Справа № 607/724/15-а
Суддя: Герчаківська О. Я.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2015 Справа №607/724/15-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі суду:

головуючого судді Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Калинюка Б.М.,

представника позивача Мулик Т.І.,

відповідача ОСОБА_2

його представника ОСОБА_3,

перекладача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області до ОСОБА_2 про примусове видворення, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області (далі УДМС) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їхав на територію України 05 квітня 2014 року через КПП «Козача Лопань» по паспортному документу серії НОМЕР_1, виданому 23 червня 2012 року терміном дії до 06 травня 2020 року, з приватною метою. Відповідно відповідач мав право на законних підставах перебувати на території України до 04 липня 2014 року, однак, 08 серпня 2014 року посадовими особами Тернопільського міського відділу УДМС у Тернопільській області при виконанні функціональних повноважень виявлено дану особу. Відповідач не звертався до територіальних підрозділів УДМС у Тернопільській області з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України, порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства. На виконання ч.1 ст.203 КУпАП 08 серпня 2014 року посадовими особами Тернопільського МВ відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 510,00 грн., штраф сплачено повністю. 08 серпня 2014 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 та зобов'язано покинути територію України до 05 вересня 2014 року. Одночасно відповідачу заборонено в'їзд на територію України протягом 6 місяців з моменту винесення даного рішення. 08 серпня 2014 року відповідач особистим підписом засвідчив, що його повідомлено про прийняття рішення про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 05 вересня 2014 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, проте станом на 14 січня 2015 року відповідач території України не залишив. ОСОБА_2 не вперше порушує законодавство України. Зокрема, 19 листопада 2013 року ОСОБА_2 притягали до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.203 КУпАП, а також УДМС у Тернопільській області 19 листопада 2013 року було прийнято рішення про примусове повернення з України вказаного іноземця. Позивач вважає, що в даному випадку наявні всі підстави для примусового видворення відповідача за межі України, оскільки відповідач вже вдруге грубо порушує правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Разом з тим, відповідачем жодного разу не вказані поважні причини вчинення таких правопорушень.

У судовому засіданні представник позивача УДМС України у Тернопільській області позовні вимоги підтримала, з мотивів, вказаних у позовній заяві, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов визнали і не заперечив проти його задоволення.

Судом встановлено, що відповідач останній раз в'їхав на територію України 05 квітня 2014 року через КПП «Козача Лопань» по паспортному документу серії НОМЕР_1, виданому 23 червня 2012 року терміном дії до 06 травня 2020 року, з приватною метою.

Згідно п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 мав право на законних підставах перебувати на території України до 04 липня 2014 року.

08 серпня 2014 року Управлінням ДМС у Тернопільській області складено протокол про адміністративне порушення ПР МТР 007753, з якого вбачається, що 08 серпня 2014 року о 10.0 год. в м.Тернополі по вул.Живова під час відпрацювання ринку було виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_2, який 05 квітня 2014 року в'їхав на територію України через КПП «Козача Лопань» з приватною метою, після закінчення 90-денного строку перебування в Україні із заявою про продовження строку перебування не звернувся, перебуває в Україні без законних підстав, заходів щодо виїзду не вживав, чим порушив п.14 ст.1, п.3 ст.3, п.15 ст.4, п.2 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МТР 007753 від 08 серпня 2014 року, винесеною Управлінням ДМС у Тернопільській області, за вчинене правопорушення відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 510,00 грн.

Штраф у розмірі 510,00 грн., накладений вищезазначеною постановою, сплачено повністю, про що свідчить квитанція №5684396.

08 серпня 2014 року Управлінням ДМС у Тернопільській області прийнято рішення №24 про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, яким вирішено даного громадянина примусово повернути з України та зобов'язати його покинути територію України в термін до 05 вересня 2014 року. Громадянину Республіки Узбекистан Содікову Ойбеку заборонено в'їзд на територію України строком на 6 місяців. Вказаним рішенням відповідачу також роз'яснено, що він зобов'язаний покинути територію України у термін, визначений в рішенні про примусове повернення та у разі ухилення від виїзду він буде підлягати на підставі постанови адміністративного суду затриманню і видворенню в примусовому порядку.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 08 серпня 2014 року, останній особистим підписом засвідчив, що його повідомлено по те, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства щодо нього прийнято рішення про його примусове повернення з України, та зобов'язався не пізніше 05 вересня 2014 року залишити територію України.

Також, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 не вперше порушує законодавство України, зокрема 19 листопада 2013 року ОСОБА_2 притягали до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.203 КУпАП, а також УДМС у Тернопільській області 19 листопада 2013 року було прийнято рішення про примусове повернення з України вказаного іноземця.

У встановлений строк у добровільному порядку відповідач не покинув території України та по даний час продовжує перебувати на території України без законних підстав і жодних заходів щодо виїзду за межі України не вживає.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» статтею 1 якого передбачено, що іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України, є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із вимогами ст.3 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України

Положеннями ч.ч.5, 6 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до вимог ч.1 ст.30 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Положеннями ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Судом встановлено, що починаючи з 05 липня 2014 року відповідач, перебуваючи на території України без законних підстав, жодних заходів щодо виїзду за межі України не вжив, продовжував знаходитись на території України без законних на те підстав.

З матеріалів справи встановлено та визнається сторонами спору, що рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області №24 від 08 серпня 2014 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 станом на час розгляду цієї справи відповідачем не виконано без поважних причин, що свідчить про ухилення від виїзду за межі України.

При вирішенні даного спору відсутні будь-які дані для висновку про те, що на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до вимог ч.5 ст.30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

Суд, враховує особу відповідача, який тривалий час ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України, продовжує знаходитись на території України без законних на те підстав та приходить до висновку, що є підставі вважати, що останній буде ухилятись від виконання рішення суду про примусове видворення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач законних підстав перебування на території України та необхідних коштів для виїзду за межі України не має, відсутність у нього постійного місця його проживання на території України, суд вважає, що є обґрунтовані підстави для примусового видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

В силу вимог ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування доводів позивача та безпідставність позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.50, 68, 70, 71, 79, 158, 162, 163, 167, 183-5, 185-187, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області до ОСОБА_2 про примусове видворення - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Постанова суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення, за правилами, встановленими статтями 183-5, 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуюча О.Герчаківська