Справа № 815/7090/14
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7090/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Ізмаїльського слідчого ізолятора УДПтС України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними дії, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Ізмаїльського слідчого ізолятора УДПтС України в Одеській області (надалі - Ізмаїльський СІ УДПтС або позивач) до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (надалі - Відділ ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області або відповідач), в якому позивач просить суд визнати незаконною дію Відділ ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, а саме державного виконавця Середи В.Ю., по винесенню постанови ВП №45646680 від 01.12.2014р. про відкриття виконавчого провадження; визнати незаконною та скасувати постанову Відділу ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, а саме державного виконавця Середи В.Ю., ВП №45646680 від 12.12.2014р. про відкриття виконавчого провадження (надалі - оскаржувана постанова).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р. по справі № 815/7515/13-а Ізмаїльський СІ УДПтС зобовязано виконати п.3, п.4, п.13 вимоги Ізмаїльської об'єднаної державної фінансової інспекції в Одеській області від 22.08.2012 року № 850-16/1663, а саме: провести претензійно-позовну роботу щодо стягнення зайво виплачених коштів та стягнути з осіб, винних у списанні матеріальних цінностей на суму 8365,37 грн. шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130, 133, 136 КЗпП України. На виконання виконавчого листа, виданого по справі № 815/7515/13-а, головним державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області Середою В.Ю. 01.12.2014р. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки на думку позивача, прийнято з порушенням чинного законодавства, а саме вимог підвідомчості та місця виконання рішень, оскільки відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» до повноважень відповідача належить виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, а позивач не є органом виконавчої влади. Тому винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження є протиправним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити його.

Представник відповідача до суду не з'явився. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. Клопотань про неможливість прибути до суду не надходило.

В судовому засіданні, встановивши відсутність необхідності виклику свідків чи експертів, судом поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Представник позивача вказала, що, окрім наявних в матеріалах справи пояснень та документів, додаткові докази відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, надані сторонами докази, судом встановлені наступні обставини та факти.

Ізмаїльський СІ УДПтС зареєстровано 29.11.1999р. за №0000460 та здійснює діяльність у сфері юстиції та правосуддя (а.с.7).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2014р. по справі № 815/7515/13-а за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до Ізмаїльського слідчого ізолятору Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області про зобов'язання виконати пункти вимоги Ізмаїльський СІ УДПтС зобов'язано виконати п.3, п.4, п.13 вимоги Ізмаїльської об'єднаної державної фінансової інспекції в Одеській області від 22.08.2012 року № 850-16/1663.

05.08.2014р. по вказаній справі судом видано виконавчий лист.

Вказаний виконавчий лист пред'явлено стягувачем до примусового виконання до відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції 01.09.2014р. Але згідно постанови ВП №44567610 від 01.09.2014р. головного державного виконавця відділу ДВС Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Діордієвої Н.В. стягувачу відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №815/7515/13-а у зв'язку з тим, що примусове виконання рішення, за яким боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, в силу приписів п. 1 ч.2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області.

27.11.2014р. Державна фінансова інспекція в Одеській області подала заяву про примусове виконання виконавчого листа №815/7515/13-а до Відділу ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, та 01.12.2014р. головним державним виконавцем Відділу ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області Середою В.Ю. винесено постанову ВП №45646680 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №815/7515/13-а, виданим 05.08.2014р., п. 2 якої божника - Ізмаїльський СІ УДПтС - зобов'язано у семиденний строк з моменту отримання постанови самостійно виконати вимоги виконавчого документу (а.с.8).

З матеріалів справи судом встановлено, що в п.3 вимоги ДФІ в Одеській області від 22.08.2012 року № 850-16/1663 зазначено: «В порушення ст. 102-1 КЗпПУ в Ізоляторі здійснювалась переплата заробітної плати внаслідок невідпрацювання робочого часу та виконання роботи на загальну суму 44566,48 гривень, та як наслідок зайво нараховано та сплачено Єдиний соціальний внесок в сумі 16177,63 гривень». Цим же пунктом вимоги позивачеві приписано провести претензійно-позову роботу щодо стягнення виплачених коштів в сумі 44566,48 гривень з осіб, які їх отримали безпідставно згідно реєстру № 5.11. У разі пропуску встановленого строку - відшкодувати порушення за рахунок керівника, що допустив зайві грошові виплати (ст.133 КЗпП України);

