Справа № 1570/1749/12
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2015 року м. Київ К/9991/68571/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Федорова М.О.

суддів: Бившевої Л.І.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012

у справі № 1570/1749/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторресурси»

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторресурси» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2012 позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2012 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку. В скарзі просить скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішення спору по даній справі порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Вторресурси» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Дельта Плюс Юг»за період березень 2011 року, за результатами якої складено акт № 9932/23-5/30817353 від 30.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Розділу V «Податок на додану вартість»Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит за березень 2011 року на суму 373484 грн.

На підставі вищезазначеного акта податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 23.02.2012 року, яким застосовано грошове зобов'язання за основним платежем 373484 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 грн.

Приймаючи спірне рішення фіскальний орган виходив з того, що за відсутністю у TOB "Дельта Плюс Юг" адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по угодам, укладеним з TOB "Вторресурси» та іншими контрагентами, зазначені угоди за березень 2011 року мають ознаки нікчемності. Тобто, на думку податкового органу, дії TOB "Вторресурси", як кінцевого споживача по укладенню правочинів по суті були спрямовані на незаконне заволодіння майном держави у вигляді отримання ПДВ та не були направлені на настання реальних наслідків виконання правочину.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені де складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 203 та ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.4, 201.6 - 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу податкову накладну яка відповідає вимогам передбаченими ст. 201 ПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також ст. 9 зазначеного Закону передбачені вимоги до первинних документів.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що первинні документи по зазначеному договору відповідають вимогам передбаченими Законодавством України.

Судами попередніх інстанцій також зазначено, що відповідачем не доведено безтоварності укладених TOB "Дельта Плюс Юг" з контрагентами правочинів та не надано відповідних судових рішень, якими укладені договори з TOB "Дельта Плюс Юг" визнано недійсними. Крім того, на час виконання договору TOB "Дельта Плюс Юг" знаходилось в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що позивачем правомірно включено відповідну суму до податкового кредиту з податку на додану вартість, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі № 1570/1749/2012 слід відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі № 1570/1749/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2392 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.О. Федоров
Судді Л.І. Бившева
С.Е. Острович