Справа № 2а/1570/2047/2011
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1570/2047/2011

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Бойка А.В.,
суддів: Танасогло Т.М.,
Яковлєва О.В.,
за участю секретаря Авраменка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії;-

В С Т А Н О В И В:
10.03.2011 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління (далі Південно-Східне ТКЕУ або відповідач), та з урахуванням уточнень до адміністративного позову від 13.07.2012 року просив зобов`язати начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління скасувати пункт 2 резолютивної частини наказу начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління №14 від 21.01.2011 року «Про факт порушення військової дисципліни в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси та покарання винних» щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 року вказані рішення Одеського окружного адміністративного суду та Одеського апеляційного адміністративного суду були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною постановою Одеського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно не було прийнято до уваги той факт, що розтрачене військове майно відновлено у натуральному вигляді, а також те, що начальником Південного ТКЕУ було порушено терміни накладення дисциплінарного стягнення.

Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахована попередня поведінка полковника ОСОБА_1 , вислуга років, оскільки зазначене свідчить про позитивну характеристику позивача.

На підставі викладеного, апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та з 01.10.2002 року був призначений на посаду начальника Квартирно-експлуатаційного управління м. Одеси (далі КЕУ м. Одеси) (т. 1 а.с.43-44).

Наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 14 від 21.01.2011 року «Про факт порушення військової дисципліни в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси та покарання винних» за грубе порушення ст. 58, ч.ч. 4, 8, 20 ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також наказу Міністра оборони України від 21.07.2007 року № 363 стосовно обліку та збереження військового майна полковника ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідність (п. 2 резолютивної частини Наказу) (т. 1 а.с. 20-23).

Не погоджуючись з п. 2 резолютивної частини вказаного наказу начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зважаючи на наступне:

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття оскаржуваного наказу стало встановлення в ході проведеного службового розслідування факту нестачі автомобільного майна у великих розмірах в результаті незадовільного виконання службових обов`язків службовцями та начальником КЕВ м. Одеси.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 153 від 30.12.2010 року, у зв`язку із порушенням 28.12.2010 року військовою прокуратурою Одеського гарнізону кримінальної справи по факту ознак злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, що скоєні у квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси, з метою встановлення причин та обставин скоєння правопорушення, було призначено службове розслідування відносно посадових КЕВ м. Одеса (т. 1 а.с. 61).

За результатами проведеного службового розслідування комісією 14.01.2011 року складено акт.

У висновку зазначеного акту службового розслідування комісією з проведення службового розслідування зазначено про те, що виникнення нестачі автомобільного майна у великих розмірах стало можливим внаслідок незадовільного виконання службових обов`язків (посадових інструкцій) механіком гаража, начальником гаража, бухгалтером відповідальним за гараж, заступником начальника відділу з МТЗ, який відповідає за організацію і роботу автогаражу, головним бухгалтером відділу, яка не організувала облік агрегатів автомобільної служби (не здійснила контроль), начальником КЕВ м. Одеси, який грубо порушив ст. 58 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині особистої відповідальності начальника за стан і збереження матеріальних засобів, ч.ч. 4, 8, 20 ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, де сказано "командир (начальник) завжди повинен мати точні відомості про матеріальні засоби, запобігати злочинам серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків" (т. 1 а.с.70-74).

На підставі зазначених висновків комісія запропонувала: за грубе порушення ст.58, ч. ч. 4, 8, 20 ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також керівних документів МОУ стосовно обліку та збереження військового майна начальника КЕВ м. Одеси полковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності; зобов`язати начальника КЕВ м. Одеси полковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності решту винних осіб; представити витяги з наказів по КЕВ; відпрацювати наказ про оголошення нестачі майна та матеріальних засобів, в книгу обліку нестач занести нестачу автомобільного майна, автомобільних двигунів; організувати відшкодування збитків винними посадовими особами КЕВ м. Одеси.

Із врахуванням висновків комісії з проведення службового розслідування начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління і було прийнято оскаржуваний позивачем наказ № 14 від 21.01.2011 року «Про факт порушення військової дисципліни в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси та покарання винних», п. 2 якого полковника ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності.

В обґрунтування поданого адміністративного позову ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі службового розслідування, проведеного з порушенням порядку його проведення, передбаченим ст.ст. 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також п. 1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 року.

Також позивач посилався на те, що рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності прийнято з порушенням процедури накладення дисциплінарного стягнення та з порушенням строку його накладення.

Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

В свою чергу, спеціальними нормативними актами в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), та Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями пунктів 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 84. Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Ст. 85 Дисциплінарного статуту визначає, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки злочину, командир військової частини вживає заходів у встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначається Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 року.

Згідно п. 1.2 вказаної Інструкції службове розслідування проводиться у разі, зокрема, - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; - невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини.

