Справа № 9101/158812/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а-5456/11
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В. Туркіної Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.09.2011 р. у справі №2а-5456/11/0812

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання останнього здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ст..6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 09.07.2007 року по теперішній час, а також здійснювати таке нарахування та виплату у подальшому при нарахуванні пенсії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має статус дитини війни, якій за ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" повинна виплачуватись пенсія, або щомісячне грошове утримання з підвищенням на 30% розміру мінімально пенсії за віком, але всупереч вказаним нормами відповідач не нарахував та не виплатив позивачу вищезазначену надбавку до пенсії.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково; визнано дії відповідача протиправними та зобов'язано останнього здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу пенсії з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст..6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 01.11.2010 року по 01.05.2011 року, з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволені позову повністю. Апелянт вважає, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши судове рішення в межах апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Фактичні обставини справи сторонами не оспорюються. Позивач відноситься до соціальної категорії "дитина війни", перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду та має право на пільги, встановлені законодавством України. Так, згідно зі ст.6 Закону №2195-ІV (чинна з 01.01.2006 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Проте, з матеріалів справи вбачається, що у вищезазначеному періоді визначена допомога в повному обсязі позивачу не виплачувалась.

Аналіз матеріалів справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, показав наступне.

За приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення "Про Пенсійний фонд України" Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління.

Надання дітям війни соціальної підтримки є державною програмою соціальної допомоги, яка згідно зі ст. 87 Бюджетного кодексу України відноситься до видатків Державного бюджету, а Пенсійний фонд України за ст. 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником бюджетних коштів для здійснення програми соціальної підтримки дітям війни та розробляє план своєї діяльності відповідно до завдань та функцій, визначених нормативно-правовими актами, виходячи з необхідності досягнення конкретних результатів за рахунок бюджетних коштів, а також розробляє на підставі плану діяльності проект кошторису та бюджетні запити і подає їх до Мінфіну України чи місцевому фінансовому органу, затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів ніжчого рівня (до яких відноситься і відповідач) та інше.

Виходячи з наведених норм, обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу як дитині війни доплати до пенсії, що передбачена ст.6 Закону України Закону України "Про соціальний захист дітей війни", покладено на відповідні територіальні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Таким чином, відповідач у даній справі є належним і у своїй діяльності має виконувати покладені на нього функції.

Щодо застосування до спірних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" слід зазначити наступне. Стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" визначає, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку вищезазначених доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Право позивача на отримання підвищення до пенсії у відповідності до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням норм ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" матеріалами справи підтверджується, тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Проте, приймаючи рішення, суд припустився помилок, які призвели до невірного рішення.

Так, судом розглянуто період, про який у позові не зазначалось.

Суд також не визначився з позовними вимогами щодо подальшого періоду.

Колегія суддів вважає безпідставною вимогу щодо подальшого нарахування та виплати підвищення до пенсії, оскільки позивачем не надано доказів порушення його прав у наступний період та вважає за необхідне відмовити у задоволенні вищезазначеної вимоги.

Слід також зазначити, що вимоги щодо періоду до 26.11.2010р. заявлені позивачем з порушенням строку звернення до суду з адміністративним позовом, визначеного ст.99 КАС України. Наслідком пропуску строку звернення позивача до суду з адміністративним позовом є, у відповідності до ст.100 КАС України, залишення позову в цій частині без розгляду.

Враховуючи вищевказане, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Разом з тим порушення судом норм процесуального права призвело до прийняття помилкового рішення.

За встановлених обставин постанову суду слід скасувати, задовольнивши позов в межах періоду з 26.11.2010р. по 26.05.2011р.

Керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.09.2011 р. у справі №2а-5456/11/0812 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.09.2011 р. у справі №2а-5456/11/0812 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя щодо не нарахування пенсії позивачу з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 26.11.2010 року по 26.05.2011 року, з урахуванням виплачених сум.

Вимоги, заявлені за період до 26.11.2010р., залишити без розгляду.

В задоволенні позовних вимог намайбутнє відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.А. Проценко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна