Справа № 820/18263/14
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 січня 2015 р. № 820/18263/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Зінченка А.В.,

при секретарі - Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - Мосійчука Р.С., Шляхта В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_6, звернувся до суду з адміністративним позовом до ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, в якому після збільшення позовних вимог, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2014 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 32155,41 грн. (за основним платежем у сумі 25724,33 грн. та за штрафними санкціями 6431,08 грн.) та податкову вимогу від 03.11.2014 року № 3808-25.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення позивачем податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували, вказали, що винесені податкове повідомлення-рішення та податкова вимога повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 взято на податковий облік державною податковою інспекцією у Київському районі м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області 26.02.2014 р. (з 05.12.2006 року перебував на податкову обліку у ДПІ у Московському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області).

Судом встановлено, що відповідно до наказу ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області №1182 від 02.09.2014р. заступником начальника відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Майгур О.І., проведена документальна позапланова виїзна перевірка, діяльності ФО-П ОСОБА_6, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.02.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.02.2012 року по 31.12.2013 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 16.09.2014 року № 4264/20-31-17-02-08/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення: ч. 1 ст. 203, 215, п 1 ст. 216, ст. 228 ЦК України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ФО-П ОСОБА_6 з зазначеними у акті перевірки постачальниками; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: ФО-П ОСОБА_6 завищено податковий кредит в податкових по деклараціях за жовтень 2012р. на суму ПДВ 6178,00грн., за грудень 2012р. на суму ПДВ 1866,00грн., за січень 2013р. на суму ПДВ 1633,33грн., за лютий 2013р. на суму ПДВ 1883,00грн., за квітень 2014р. на суму ПДВ 8500,00грн., за червень 2013р. на суму ПДВ 4824,00грн.; порушення п.185.1, ст. 185, п.187.1, ст. 187, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, а саме: ФО-П ОСОБА_6 занижено обсяг податкових зобов'язань серпня 2013р. на загальну суму 840,00 грн.; порушення п.185.1, ст. 185, п.187.1, ст. 187, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України: ФО-П ОСОБА_6 завищено податкове зобов'язання в податкових деклараціях за лютий 2012 року, травень 2012 року, червень 2012 року та липень 2012 року на суму ПДВ 19598,11 грн.; порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: ФО-П ОСОБА_6 завищено податковий кредит в податкових деклараціях за лютий 2012 року, травень 2012 року, червень 2012 року та липень 2012 року на суму ПДВ 19598,11 грн.

На підставі вказаного акту перевірки було винесено податкове повідомлення - рішення № від 01.10.2014 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 32155,41 грн. (за основним платежем у сумі 25724,33 грн. та за штрафними санкціями 6431,08 грн.)

Підставою для донарахування податкового зобов'язання та винесення податкового повідомлення-рішення стало твердження відповідача про те що в ході проведення зустрічної звірки встановити місцезнаходження та провести зустрічну звірку контрагентів ТОВ «Комітет об'єднаних аудиторів», ТОВ «Юрполіс Компані», ТОВ «Ліга», ТОВ УФК «Тритон», з якими позивач мав господарські взаємовідносини, не має можливості.

Також, відповідач зазначає, що ДПІ у Київському районі м. Харкова, Індустріальною МДПІ м. Харкова та ДПІ у Московському районі м. Харкова було складено акти про неможливість проведення зустрічної звірки.

Таким чином, ДПІ вважає, що правочини укладені від імені ТОВ «Комітет об'єднаних аудиторів», ТОВ «Юрполіс Компані», ТОВ «Ліга», ТОВ УФК «Тритон» не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже - мають ознаки нікчемності по ланцюгу до «вигодонабувача». На підставі викладеного на думку ДПІ всі правочини є нікчемними.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 01.10.2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Комітет об'єднаних аудиторів» (Виконавець) було укладено договір №1 на інформаційне обслуговування, згідно якого Замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок надати послуги у вигляді рекламно- інформаційного обслуговування сайту w.w.w.ati-rti.com Замовника в глобальній мережі Інтернет.

Також, судом встановлено, що 11.04.2012 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Юрполіс компані» (Виконавець) укладено договір №б/н про надання юридичних послуг, згідно якого Виконавець відповідно до потреб Замовника зобов'язується надавати юридичні послуги та консультації в обсязі та умовах, передбачених цим договором на платній основі.

