березня 2013 року на суму 357 520,00 грн.;
- № РН-0003955 від 20 березня 2013 року на суму 335 492,75 грн.;
- № РН-0003956 від 20 березня 2013 року на суму 357 520,00 грн.;
- № 4227 від 01 квітня 2013 року на суму 405 295,25 грн.;
- № 4228 від 01 квітня 2013 року на суму 319 882,00 грн.;
- № 4427 від 06 квітня 2013 року на суму 353 512,25 грн.;
- № 4519 від 09 квітня 2013 року на суму 355 408,50 грн.;
- № 5047 від 19 квітня 2013 року на суму 317 955,00 грн.;
- № 5330 від 25 квітня 2013 року на суму 301 875,50 грн.; ,
- № 8977 від 18 червня 2013 року на суму 329 354,10 грн.
Всього в 2013 році було поставлено нафтопродуктів на загальну суму 8 284 621,08 грн., в тому числі ПДВ 1 380 770,19 грн.
Переміщення нафтопродуктів від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» на адресу ТОВ «Енергонафта» оформлено відповідно до чинного законодавства з застосуванням товарно-транспортних накладних та залізничних накладних.
Отримані нафтопродукти були оплачені в період від 10 січня 2013 року по 28 червня 2013 року на загальну суму 8 284 621,08 грн.
З матеріалів справи вбачається, що окрім видаткових накладних ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» оформило та видало для здійснення податкового обліку податкові накладні на кожну господарську операцію. Податкові накладні були зареєстровані відповідно до чинного законодавства.
Суд зазначає, що вказані господарські операції з постачання нафтопродуктів були оформленні шляхом складання, передбачених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинних документів, що підтверджували їх здійснення, долучених до матеріалів справи та досліджених судом.
Всі згадані первинні документи були надані відповідачу під час проведення перевірки, що також було відображено в Акті перевірки № 1215/22-01/31761265 від 02.10.2014 року.
Також, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що після укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Ветек» Договору поставки нафтопродуктів № 82-30/09/13 від 30 вересня 2013 року, на його виконання ТОВ «Енергонафта» направляло в електронному вигляді на адресу ТОВ «Торговий дім Ветек» заявки із зазначенням виду, кількості та ціни нафтопродуктів, які мало намір придбати ТОВ «Енергонафта». В заявках зазначалось місце завантаження нафтопродуктів та номери транспортних засобів, які будуть подаватись для завантаження.
На підставі отриманих заявок ТОВ «Торговий дім Ветек» направляло на адресу ТОВ «Енергонафта» рахунки на оплату замовлених нафтопродуктів та специфікації до Договору поставки нафтопродуктів № 82-30/09/13 від 30 вересня 2013 року, підписані постачальником. Вказані документи направлялись до ТОВ «Енергонафта» в електронному вигляді.
Після оплати рахунків ТОВ «Торговий дім Ветек» завантажував подані транспортні засоби нафтопродуктами, які були оплачені.
Аналогічним чином здійснювалось постачання нафтопродуктів на адресу ТОВ «Енергонафта» від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».
Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми і порядку укладення даного виду договорів.
Під час судового розгляду з'ясовано, та підтверджується матеріалами справи, що транспортування придбаних нафтопродуктів здійснювалось транспортними засобами, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Всесвіт» на підставі Договору про міжміські перевезення вантажів автотранспортом № 01/02-п від 01 лютого 2011 року.
Розвантаження та зберігання придбаних нафтопродуктів здійснювалось на нафтобазі за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Дороге, вул. Миколаївська, 187 на підставі Договору відповідального зберігання № 01/05Хр від 01 травня 2010 р., укладеним з ТОВ «Всесвіт».
Придбані нафтопродукти реалізовувались кінцевому споживачу через автозаправні станції, що знаходяться за адресою м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 66-Д, та Новомосковський район, с. Хащове, вул. Овчаренко, 2-а.
Суд вважає за необхідне зазначити, що в Акті перевірки відповідач не посилався на які-небудь порушення при оформленні первинних документів по взаємовідносинам ТОВ «Енергонафта» з ТОВ «Торговий дім Ветек» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.
Крім того, відповідачем до суду не надано рішення компетентного органу про визнання недійсними Договору поставки нафтопродуктів № 82-10/09/13 від 30 вересня 2013 року, укладеного між ТОВ «Енергонафта» та ТОВ «Торговий дім Ветек», а також Договору поставки нафтопродуктів № 1907/12-И-2 від 19 липня 2012 року та Договору поставки нафтопродуктів № 1001/113-ДТ-8, укладених між ТОВ «Енергонафта» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».
Також, суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу на те, що до перевірки надані не оригінали, а копії залізничних накладних, які не можуть розглядатися в якості належного підтвердження податкового кредиту, оскільки, як було з'ясовано під час судового розгляду, та підтверджується матеріалами справи, документообіг між вантажоотримувачем - ТОВ «Всесвіт» та залізницею здійснюється в електронній формі за допомогою електронного цифрового підпису, як наслідок, залізничні накладні не можуть мати іншого вигляду, аніж той, в якому вони були надані для перевірки.
Окрім цього, суд зазначає, що факт реальності господарських операцій між ТОВ «Енергонафта» та ТОВ «Торговий дім Ветек» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» підтверджено також і тим, що в Акті перевірки № 1215/22-01/31761265 від 02.10.2014 року податковим органом зазначено кінцевих споживачів нафтопродуктів, придбаних у вказаних підприємств.
Згідно положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергонафта» знаходилось в договірних відносинах з ТОВ «Торговий дім Ветек» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», за якими настало реальне виконання умов договорів сторонами. Договори було укладено та виконано у відповідності до вимог цивільного законодавства України. Показники податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергонафта» складені на підставі належним чином оформлених первинних документів по реально здійсненим операціям, досліджені первинні документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
З огляду на викладене, суд задовольняє заявлені позовні вимоги та присуджує на користь позивача сплачений судовий збір.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергонафта» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергонафта» за рахунок Державного бюджету України судові витрати по сплати судового збору в сумі 487,00 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник