Справа № 818/2633/14
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р.Справа № 818/2633/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ДПІ у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2014р. по справі № 818/2633/14

за позовом ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко"

до ДПІ у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про визнання протиправними та часткове скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" звернулося до суду із позовом , в якому просить визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 17.09.2014р. № в частині збільшення ТОВ «Будівельна виробничо - комерційна компанія «Федорченко» суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 1175716,78 грн. та нарахованих штрафних (фінансових) санкцій у сумі 595641,69 грн. та податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 17.09.2014р. № , яким ТОВ «Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко» збільшено суму грошового зобов'язання позивачу за платежем «податок на прибуток» на 58117,0 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції 14529,25 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2014 року адміністративний позов ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № від 17.09.2014 року в частині збільшення зобов'язання по податку на додану вартість на 1175716 грн. 78 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 595641 грн. 69 коп.; № від 17.09.2014 року, яким збільшено суму зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 58 117 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14529 грн. 25 коп. Стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" (ідентифікаційний код 14005202) судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., сплачений при зверненні до суду.

ДПІ в місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, вважає, що суд при винесенні цього судового рішення порушив норми матеріального і процесуального права та просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2014р. скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні , постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Державною податковою інспекцією в м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області з 14.07.2014р. по 22.08.2014р. проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна виробничо-комерційна компанія "Федорченко" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р. , за результатами якої складено акт про результати проведення перевірки від 01.09.2014р. № 3548/2203/14005202/45.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем від 17.09.2014р. прийнято податкові повідомлення-рішення:

-№ , яким за порушення позивачем п. 14.1.36. п. 14.1., пп. 14.1.231. п. 14.1. ст. 14, п. 198.1, п. 198.2., п. 198.3, п. 198.6., ст. 198, п. 200.1., п. 200.3, п. 200.4 ст. 200, п. 201.4. ст. 201 ПКУ, збільшено суму грошового зобов'язання позивачу за платежем «податок на додану вартість» на 1206850,0 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 603425,0 грн.

-№ , яким за порушення позивачем пп. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14.п. 138.2.ст. 138,п.п. 139.1.9.п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на 58117,0 грн. та застосовано фінансову санкцію у розмірі 14529,25 грн.

Позивач частково не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 17.09.2014р. № в частині збільшення зобов'язання за податком на додану вартість на суму 1175716,78 грн. та штрафних санкцій у сумі 595641,69 грн. та не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 17.09.2014р. №

Збільшення зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1175716,78 грн. та нарахування штрафних санкцій у сумі 595641,69 грн., що є предметом розгяду здійснено податковим органом по наступним, встановленим перевіркою, порушенням:

- п. 198.3 , п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України , в наслідок чого ТОВ «БВКК «Федорченко» завищено податковий кредит на загальну суму 89949, 0 грн., в т. ч. за жовтень 2012р. в сумі 36926,0грн., за листопад 2012р. в сумі 2528,0грн., за грудень 2012р. в сумі 2660,0грн., за лютий 2013р. в сумі 2080,0грн., за березень 2013р. в сумі 2463,0грн., за квітень 2013р. в сумі 2288,0грн., за червень 2013р. в сумі 2704,0грн., за липень 2013р. в сумі 38300,0грн. за рахунок того, що підприємством безпідставно віднесено до податкового кредиту податок на додану вартість з вартості товарно- матеріальних цінностей та основних засобів по документам нібито отриманим від: ТОВ «Промислова група «Фапром» на суму 28200,0 грн., ТОВ «Авто Безпека» на суму 6000,0 грн., ПП «Унісон Дизайн» на суму 2726,0 грн., ТОВ «Будрай» на суму 2528,0 грн., ТОВ «Білдінг Груп Плюс» на суму 4740,0 грн., ТОВ «Бренд Буд Плюс» на суму 2463,0 грн. , ТОВ «Айтор Груп» на суму 2288,0 грн., ТОВ «Бріжіт» на суму 2704,0 грн., ПП«Сітен» на суму 38300 грн., які фактично вищевказаними підприємствами не постачались, тобто відсутнє підтвердження реальності здійснення господарських операцій, та пов'язаність з господарською діяльністю ТОВ «БВКК «Федорченко», про що свідчать акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська №1326/224/381 13374 від 23.11.12р. «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «Промислова група «Фапром», акти ДПІ у Шевченківському районі м. Києва Головного управління Міндоходів у м. Києві від 17.06.2013р. №93/22-20/36800937 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкту господарювання ТОВ «Авто Безпека», від 17.01.2013р. №«165/2240/34795572 «Про неможливість проведення перевірки Приватні підприємства «Унісон Дизайн», від 21.06.2013 № 162/22-90/38260798 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БУДРАЙ», від 17.06.2013р. № 99/2240/37614989 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Білдінг Груп Плюс», від 21.06.2013р. №182/22-20/614989 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бренд Буд Плюс», від 07.06.2013р. №1805/2201/38519132 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Айтор Груп», від 11.09.2013р. №°866/2207/38688365 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БРІЖИТ» та акт ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 22.07.2014р. №344/22-04/36961750 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ГІП «Сітен».

