Справа № 802/4312/14-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2015 р. Справа № 802/4312/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка Михайла Васильовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Дячука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (надалі - відповідач) про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.08.2014 року за заявою стягувача - Вінницької ОДПІ, відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду про стягнення 271469,25 грн. податкового боргу, якою встановлено строк для добровільного виконання до 19.08.2014р. В подальшому, 20.08.2014р. державним виконавцем Дячуком В.В. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 27146,92 грн., а наступною постановою від 11.09.2014 року державний виконавець наклав арешт на все майно боржника.

Позивач вважає, що оскільки всупереч вимог ч. 5 ст. 25 та ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець не виконав свого обов'язку щодо своєчасного направлення відповідних процесуальних документів, тому просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Дячука В.В. щодо порушення строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року та бездіяльність щодо не направлення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.09.2014 року. Крім того, враховуючи несвоєчасність направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014р., що зробило неможливим виконання судового рішення в добровільному порядку, вважає наступну постанову від 20.08.2014р. про стягнення з боржника виконавчого збору протиправною.

Також позивач стверджує, що оскільки при накладенні арешту на все майно боржника, в тому числі і на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, державний виконавець не врахував, що дане майно згідно ст. 60 Сімейного кодексу України є об'єктом спільної сумісної власності та є неподільним, тому переконує суд у протиправності такого арешту. У зв'язку з цим просить суд також скасувати постанову відповідача від 11.09.2014р. та зобов'язати останнього знати арешт з відповідного майна.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги з урахуванням відповідних уточнень, внесених 16.01.2015р., підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - державний виконавець Замостянського відділу ДВС Дячук В.В. проти позову заперечив та по суті пояснив, що усі прийняті ним постанови у межах виконавчого провадження про виконання виконавчого листа № 802/1495/14 є правомірними, і накладення арешту на все майно боржника було зумовлено як ініціативою самого стягувача - Вінницької ОДПІ так і необхідністю забезпечення виконання судового рішення. Разом із тим суду повідомив, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року дійсно своєчасно не була направлена на адресу ОСОБА_3 А інші постанови - про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2014р. та про накладення арешту на майно від 11.09.2014р. згідно матеріалів виконавчого провадження взагалі не направлялися боржнику.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені позивачем доводи та оглянувши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. (надалі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження").

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" - державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження (ч. 4 ст. 19 Закону).

Згідно з вимогами, що містяться у частинах 2, 5 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного дня стягувачу та боржникові.

Судом встановлено, що 11.08.2014 року на адресу Замостянського ВДВС Вінницького міського управління юстиції надійшла заява Вінницької ОДПІ про відкриття виконавчого провадження із доданим виконавчим листом Вінницького окружного адміністративного суду від 01.08.2014р. по справі № 802/1495/14-а про стягнення з ФОП ОСОБА_3 до Державного бюджету 271469,25 грн. податкового боргу.

За результатами розгляду вказаної заяви старшим державним виконавцем Дячуком В.В. 12.08.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44558570, якою встановлено строк боржнику для самостійного виконання до 19.08.2014р. У зв'язку з невиконання рішення у передбачений строк, державним виконавцем 20.08.2014р. винесена постанова про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 27146,92 грн. А 11.09.2014 року за письмовою заявою стягувача державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Тобто, в даному випадку державний виконавець зобов'язаний направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше наступного дня з дня її винесення, а всі інші постанови мають направлятися на адресу боржника простою кореспонденцією.

Із наданих суду матеріалів, зокрема із реєстру на відправлення простої кореспонденції, а також особистих пояснень державного виконавця з'ясовано, що копія вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014р. була направлена на адресу боржника лише 09.09.2014р. простою кореспонденцією. Жодних доказів її вчасного отримання ОСОБА_3 матеріали виконавчого провадження не містять. Як зазначив у судовому засіданні державний виконавець Дячук В.В., несвоєчасне направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржника було пов'язане із перебуванням його у відпустці в цей період, а також відсутності належного фінансування органів ДВС, у зв'язку з чим поштова кореспонденція не направляється рекомендованими листами.

