Справа № 822/4292/14
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/4292/14

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

15 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

представника позивача: Щетинської І.В.

представників відповідачів: Гнатюк О.О., Бондаренко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЛ+К" до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз Транс Лайн -1" про визнання протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз Транс Лайн -1" про визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення: форми "В1" № від 02.10.2014 року; форми "В4" № від 02.10.2014 року; форми "Р" № від 02.10.2014 року.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року адміністративний позов задоволено, а саме: скасовано податкові повідомлення - рішення №, №, № від 02.10.2014 року, визнавши їх протиправними.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити .

В судовому засіданні представники апелянта повністю підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити .

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді, звертаючись до суду першої інстанції та на аргументацію позовних вимог, позивач вказав на те, що відповідачем було проведено перевірку і складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки достовірності декларування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість № 1262/151/35556166 від 08.08.2014 року, "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ "СТЛ+К" () бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за травень 2014 року" (далі Акт від 08.08.2014 року).

Відповідно до висновку Акту №1348/151/35556166 від 17.09.2014 року "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ "СТЛ+К" () бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника за травень 2014 року", (далі - Акт перевірки №1348/151/35556166 від 17.09.2014 року), встановлено порушення: 1) п.198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189, п. 200.3 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за квітень 2014 року (рядки 19 та 20.2 декларації) на суму 841 020 грн.; 2) п.200.1 п. 200.3, абз. "а" п. 200.4 ст. 200, ПК України в результаті чого завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок за травень 2014 року в сумі 882 905 грн.; 3) п.198.5 ст. 198, п. 189.1 ст.189, п. 200.2 ст.200 ПК України в результаті чого занижено до сплати податок на додану вартість за травень 2014 року (ряд. 25 декларації) на суму 113 434 грн. ( стор. 54 - 73 справи).

На підставі Акту перевірки №1348/151/35556166 від 17.09.2014 року, прийнято податкові повідомлення - рішення:- форми "В1" № від 02.10.2014 року, яким, згідно з пунктом 54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58 глави 4 розділу ІІ ПК України та згідно з п.200.11 ст.200 ПК України, встановлено порушення гл.5, ст. 200 п.200.4, абз.а)п.200.1, п.200.3 ст. 200 ПК України, та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 882 905,00 грн., а також нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 220 726,00 грн. ( стор. 10 справи);- форми "В4" № від 02.10.2014 року, яким, згідно з пунктом 54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58 глави 4 розділу ІІ ПК України та згідно з п.200.11 ст.200 ПК України, встановлено порушення абз.г) ст.198 п. 198.5, ст.198 п. 198.1, ст.200 п.200.3 ПК України, та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 841 020,00 грн. ( стор. 11 справи);- форми "Р" № від 02.10.2014 року, яким, згідно з пунктом 54.3 статті 54 та пунктом 58.1 статті 58 глави 4 розділу ІІ ПК України та згідно з п.200.11 ст.200 ПК України, встановлено порушення абз.г) п. 198.5, ст.198, п. 189.1, ст.189, п. 200.2 ст.200 ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт) в сумі 141 793,00 грн. (з яких 113 434,00 грн. - основний платіж, 28 359,00 грн. - штрафні санкції) , що і стало підставою для звернення позивач до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що суб"єкт владних повноважень, який заперечує проти позову не довів що діяв у межах закону та не встановив порушення позивачем Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, так як позивач надав податковому органу і суду належно оформлені первинні документи, які відображені у бухгалтерському обліку, порушення чого у Акті перевірки №1348/151/35556166 від 17.09.2014 року не зафіксовано. Також, на думку суду першої інстанції, не знаходить підтвердження висновок відповідача про "формальність" Договору оренди №16/04/2014 від 16.04.2014 року (описано вище), наслідком чого на думку податкового органу є проведення ТОВ "СТЛ+К" не господарської діяльності і відповідно визначення суми податкових зобов"язань з ПДВ у квітні 2014 року в розмірі 841019,56 гривень, у травні - 827002,57 гривень, а тому завищено від"ємне значення різниці між сумою податкового зобов"язання та податкового кредиту за квітень 2014 року на суму 841020 гривень, заявлена сума бюджетного відшкодування за травень 2014 року в сумі 882905 гривень і донараховано до сплати ПДВ за травень 2014 року (ряд. 25 декларації) у розмірі 113434 гривень.

Судова колегія апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору, в межах апеляційної скарги зазначає наступне.

Так, згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна має містити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового Кодексу України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судом першої інстанції вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено при розгляді справи, у перевіреному податковим органом періоді, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТЛ+К" перебувало в господарських взаємовідносинах з Товариству з обмеженою відповідальністю "Союз Транс Лайн-1" щодо укладання контрактів № 2403 від 24.03.2014 року, № 2903 від 29.03.2014 року, № 1705 від 17.05.2014 року.

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтвердилось при апеляційному розгляді справи, сторони не оспорюють реальність та відсутність порушень при сплаті митних платежів, під час ввезення на митну територію України імпортованих вантажних автомобілів-самоскидів Scania їх розмитнення і реєстрацію та подальшу передачу цих автомобілів в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Союз Транс Лайн-1", згідно Договору оренди № 16/04/2014 від 16.04.2014 року та Додаткових угод до цього правочину.

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою, натомість, доказів недійсності Договору оренди № 16/04/2014 від 16.04.2014 року, який податковий орган вважає "формальним", відповідач суду не надав так як підстави щодо недійсності правочину визначаються розділом 4 глави 16 параграф 2 ЦК України.

Разом з тим, судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції на рахунок того, що висновок відповідача є безпідставним та що Договір оренди № 16/04/2014 від 16.04.2014 року порушує п.14.1.123 п.14.1 ст.14 ПК України щодо ділової мети, так як він є збитковим і не є операцією вчиненою в межах господарської діяльності платника. Аналогічний висновок суд робить доводам відповідача, що порушенням є розмитнення, реєстрація в ВРЕР м. Хмельницький та передача в оренду вантажних самоскидів ТОВ "Союз Транс Лайн-1" в один день 16 квітня 2014 року, адже це не заборонено законом, натомість, згідно довідки позивача від операцій з оренди транспортних засобів в квітні 2014 року складає 33333,33 гривень, в травня 2014 року 84946,26 гривень, а витрати відповідно в квітні 2014 року - 0 гривень, травні - 70084,97 гривень ( стор. 181 справи).

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Хмельницькій області №05-07/20 від 13.01.2014 року, витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 28.10.2014 року, видами діяльності позивача за КВЕД-2010 в тому числі є: 77.12 " Надання в оренду вантажних автомобілів" ( стор. 188 справи).

Згідно Довідки №1285/151/37347893 від 18.08.2014 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Союз Транс Лайн-1" () з питань використання в господарській діяльності по операціях оренди 4 вантажних самоскидів - С Scania R420 та 4 вантажних автомобілів самоскидів Р Scania Р380", проведеною перевіркою встановлено використання ТОВ "Союз Транс Лайн-1" в господарській діяльності за квітень - травень 2014 року вантажних автомобілів ( стор. 189 - 198 справи).

Фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали.

Крім того, чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Отже, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з урахуванням обставин, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів дні з дня закінчення розгляду справи .

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О.

Загороднюк А.Г.