- пп. 14.1.36 п. 14.1 статті 14, пп. 14.1.231 п. 14.1 статті 14, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України , ТОВ «БВК компанія «Федорченко» завищено податковий кредит на суму 1078756,54 грн. в т.ч. за серпень 2013 року - 23367,5 грн., за вересень 2013 року -138153,40 грн., за жовтень 2013 року -118621,52 грн., за листопад 2013 року - 766092,12 грн., за грудень 2013 року - 32522,00 грн. за рахунок того, що операції ТОВ «БВКК «Федорченко» з придбання продукції у постачальників: ПАТ «Конотопм'ясо» (м'яса яловичини) та у ТОВ «Укрсанліт», які в подальшому були реалізовані на експорт за період серпень-грудень 2013р. були збитковими та не спрямовані на отримання доходу, а саме витрати ТОВ «БВКК «Федорченко», понесені у зв'язку з придбанням цих товарів перевищують суму обсягів реалізації на 896002,63 гри., в зв'язку з чим дані операції були здійснені без мети отримання доходу та є операціями, що не пов'язані з господарською діяльністю.

- п.198.2 ст. 198, п.201.4 ст.201 Податкового Кодексу України , дані порушення виникли за рахунок того, що ТОВ «БВКК «Федорченко» безпідставно включило до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості товарно-матеріальних цінностей контрагентам, якими податкові зобов'язання по операціям з ТОВ «БВКК «Федорченко» не нараховані та не відображені у податковій звітності по ПДВ і не сплачені до бюджету у травні 2013р. суму ПДВ в розмірі 2584,0грн. по операціям з ТОВ «Айтор Груп» , суму ПДВ в розмірі 2994,0грн. по операціям з ПВКП «Нікіта» та у червні 2013р. суму ПДВ в розмірі 1434,0грн. по операціям з ПВКП «Нікіта».

Збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 58117,0 грн. та застосування фінансову санкцію у розмірі 14529,25 грн. здійснено податковим органом за порушення позивачем пп. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14, п. 138.2. ст. 138, пп. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового Кодексу України , ТОВ «БВКК «Федорченко» завищено витрати всього у сумі 301376 грн., в т.ч. за 2012рік в сумі 42778,0 грн. ( у т.ч. за 4 кв. 2012р. у сумі 42778,0грн.), за 2013 рік у сумі 258598,0грн. за рахунок того, що підприємством неправомірно включено до витрат вартість товарно-матеріальних цінностей та основних засобів по документам нібито отриманим від ТОВ «Промислова група «Фапром» на суму 13 706,0грн., ТОВ «Авто Безпека» на суму 8750,0грн., ПП «Унісон Дизайн» на суму 13628,0грн., ТОВ «Будрай» на суму 12640 грн., ТОВ «Білдінг Груп Плюс» на суму 23702,0грн., ТОВ «Бренд Буд Плюс» на суму 12315,0грн., ТОВ «Айтор Груп» на суму 11440,0грн., ТОВ«Бріжіт» на суму 13520,0 грн., ПП «Сітен» на суму 191675,0 грн., та які фактично вищевказаними підприємствами не постачались, тобто відсутнє підтвердження реальності здійснення господарських операцій, та пов'язаність з господарською діяльністю ТОВ "Будівельна виробничо-комерційна компанія «Федорченко».