Також судом встановлено, що постанови державного виконавця від 20.08.2014р. про стягнення з боржника виконавчого збору та від 11.09.2014р. про арешт майна боржника взагалі не направлялися ОСОБА_3, що підтвердив у судовому засіданні особисто відповідач.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку щодо недотримання державним виконавцем Дячуком В.В. положень ч. 5 ст. 25 та ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" відносно порядку та строків направлення винесених постанов. А отже, в даному випадку знайшли своє підтвердження вимоги позивача в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Дячука В.В. щодо порушення строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року та визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не направлення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.09.2014 року.

Визначаючись щодо решти позовних вимог ОСОБА_3 суд виходить із такого.

Зі змісту ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Отже, державний виконавець має право у випадку не виконання в добровільно наданий термін вимог постанови про відкриття виконавчого провадження стягнути з такого боржника виконавчий збір.

Однак, суд відмічає, що вказане право державний виконавець реалізує з урахуванням моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому згідно ч. 1 ст. 31 Закону боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як зазначено вище та встановлено судом, постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року була направлена на адресу ОСОБА_3 лише 09.09.2014р., тобто після завершення строку на добровільне виконання, який сплинув 19.08.2014р. Доказів своєчасного отримання такої постанови боржником матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в державного виконавця були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 27146,92 грн. у зв'язку із недотриманням вимог щодо своєчасного направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2014 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог щодо скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.09.2014 року, судом встановлено наступне.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 ст. 25 зазначеного Закону також визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Тобто, вказаною нормою визначено правову природу арешту майна боржника, а саме як засобу для забезпечення реального виконання рішення.

Із матеріалів справи слідує, що стягувачем при пред'явленні в Замостянський ВДВС виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №802/1495/14-а від 01.08.2014р., у поданій заяві від 11.08.2014р. висловлювалося прохання про накладення арешту на майно та грошові кошти боржника.

Враховуючи дану заяву стягувача та з метою забезпечення реального виконання судового рішення старшим державним виконавцем Замостянського ВДВС Дячуком В.В. 11.09.2014 року винесена постанова якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення - 298616,17 грн. та оголошено заборону на його відчуження, що узгоджується із змістом ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Твердження позивача про те, що накладення арешту, в тому числі і на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в межах суми боргу, порушує його права розпоряджатися власністю на свій розсуд, позаяк вказаний об'єкт нерухомого майна є об'єктом сумісної власності подружжя та неподільною річчю, на переконання суду не може бути підставою для скасування прийнятої державним виконавцем постанови від 11.09.2014р.

Так, дійсно, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.12.2013р., індексний номер 14602605, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3, який з 02.12.2000 року перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_4

Разом із тим, правовий режим вказаного майна, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя, не є перешкодою у накладенні на нього арешту та здійснення заборони його відчуження, оскільки таке майно не відноситься до переліку видів майна, на яке згідно ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" не допускається звернення стягнення за виконавчими документами.

Положення ч. 1 ст. 73 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач в якості обґрунтування своїх вимог, слід оцінювати у комплексному взаємозв'язку з частиною 2 цієї ж статті, а також з урахуванням того, що питання перебування майна, зареєстрованого на особу боржника, у спільній сумісній власності подружжя, не з'ясовуюється державним виконавцем при винесені постанови про накладення арешту на таке майно. Оскільки згідно свідоцтва про право власності від 13.12.2013р. квартира АДРЕСА_1 м. Вінниці зареєстрована за ОСОБА_3 як єдиним власником вказаного майна, тому об'єктивних перешкод у накладені арешту на таке майно не має.

У даному випадку накладення арешту на нерухоме майно боржника, яке може перебувати у спільній сумісній власності подружжя, впливає на обсяг прав особи, яка є іншим співвласником цього майна. І захист прав цієї особи можливий у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Права ж ОСОБА_3 на таку частку спільного сумісного майна не є порушеними.

За таких обставин суд вважає, що підстав для скасування винесеної державним виконавцем постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.09.2014 року відсутні. І як наслідок, наступна вимога позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії щодо зняття з арешту майна теж задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 11 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 КАС України оцінює докази які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_3 адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з розподілом судових витрат в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 94 КАС України - відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Дячука В.В. щодо порушення строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року та бездіяльність щодо не направлення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.09.2014 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Дячука В.В. про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.08.2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_3 36,54 грн. у відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович