Справа № 820/17703/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р.Справа № 820/17703/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014р. по справі № 820/17703/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мереф'янська скляна компанія"

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Мереф'янська скляна компанія", звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 29.08.2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки зроблені під час перевірки є обґрунтованими та законними, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваного податкового повідомлення -рішення.

У відповідності до положень ст. 197 КАС України, зазначена адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Харківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Мереф'янська скляна компанія" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з підприємством ТОВ "Укр Енерго Холдінг" (код за ) за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість, за результатами якого складено акт №1195/20-23-22-04-10/32952061 від 18.08.2014 року, яким зафіксовано порушення п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (т. 1 а.с. 63-77).

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки подав на них свої заперечення (т. 1 а.с. 79-80).

Листом від 27.08.2014 року №6323/20-23-22-04-12 Харківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області повідомила ТОВ "Мереф'янська скляна компанія" висновки акту перевірки залишено без змін (т. 1 а.с. 81).

На підставі вказаного акту перевірки від 18.08.2014 року №1195/20-23-22-04-10/32952061, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 29.08.2014 року №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 255053 грн. (а.с. 78).

Позивач не погодився з податковим повідомленням - рішенням №, оскаржив його до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області (т. 1 а.с. 72-73).

Рішенням від 09.09.2014 року №5938/20/20-40-20-04-17 головного управління Міндоходів у Харківській області строк розгляду скарги подовжено до 3 листопада 2014 року (т. 1 а.с. 84).

31.10.2014 року рішенням №7222/10/20-40-10-04-17 головного управління Міндоходів у Харківській області податкове повідомлення - рішення залишено без змін (т. а.с. 226-230).

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення необґрунтованими та протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, прийнято рішення за відсутності передбачених законом підстав та при невірному застосування норм законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ "Укр Енерго Холдінг" (постачальник) укладено договір поставки №Г-12/018 від 20.02.2012 року, за умовами якого постачальник зобов'язується надати у власність покупцю в 2012 році природний газ, а покупець зобов'язується оплачувати вартість прийнятого обсягу газу, на умовах цього договору (т. 1 а.с. 17-20).

Матеріалами справи підтверджується та судом першої інстанції належним чином досліджено усі первинні документи, які були надані позивачем, які підтверджують реальність вчиненого правочину, а саме: актами приймання - передачі природного газу, відомістю звіту, податковою накладною (т. 1 а.с. 21, 24, 25-29, 37, 40, 43).

Крім того, виконання укладеного правочину між позивачем та його контрагентом підтверджується договором позивача на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №651 від 01.09.2012 року з третьою особою - ДК "Укртрансгаз "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", (т. 1 а.с. 30-35), актом надання послуг по транспортуванню газу, актом приймання - передачі природного газу, податковою накладною №473 від 26.03.2014 року (т. 1 а.с. 22-23, 36, 38-39, 41-42, 44-51).

Оплата за вище вказаними правочинами здійснювалась у повному обсязі шляхом списання коштів з рахунків позивача, що підтверджується виписками з банку (т. 1 а.с. 198-206).

Отриманий товар (природний газ) придбавався позивачем для використання у своїй господарській діяльності, а саме: для виробництва порожнистого скла, виробництва та оброблення інших скляних виробів, виробництва скляної тари для медичних та харчових продуктів, що підтверджується регламентом (т. 1 а.с. 85-186).

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Порядок формування податкового кредиту передбачений ст. 198 Податкового кодексу України.

За правилами п. 198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу приписів п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 вищевказаного кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, актам приймання-передачі природного газу, актам надання послуг на транспортування виписками з банкувидатковими, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу необґрунтованості стверджень відповідача викладеним в акті перевірки від 08.08.2014 року про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, з підстав встановлення в акті "Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ "Укр Енерго Холдінг" по взаємовідносинам з ТОВ "Євро Тек 2011" за період з 01.01.2012 року по 31.04.2014 року з питань визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податків" від 18.06.2014 року №488/3-22-08/38038769, відсутності об'єктів оподаткування по операціях з придбання та продажу товарів (послуг) у підприємств - постачальників/покупців за перевіряє мий період відповідно до п.п.48.5.1 п.48.5, п.48.7 ст. 48, п.185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, з огляду на наступне.

Так, в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, факти вказаних в акті перевірки №1195/20-23-22-04-10/32952061 від 18.08.2014 року порушень та правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення № від 29.08.2014 року, належним чином не довів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Промавтоматика", документально та нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014 року по справі № 820/17703/14 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2014р. по справі № 820/17703/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Бершов Г.Є. Ральченко І.М.