При цьому, положеннями Інструкції службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

П. 1.3 Інструкції передбачає, що рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Як вже зазначалось вище, наказом начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 153 від 30.12.2010 року було призначено службове розслідування з метою встановлення причин і обставин скоєння правопорушення, а саме, виникнення нестачі військового майна автомобільної служби в КЕВ м. Одеси.

Прийняттю наказу про проведення службового розслідування передувало отримання начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління доповіді тво начальника КЕВ м. Одеси про порушення військовою прокуратурою Одеського гарнізону кримінальної справи по факту ознак злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Таким чином, саме для з`ясування причин і обставин, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини посадових осіб у вчиненні правопорушення і було призначено відповідне службове розслідування, яке проводилось комісією у складі заступника начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, начальника загального відділу управління, провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу управління.

Призначення в даному випадку службового розслідування та його проведення відповідає положенням Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004 року.

В свою чергу, ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту встановлено обов`язок командира, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування провести бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення, та у разі якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно аркушу бесіди від 21.01.2011 року, наявного в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які пояснення на питання щодо причин і обставин, які призвели до скоєння злочину у КЕВ м. Одеси. Також позивач відмовився від підпису аркушу бесіди. Зазначене підтверджується підписами присутніх при проведенні бесіди полковником ОСОБА_2 , підполковником ОСОБА_3 та службовцем ЗСУ ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 99).

Досліджуючи обґрунтованість прийняття оскаржуваного наказу начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління №14 від 21.01.2011 року, колегія суддів встановила наступне:

Як зазначалось вище, не погодившись з прийнятим наказом ОСОБА_1 та постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.07.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2014 року вказані рішення Одеського окружного адміністративного суду та Одеського апеляційного адміністративного суду були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

В свою чергу, Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, в ухвалі від 12.06.2014 року вказав, що факт розтрати підлеглими ОСОБА_1 (начальником гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_5 та механіком гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_6 ) державного майна був доведений постановами Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2011 року та 29.11.2011 року, якими вони визнанні винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України, тому висновок про те, що ОСОБА_1 як командир не підтримував військову дисципліну та залишив поза увагою дисциплінарні правопорушення своїх підлеглих є обґрунтованим, в зв`язку з чим останній несе дисциплінарну відповідальність за порушення зазначених вище вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ.

При цьому, Вищий адміністративний суд вказав на те, що висновок судів про правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також наказу Міністра оборони України стосовно обліку та збереження військового майна, яке полягало у відсутності контролю в підпорядкованій йому службі є передчасним, з огляду на не дослідження причинного зв`язку допущення позивачем окремих недоліків в роботі при виконанні ним своїх службових обов`язків та неврахування тієї обставини, що позивач за період служби зарекомендував себе з позитивної сторони.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Дослідивши зазначені обставини, суд першої інстанції встановив наступне, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Ст. 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Згідно ст. 59 Статуту внутрішньої служби (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до обов`язків командира (начальника) віднесено, зокрема, знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження.

Як вбачається з матеріалів справи, постановами Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2011 року та 29.11.2011 року начальник гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_5 та механік гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_6 були визнанні винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 367 КК України.

Таким чином, рішеннями Приморського районного суду м. Одеси доведено факт неналежного виконання посадовими особами КЕВ м. Одеси начальником гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_5 та механіком гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_6 своїх службових обов`язків, що спричинило тяжкі наслідки.

При цьому, як встановлено в ході проведеного службового розслідування, начальником КЕВ м. Одеси також неналежним чином виконувались свої службові обов`язки, що сприяло вчиненню вказаних злочинів начальником гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_5 та механіком гаражу КЕВ м. Одеси ОСОБА_6 .

Так, начальник КЕВ м. Одеси ОСОБА_1 не був обізнаний про дійсний стан справ у ввіреній йому військовій частині, не здійснив організацію матеріального забезпечення КЕВ м. Одеси за нарядом № И/1505, не організував перевезення матеріальних засобів з військової частини НОМЕР_1 до КЕВ м. Одеси.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з подання військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України від 11.11.2011 року № 7637 направленого на адресу начальника Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного Управління вбачається, що в ході проведеного досудового слідства було встановлено, що одними з безпосередніх причин, які сприяли вчиненню злочину стало неналежне виконання своїх службових обов`язків окремими посадовими особами квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси.

Так, встановлено, що порушення статутних вимог з боку полковника ОСОБА_1 сприяли здійсненню протиправної діяльності з боку начальника гаража КЕВ м. Одеси ОСОБА_5 .

Зазначено, що начальник КЕВ м. Одеси полковник ОСОБА_1 , діючи на порушення вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом №99 від 16.05.1996 року Міністерства фінансів України, протягом 2007 року використовував та підтримував у ввіреній йому військовій установі хибну практику виконання у незаповнених бланках довіреностей на отримання матеріальних засобів (на той час - бланки суворої звітності) своїх підписів та відтисків гербових печаток КЕВ м. Одеси з передачею таких бланків на зберігання до бухгалтерії КЕВ м. Одеси та можливістю в подальшому при виникненні необхідності внести до довіреностей найменування матеріальних засобів і використати їх під час отримання цінностей у постачальних службах га організаціях.

