Справа № 820/17756/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р.Справа № 820/17756/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Зеленського В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014р. по справі № 820/17756/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просив визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови в наданні ОСОБА_1 громадянства України незаконним; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити громадянство України особі без громадянства ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що у Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області не було підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 громадянства, а тому вважає дії відповідача незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представники сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Рогань Харківського району Харківської області. Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які за національністю гвінеєць та гвінейка відповідно, громадянство жодного із батьків не вказано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася дитина - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з клопотанням від 21.03.2014 року, в якому просила прийняти її та її малолітнього сина - ОСОБА_3, до громадянства України.

За результатами розгляду клопотання позивача від 21.03.2014р. відповідачем 03.04.2014р. надано роз'яснення №02/2-р-59, яким позивачу розтлумачено положення про оформлення набуття громадянства України.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області видано довідку №1851 від 15.04.2014р. про реєстрацію особи громадянином України, якою повідомлено про набуття сином - ОСОБА_3, громадянства України на підставі ч.3 ст.8 Закону України "Про громадянство України".

30 квітня 2014 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою, в якій просив уважно розглянути клопотання від 21.03.2014 року та надати відповідь про порядок отримання громадянства України і необхідні для цього документи.

За результатами розгляду заяви від 30.04.2014 року відповідачем прийнято рішення №03-2-828 о/п від 13.05.2014 року, в якому позивачу повідомлено, що станом на момент розгляду заяви останній не має жодних підстав для набуття громадянства України. Відповідачем розтлумачено позивачу порядок оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, зазначено перелік необхідних документів та надано пояснення щодо набуття громадянства сином позивача.

Позивач не погоджуючись із прийнятим рішенням в частині відмови йому у набутті громадянства, звернувся до Державної міграційної служби України зі скаргою, в якій вказав про неправомірність дій Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та просив надати йому громадянство України.

За результатами розгляду скарги Державною міграційною службою України було прийнято рішення №Р-1497/6 від 23.07.2014р., яким визначено, що позивачем не виконується одна з основних вимог прийняття до громадянства України - отримання дозволу на імміграцію в Україну, а тому для вирішення питання набуття громадянства запропоновано звернутися до територіального підрозділу ДМС України.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах, на підставі та у спосіб визначений законодавством України, його рішення є вмотивованими, законними та прийнятими у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно народився на території України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, проте в свідоцтві про народження не зазначено громадянство батьків.

До матеріалів справи додано довідку про звернення за захистом в Україні матері позивача №0000663, з якої вбачається, що мати - ОСОБА_8, є громадянкою Гвінеї-Біссау. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних доказів того, що батько є іноземцем.

Колегія суддів зауважує, що обов'язковою умовою набуття громадянства України з вказаною вище підставою є законне перебування на території України батьків, які є іноземцями.

Відповідно до положень ст.1 Закону №2235 проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

При цьому, перелік законних підстав перебування на території України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як свідчать письмові докази, ні до суду, ні до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області не було надано належних доказів законного проживання на території України батьків позивача, в розумінні Закону України "Про громадянство України".

Натомість, на підтвердження законності перебування на території України матері позивача, до суду надано лише довідку про звернення за захистом в Україні №0000663.

Вказану довідку про звернення за захистом в Україні видано матері позивача на підставі Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 8 липня 2011 року №3671-VI (далі за текстом - Закон №3671). Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №3671 довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

З системного аналізу вказаних вище положень вбачається, що довідка про звернення за захистом в Україні не може вважатися документом, який підтверджує законність проживання на території України для набуття громадянства України з підстав передбачених у ст.7 Закону України "Про громадянство України".

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що у позивача відсутні підстави для набуття громадянства України на підставі п.1 ст.6 та ст.7 Закону України "Про громадянство України".

Щодо наявності підстав для набуття громадянства за територіальним походженням (п.2 ст.6 та ст. 8 Закону №2235) колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.8 Закону №2235 визначено вичерпний перелік підстав для набуття громадянства України за територіальним походженням.

Так, абз. 3 ст.8 Закону №2235 передбачено, що дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

З аналізу вказаної статті вбачається, що для набуття громадянства з вказаної підстави необхідна одночасна наявність наступних умов: - особа, якій надається громадянство є дитиною; - зазначена особа не набула за народженням громадянства України, іншої держави або є особою без громадянства; - необхідне клопотання одного з законних представників.

Відповідно до положень ст.1 Закону №2235 дитиною є особа віком до 18 років.

Судом встановлено, що на момент звернення до відповідача із клопотанням від 21.03.2014р. позивачу виповнилося 18 років.

В той же час, коли ОСОБА_1 була дитиною, від її законних представників клопотання про реєстрацію дитини (позивача) громадянином України до відповідних органів державної влади не надавалося.

Таким чином, позивач на момент звернення до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та скаргою до Державної міграційної служби України, досяг повноліття, у зв'язку з чим втратив можливість набуття громадянства України з підстав передбачених п.2 ст.6 та ст.7 Закону України "Про громадянство України".

Колегія суддів зауважує, що позивач має дитину, яка є громадянином України, проте ця обставина не є підставою для набуття громадянства України відповідно до Закону України "Про громадянство України", однак надає право позивачу отримати дозвіл на імміграцію в Україну.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач діяв в межах, на підставі та у спосіб визначений законодавством України, його рішення є вмотивованими, законними та прийнятими у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку із чим позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2014р. по справі № 820/17756/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Зеленський В.В.