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи податкові повідомлення-рішення ДПІ в місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, суд першої інстанції виходив з того , що відповідачем не доведений факт порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об'єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов'язання) та від'ємником (податковим кредитом). Від'ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії -"віднімання", и в силу дії об'єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2012 року позивачем укладено договір купівлі-продажу товарів № 1708-1 з ТОВ "ПГ "Фапром", 27 .08.2012 року з ТОВ "Унісон Дизайн", 01.11.2012 року з ТОВ "Будрай", 11.12.2012 року з ТОВ "Білдінг Груп Плюс", 11.12.2012 року з ТОВ "Бренд Буд Плюс", 03.06.2013 року з ТОВ "Бріжит" , 01.02.2013 року з ПП "Сітен" , 01.04.2013 року з ТОВ "Айтор Груп".

В підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано специфікації до договорів, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення про оплату отриманих товарів, на підтвердження використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивачем надано матеріальні звіти про використання матеріалів, накладні на переміщення, акти виконаних будівельних робіт (т. 2 а.с. 249, т. 3 а.с. 1-38).

Посилання відповідача на вимоги "Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363, вважає обов'язковим подання позивачем товарно-транспортних накладних, а відсутність таких документів визнає беззаперечним доказом безтоварності операцій, колегія суддів до уваги не приймає , оскільки відповідно до "Правил..." ними визначаються права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників. Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення. Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.

Більшістю з наведених вище договорів встановлювався обов'язок продавця доставити товар позивачу за власний рахунок, а моментом переходу права власності до позивача визначено момент прийняття ним товару в місці доставки, тобто між позивачем та його постачальниками не виникали правовідносини, які регулюються "Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", а тому посилання на них відповідачем є безпідставним.

Договором з ПП "Сітен" передбачено доставку вантажу залізничним транспортом.

В підтвердження такої доставки позивачем надано копії вантажних залізничних накладних (т. 2 а.с. 224-226).

Крім цього, суд вважає, що відсутність документів про переміщення товару не є достатнім доказом безтоварності операцій за умови, що таке переміщення підтверджується іншими документами.

Як вбачається позивачем для перевірки та до матеріалів справи надано всі первинні документи, що підтверджують придбання товару та його отримання (видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні, договори, платіжні доручення), а також ті, які підтверджують використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача (внутрішні прибуткові накладні під звіт матеріально відповідальним особам, матеріальні звіти, видаткові накладні на переміщення, акти введення в експлуатацію основних засобів тощо) та документи, які свідчать про зміни в його активах в зв'язку зі здійсненням господарських операцій із вказаними контрагентами.

ТОВ "ПГ "Фапром", ТОВ "Унісон Дизайн", ТОВ "Будрай", ТОВ "Білдінг Груп Плюс", ТОВ "Бренд Буд Плюс", ТОВ "Бріжит" , ПП "Сітен" , ТОВ "Айтор Груп" на момент здійснення господарських операцій зареєстровані в Єдиному державному реєстрі, мають свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Колегія суддів зазначає, що податкові накладні оформлені належним чином, крім того з акту перевірки вбачається, що порушень при їх оформленні перевіряючими у ході проведення перевірки не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що господарські операції позивача з ТОВ "ПГ "Фапром", ТОВ "Унісон Дизайн", ТОВ "Будрай", ТОВ "Білдінг Груп Плюс", ТОВ "Бренд Буд Плюс", ТОВ "Бріжит" , ПП "Сітен" , ТОВ "Айтор Груп" мали реальний характер, пов'язані з господарською діяльністю позивача, а відтак позивачем правомірно сформовано валові витрати та віднесено суми податку, сплаченого у зв'язку з придбанням товару до податкового кредиту.

Посилання відповідача на акти податкового органу про неможливість проведення зустрічних звірок та перевірок позивача, з яких вбачається, що висновки про відсутність у цих суб'єктів можливості здійснювати господарські операції з позивачем зроблено без фактичного здійснення перевірки, без дослідження первинної бухгалтерської документації, колегія суддів не приймає до уваги , оскільки відповідно до п.п. 4.4 п.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України від 22.04.2011р. за №236 визначено, що у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від підписання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає заходів, передбачених актами ДПС України.

