Справа № 1170/2а-1925/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/33946/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бантишівський щебінь»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року

у справі № 1170/2а-1925/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бантишівський щебінь»

до Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бантишівський щебінь» (далі - ТОВ «Бантишівський щебінь»; позивач) до Новоукраїнської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області (далі - Новоукраїнська МДПІ Кіровоградської області; відповідач) задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 22 жовтня 2010 року та № /1 від 23 грудня 2010 року. Присуджено ТОВ «Бантишівський щебінь» з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 3,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року апеляційну скаргу Новоукраїнської МДПІ Кіровоградської області задоволено. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, позивач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року та залишення в силі постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бантишівський щебінь» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за червень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось за період з 01 травня 2010 року по 31 травня 2010 року, за результатами якої складено акт № 30/23-10/35712447 від 12 жовтня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки Новоукраїнською МДПІ Кіровоградської області прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 22 жовтня 2010 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 60 167,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження, скарги товариства залишено без задоволення, а також прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 23 грудня 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Бантишівський щебінь» підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту в травні 2010 року сум податку на додану вартість, сплачених в ціні квартири в житловому комплексі, на підставі податкових накладних № 7 від 18 січня 2010 року та № 9 від 19 січня 2010 року, виписаних на його адресу договором про спільну діяльність в будівництві між Управлінням Державної охорони України та Комунальним підприємством «Житомирбудзамовник».

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган посилався на те, що позивач мав право включити до податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, що надійшли із запізненням, лише за умови наявності документального підтвердження такого запізнення, а саме - листа з рекомендованим повідомленням про вручення із зазначенням на ньому відбитку календарного поштового штемпеля.

Крім того, відповідач вказував про те, що придбання квартири не відноситься до видів діяльності позивача за Класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), що, на думку Новоукраїнської МДПІ Кіровоградської області, дає підстави вважати, що витрати на придбання квартири в житловому комплексі не належать до витрат, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності ТОВ «Бантишівський щебінь».

Скасовуючи постанову суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову та відмовляючи в його задоволенні, суд апеляційної інстанції підтримав доводи контролюючого органу про непов'язаність понесених позивачем витрат на придбання квартири в житловому комплексі з його господарською діяльністю.

Колегія суддів із зазначеними доводами погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, якщо платник не скористався правом подачі заяви, передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, та не звернувся до контролюючого органу із скаргою, то він не має права включати до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість, не підтверджену податковою накладною.

Водночас у випадку, коли право платника податку на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких фактично відбулись господарські операції, суми податку на додану вартість, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в межах строку давності, встановленого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому слід враховувати, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не зобов'язує направляти податкові накладні листами з оголошеною цінністю або рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

Відповідно до частин 3, 4 статті 259 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для віднесення суб'єкта господарювання до відповідної категорії обліку визначаються основні, другорядні та допоміжні види господарської діяльності.

З метою забезпечення системи державного управління народним господарством обліково-статистичною інформацією, яка задовольняє потреби учасників господарських відносин в об'єктивних даних про стан і тенденції соціально-економічного розвитку, господарські та фінансові взаємозв'язки на міждержавному, державному, регіональному і галузевому рівнях, а також впровадження міжнародних стандартів у галузі обліку і звітності та переходу на міжнародну систему обліку і статистики Кабінет Міністрів України затверджує заходи щодо розвитку національної статистики України і державної системи класифікації техніко-економічної та соціальної інформації.

За змістом Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2005, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 26 рудня 2005 року № 375 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за методологічними засадами, принципами побудови та призначенням КВЕД є статистичною класифікацією, створеною як інструментарій для систематизації та групування економічної та соціальної інформації у стандартний формат, який дає змогу обробляти та аналізувати значні обсяги інформації.

У разі використання статистичних класифікацій з метою адміністративного управління, треба враховувати це їхнє первісне та переважне призначення, оскільки тип використовуваних одиниць, порядок визначення та зміни основного виду економічної діяльності, принципи побудови цих класифікацій тісно пов'язані з метою статистичної діяльності.

Таким чином, враховуючи мету створення та природу КВЕД, що є статистичною класифікацією, дані щодо коду КВЕД не можуть бути підставою для обмеження можливості здійснення суб'єктом господарювання видів діяльності в порядку, визначеному законодавством.

З огляду на те, що спірну квартиру, як встановлено судом першої інстанції, придбано позивачем з метою здавання в оренду, що підтверджується, зокрема, подальшим внесенням ТОВ «Бантишівський щебінь» доповнення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо коду КВЕД, Кіровоградський окружний адміністративний суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про господарський характер понесених товариством у розглядуваному випадку витрат.

А відтак, суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції, яка є законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бантишівський щебінь» задовольнити.

Скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2012 року, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 липня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.