Матеріалами справи підтверджено, що до суду надані наступні документи: звіти до договорів, акти прийому - передачі виконаних послуг, протокол № 17 встановлення договірної ціни, податкові накладні, додатки до договорів, платіжні доручення, які суд приймає як докази виконання вказаних договорів.

Також судом встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Ліга» та ТОВ УФК «Тритон».

Матеріалами справи підтверджено, що в підтвердження виконання вказаних договорів до суду надані наступні документи: товарно-транспортні накладні, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, які суд приймає як докази виконання вказаних договорів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зазначені правочини, укладені між позивачем та його контрагентами мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товари (роботи, послуги) були передані, оплата проведена.

Суд вказує, що відповідно до приписів ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд також вказує, що відповідно до п.1.ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового Кодексу об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Враховуючи наведену норму закону, суд приходить до висновку про безпідставність висновків ДПІ про те, що у ФО-П ОСОБА_6 відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість операцій з підприємствами-постачальниками в розумінні ст. 185 Податкового кодексу України.

Таким чином, ФО-П ОСОБА_6 мав всі правові підстав для включення до складу податкового зобов'язання сум ПДВ від продажу товару, придбаного у ТОВ «Ліга» та ТОВ УФК «Тритон».

Виходячи з того, що ФО-П ОСОБА_6 надано до суду податкові накладні щодо реалізації товару у ТОВ «Ліга» та ТОВ УФК «Тритон» підтверджуються сформовані податкові зобов'язання.

Крім того, згідно з п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року,товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та заліку виконаної роботи. Під терміном замовник слід розуміти вантажовідправника або вантажоодержувача, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. При цьому, вантажовідправник - це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п.п.11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Відповідачем в акті перевірки було зазначено всі товарно-транспортні накладні на перевезення вантажів автомобільним транспортом згідно яких здійснювалось перевезення і їх наявність не оспорювалась сторонами.

Відповідно до п.201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з п.184.1 ст. 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку....

Згідно ч.2 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Також, відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» № 755-ІУ від 15 травня 2003 року, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Згідно з ч.4 ст. 91 Цивільного кодексу України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, суд приходить до висновку , що сума податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включена до податкового кредиту відповідного періоду, дані відповідають додаткам 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість, а тому і включення до складу податкового кредиту зазначеної суми ПДВ є правомірним та законним, тобто висновок ДПІ в акті перевірки не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Угода між позивачем та його конрагентом за період перевірки була укладена у відповідності до норм чинного законодавства та є такою, що відповідає всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто чинне законодавство встановлює, що визнання правочинів недійсним - це виключна прерогатива суду, а не органів державної влади.

Жодним законом України не передбачено право органу державної податкової служби визнавати нікчемними дані, зазначені платником податку у податкових деклараціях. Пунктом 11 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» встановлено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними.

За таких обставин, суд не може погодитися з висновком податкового органу, викладеним у акті перевірки відносно нікчемності укладених правочинів, оскільки в силу статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним. Будь-яких рішень суду, щодо визнання недійними правочинів, податковим органом не зазначено.

Цивільне право говорить, що зміст правочину становлять права та обов'язки про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Як на невідповідність змісту правочинів (договорів підряду), укладених позивачем його контрагентом, в Акті перевірки, складеного ДПІ, стверджується про порушення публічного порядку з посиланням на ст. 228 Цивільного кодексу України, згідно з якою «правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність донарахування податку на додану вартість та застосування штрафної (фінансової) санкції.

Згідно п.59.1 ст.59 59.1. Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

А відповідно до п. 56.18. ст. 56 цього Кодексу з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Враховуючи, що ФО-П ОСОБА_6 звернувся до адміністративного суду в межах процесуального строку щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, то сума грошового зобов'язання на час розгляду справи судом є не узгодженою, а тому податкова вимога ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 03.11.2014 року №3808-25 підлягає скасуванню.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 01 жовтня 2014 року №.

Скасувати податкову вимогу ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 03.11.2014 року №3808-25.

Стягнути з державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 сплачений судовий збір в сумі 183 (сто вісімдесят три) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 23 січня 2015 року.

Суддя А.В. Зінченко