Справа № 820/20206/14
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 січня 2015 р. № 820/20206/14

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Лук'яненко М.О., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 до головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, просить суд: скасувати висновок головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.12.2014 року щодо скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області висновком від 04.12.2014 року скасовано посвідку на постійне проживання в Україні на ім'я громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1. Позивач, вважає висновок незаконним та необґрунтованим, а дії відповідача при винесенні оскаржуваного висновку такими, що не відповідають Конституції України та чинному законодавству України.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що керівництвом ВГІРФО ГУМВС України в Київській області області 26.09.2003 року на підставі заяви позивача прийнято рішення про документування його посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 на підставі Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", яка в подальшому обміняна 20.10.2005 року на посвідку серії НОМЕР_2.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийнятій в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1982 року, залишились проживати в Україні і звернулись протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом (07 серпня 2001) із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Однак, відповідач зазначає, що заява позивачем подана після визначеного Законом терміну. Просив у позові відмовити.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.09.2003 року на підставі висновку, УГІРФО ГУМВС України в Харківський області видано позивачу посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_1.

Крім того, 20.10.2005 року на підставі висновку, УГІРФО ГУМВС України в Харківський області видано позивачу посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Судом встановлено, що висновком від 04.12.2014 року відповідачем скасовано посвідки позивача на постійне місце проживання: НОМЕР_1 від 26.09.2003 року і НОМЕР_2 від 20.10.2005 року (а.с. 5-6).

Підставою для винесення висновку слугував той факт, що відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення та прийнятій в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1982 року, залишились проживати в Україні і звернулись протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Тобто, з відповідною заявою позивачу необхідно звернутися до 07.02.2002 року. Отже, на момент звернення, а саме: 15.04.2003 року положеннями законодавства України не передбачено оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію відповідно до абзацу 4 п. 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію". А тому видані посвідки громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 підлягають визнанню недійсними та вилученню.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Так, відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Відповідно абз.4 п.4 Прикінцевих Положень Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Суд звертає увагу на те, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні відділ УГІРФО ГУМВС України в Харківській області проводив перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не виявив та надав позивачу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

Поряд із цим, суд зауважує, що ані Законом України "Про імміграцію", ані постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року не передбачено підстави, на яку посилається у своєму висновку відповідач, яка б слугувала причиною для скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить висновку, що відповідачем не наведено жодних правових підстав, якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_1.

Юридична обставина, з якою закон пов'язує виникнення певних прав особи зворотної дії не має. Фактична підстава, на яку посилається відповідач, мала існувати на момент первісного рішення про надання дозволу на імміграцію позивача та видачу посвідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ні документально, ні нормативно не довів законності прийнятого ним рішення у вигляді висновку про скасування посвідки ОСОБА_1 на постійне місце проживання.

Приймаючи до уваги вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянина Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 до головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування висновку та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати висновок головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 04.12.2014 року щодо скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язати головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити посвідку на постійне проживання в Україні громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, видану безстроково.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Суддя М.О.Лук'яненко