Справа № 2а-3459/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 р. Справа № 152134/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Хобор Р. Б., Яворського І. О.;

розглянувши в порядку письмового провадження у в м. Львові апеляційну скаргу Бедевлянської сільської ради на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Бедевлянської сільської ради про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2011 року Тячівським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Бедевлянської сільської ради про визнання відмови відповідача розглядати подану позивачем заяву про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування успадкованого позивачем будинку незаконною та зобов'язання його винести заяву позивача на розгляд депутатів сільської ради.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що позивач звернулась до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу їй земельної ділянки, як спадкоємцю, на якій розташований спадковий будинок, у приватну власність для обслуговування спадкового будинку, проте сільський голова с. Бедевля відмовив у видачі такого рішення, мотивувавши його необхідністю подачі документів щодо визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно (будинок та господарські споруди).

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2011 року позов задоволено. Визнано незаконною відмову Бедевлянської сільської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу їй присадибної земельної ділянки розмірами 0,10 га по АДРЕСА_1 для обслуговування успадкованого житлового будинку та зобов'язано Бедевлянську сільську раду на черговій сесії Бедевлянської сільської Ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 травня 2011 року про надання їй земельної ділянки.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Бедевлянською сільською радою, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт покликається на те, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ні за ким із спадкоємців не встановлено і належним чином не оформлено, і дана обставина унеможливлює прийняття будь-якого рішення з приводу передачі у власність земельної ділянки.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлено, що позивач 20 травня 2011 року зверталась до відповідача з письмовою заявою про винесення на розгляд сесії сільської Ради її заяви про передачу їй у власність земельної ділянки розмірами 0,10 га як присадибної ділянки будинку по АДРЕСА_1.

Відповідачем 20 червня 2011 року було позивачу надано листом письмову відповідь про те, що для приватизації земельної ділянки на якій розташований спадковий будинок позивачу необхідно надати копії документів, які посвідчують що позивач є власником вказаного в заяві майна та копію документу, що посвідчує особу.

Згідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської рад розглядаються питання про вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських рад належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 12 ЗК України допустив бездіяльність та не вніс на розгляд сесії сільської ради заяву позивача про передачу їй у власність присадибної земельної ділянки яка рахується за спадковим будинком АДРЕСА_1.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не було розглянуто заяву позивача про передачу їй у власність земельної ділянки у встановлений законний спосіб і прийняте відповідне рішення на сесії сільської ради, а діями відповідача було порушено право позивача на набуття в установленому порядку права на земельну ділянку.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бедевлянської сільської ради залишити без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2011 року в справі № 2а-3459/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. Б. Хобор

І. О. Яворський