Відповідно п.4 вимоги ДФС в Одеській області від 22.08.2012 року № 850-16/1663, ревізією встановлено, що в порушення п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" № 268 від 09 березня 2006 року, державним службовцям, які працювали в Ізоляторі нараховувалась та сплачувалась надбавка за особливі умови праці, пов'язані з роботою із засудженими в розмірі 30% до посадового окладу, виплата якої не передбачена зазначеною Постановою, в результаті чого державним службовцям зайво нараховано та виплачено заробітної плати в сумі 155495,43 гривень та сплачено Єдиний соціальний внесок в розмірі 56510,31 гривень. В цьому ж пункті міститься вимога провести претензійно позовну роботу щодо проведення зайво виплачених коштів з осіб, які їх отримали. В іншому випадку стягнути з осіб, винних у зайвих виплатах грошових коштів в сумі 155495,43 гривень в порядку та розмірах, встановлених ст.ст. 133-136 КЗпП України.

Згідно з п. 13 зазначеної вимоги, в порушення р.1 п.7 Інструкції "Про облік медикаментів, перев'язувальних засобів та виробів медичного призначення в установах охорони здоров'я, які знаходяться на державному бюджеті", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я СРСР від 02.06.1987 року № 747, проведено списання медикаментів, строк використання яких вичерпано, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) установі на загальну суму 8365,37 гривень. Згідно з п.13 вимоги від 22.08.2012 року № 850-16/1663 за дане порушення позивачеві належить стягнути з осіб, винних у списанні матеріальних цінностей на суму 8365,37 гривень, шкоду в порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130, 133, 136 КЗпП України.

Суд встановив, що листом від 08.12.2014р. за вих. №6/14-6982 Ізмаїльський СІ УДПтС повідомив Відділ ПВР УДВС ГУЮ в Одеській області, що на виконання постанови ВП №45646680 та у зв'язку з фінансуванням установи з державного бюджету України, за відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору установа направила до осіб, які безпідставно отримали грошові кошти, листи-вимоги з проханням повернути ці кошти.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 "Про виконавче провадження" державний виконавець, в т.ч. здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. ст. 18, 24 Закону України "Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа та зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Пунктом 1 частини 2 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими: боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Згідно з Положенням про Ізмаїльський слідчий ізолятор управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, затвердженого Наказом Державної пенітенціарної служби України від 05.07.2012р. №204, Ізмаїльський СІ УДПтС є установою закритого типу, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Ізмаїльський СІ УДПтС підпорядковується управлінню Державної пенітенціарної служби України в Одеській області та знаходиться в оперативному підпорядкуванні Державної пенітенціарної служби України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Ч.1 ст. 6 цього ж закону визначає, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з ч.6 цієї ж статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальні органи управління, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, навчальні заклади, заклади охорони здоров'я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи та організації, створені для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в установах банків.

Відповідно до ст. 11 Закону «Про Державну кримінально-виконавчу службу» установи виконання покарань та слідчі ізолятори утворюються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, та виконують функції, передбачені законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 Положення про Державну пенітенціарну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014р. №225 Державна пенітенціарна служба України (ДПтС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч.1 ст. 16 цього ж закону центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції.

З аналізу наведених правових норм випливає, що органом виконавчої влади, який здійснює державну політику у сфері виконання кримінальних покарань є Державна пенітенціарна служба України.

Крім того, положеннями ст. 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань покладається на Державну кримінально-виконавчу службу України.

Як вже раніше вказувалося, Ізмаїльський СІ УДПтС входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, підпорядковується управлінню Державної пенітенціарної служби України в Одеській області та знаходиться в оперативному підпорядкуванні Державної пенітенціарної служби України.

Отже, з огляду на вище зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем правильно визначено підвідомчість виконавчого провадження стосовно примусового виконання рішення суду, боржником за яким є Ізмаїльський СІ УДПтС.

Відтак, на думку суду, адміністративний позов Ізмаїльського СІ УДПтС задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Ізмаїльського слідчого ізолятора УДПтС України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними дії, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова

В задоволенні адміністративного позову Ізмаїльського слідчого ізолятора УДПтС України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконними дії, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.