Така організація роботи начальника КЕВ м. Одеси створювала реальні передумови для вчинення правопорушень та призвела до видачі начальнику гаража КЕВ м. Одеси ОСОБА_5 без відома полковника ОСОБА_1 довіреності серії ЯЛФ № 39186 із виконаним в ній підписом останнього та внесеними даними про найменування возимих комплектів, які ОСОБА_5 повинен був отримати у військовій частині НОМЕР_1 .

З вказаних вище причин та на порушення зазначених вимог законодавства, полковник ОСОБА_1 не зміг вжити будь-яких заходів, направлених на збереження виданих КЕВ м. Одеси у військовій частині НОМЕР_1 матеріальних засобів та запобігти їх нестачі (втраті).

Таким чином, ОСОБА_1 як командиром військової частини неналежно виконувались свої службові обов`язки, які сприяли вчиненню посадовими особами КЕВ м. Одеси кримінальних злочинів.

Слід зазначити, що згідно положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир військової частини є єдиноначальником та особисто відповідає перед державою за бойову і мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, повинен здійснювати перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності, а також здійснювати інвентаризації належного військовій частині майна.

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

В свою чергу, полковник ОСОБА_1 , не дотримав вимог ст.ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та не в повній мірі контролював належне виконання підлеглими працівниками положень Конституції України, Законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, що сприяло вчиненню ними злочинів.

Саме порушення ОСОБА_1 військової дисципліни стало підставою для прийняття начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління наказу №14 від 21.01.2011 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Представник позивача, заперечуючи правомірність прийнятого наказу про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення посилався на те, що при прийнятті вказаного рішення відповідачем не було враховано службову характеристику позивача, відповідно до якої він за роки проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони та має багато нагород - орденів, медалей, грамот, подяк тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів справи, а саме, службової картки полковника ОСОБА_1 у 2010 році начальником Південно-Східного ТКЕУ позивачу тричі оголошувалася догана (19.07.2010 року, 04.08.2010 року, 25.10.2010 року), а 31.08.2010 року - позивачу оголошено сувору догану (т. 1 а.с.67, зворотній бік).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що зазначені обставини, а також періодичність накладення стягнень на позивача впливають на прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що аналіз ст. 68 Дисциплінарного статуту дає підстави вважати, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення, а саме попередження про неповну службову відповідність не є найбільш суворим видом дисциплінарного стягнення, яке може застосовуватися до військовослужбовців.

Таким чином, колегія суддів вважає, що застосоване начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення відповідає характеру порушення, ступеню його вини та особі позивача, із врахуванням як наявності заохочень та відзнак, так і дисциплінарних стягнень.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості посилань позивача на відсутність доказів факту розкрадання державного майна, зважаючи на те, що 28.11.2012 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про прийняття відмови представника прокуратури від позову в цивільній справі за позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до ОСОБА_5 про відшкодування збитків, завданих вчиненими злочинами

Так, вказане рішення стосується саме відшкодування збитків, завданих вчиненими посадовою особою КЕВ м. Одеси злочинами, тоді як вина цієї особи у вчиненні вказаних злочинів встановлена іншим рішенням суду. Крім того, рішенням Приморським районним судом м. Одеси від 28.11.2012 року, на яке посилається представник позивача, встановлено, що розтрачене військове майно відновлено їм у натуральному вигляді, а тому вказане рішення ніяким чином не спростовує факт розкрадання державного майна.

Посилання позивача на порушення начальником Південного ТКЕУ термінів накладення дисциплінарного стягнення також є необґрунтованим, зважаючи на наступне.

Ст. 87 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

В свою чергу, в даному випадку начальником Південного ТКЕУ при прийнятті наказу від №14 від 21.01.2011 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення не було пропущено встановлений Дисциплінарним статутом строк його накладення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що про факт вчинення ОСОБА_1 порушення начальнику Південного ТКЕУ стало відомо 30.12.2010 року після отримання доповіді про порушення військовою прокуратурою Одеського гарнізону кримінальної справи. В свою чергу, службове розслідування було закінчено 14.01.2011 року.

Враховуючи викладене, накладене на позивача дисциплінарне стягнення наказом №14 від 21.01.2011р. було застосовано у терміни, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що наказ №14 від 21.01.2011р. "Про факт порушення військової дисципліни в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси та покарання винних" в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - "попередження про неповну службову відповідність" прийнято правомірно, а тому він скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко
Суддя: Т.М. Танасогло
Суддя: О.В. Яковлєв