Таким чином, актом про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання лише засвідчується факт неможливості її проведення без встановлення висновків стосовно документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Крім того, Додатком 3 до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами держаної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України від 22.06.2011 р. №236 чітко встановлений зразок форми акту про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, яким не передбачена можливість висновку щодо реальності (нереальності) вчинення господарських операцій платником податків. При цьому, іншого порядку дій податкового органу, як суб'єкта владних повноважень, у спірних взаємовідносинах не передбачено.

Суд зазначає, що в акті перевірки позивача податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджують наявність фактів порушень ним норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а лише посилається на акт перевірки іншого податкового органу, який не є первинним документом.

Дані перевірок контрагентів позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів перевірок інших податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Щодо порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 статті 14, гін. 14.1.231 п. 14.1 етапі 14, п. 198.1. п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України та завищення ТОВ «БВКК «Федорченко» податкового кредиту на загальну суму 1078756,54 грн. податковий орган посилається на те , що операції ТОВ «БВКК «Федорченко» з придбання продукції у постачальників ПАТ «Конотогім'ясо» (м'яса яловичини) та у ТОВ «Укрсанліт», які в подальшому були реалізовані на експорт за період серпень-грудень 2013р., були збитковими та не спрямовані на отримання доходу, а саме витрати ТОВ «БВКК «Федорченко», понесені у зв'язку з придбанням цих товарів , перевищують суму обсягів реалізації на 896002,63 грн. в зв'язку з чим дані операції були здійснені без мети отримання доходу та є операціями, що не пов'язані з господарською діяльністю. Оформлення операцій з придбання невластивої продукції та реалізації її на експорт здійснювалось ТОВ «БВК компанія «Федорченко» без господарської мети, а лише з метою одержання безпідставної податкової вигоди у вигляді податкового кредиту з податку на додану вартість, за рахунок якого мала зменшитись сума податку, яку підприємство повинно було сплатити від здійснення своєї основної діяльності. Всього при операціях з придбання сантехнічних виробів та м'яса яловичини 1 категорії витрати ТОВ «БВК компанія «Федорченко» з урахуванням ПДВ та комісії склали у сумі 6479457,64 гри., а реалізація на експорт склала 5583455,01 грн. Тобто, реальні витрати ТОВ «БВК компанія «Федорченко», понесені у зв'язку з придбанням сантехнічних виробів та м'яса яловичини і категорії на 896002,63 грн. більші, ніж обсяги реалізації.

Податковий орган зазначає, що зовнішньоекономічна діяльність з продажу товарів на експорт є нетиповою (невластивою) діяльністю для позивача. Також, в акті перевірки зазначено, що експортні операції є для позивача завідомо збитковими і тому такими, що не відносяться до господарської діяльності. При чому, на думку відповідача сума збитків позивача дорівнює сумі податку на додану вартість (ПДВ), сплаченого позивачем при придбанні експортованих товарів на внутрішньому ринку України.

З матеріалів справи вбачається , що позивачем у перевіреному періоді придбано у ТОВ «Укрсанліт» сантехнічну продукцію на підставі договору поставки № 38 від 25.02.13р.

Придбаний у ТОВ «Укрсанліт» товар позивач реалізував на експорт.

Вказані сантехнічні вироби придбані позивачем у вересні на суму 809825,5 грн. та ПДВ - 151520,9 грн., у жовтні на суму 595363,10 грн. та ПДВ - 118621,52 грн., в листопаді на суму 667027,25 грн. та ПДВ - 133176,45грн., в грудні на суму 163520,5 грн. та ПДВ - 32522,0 грн., а реалізовані на експорт по ВМД на суму 847131,4 грн. , поступило на розрахунковий рахунок - 843864,3 грн.; по ВМД на суму 623697,17 грн. , поступило на розрахунковий рахунок - 618218,86 грн.; по ВМД на суму 659329,4 грн. , поступило на розрахунковий рахунок - 661738,15 грн.; по ВМД на суму 163242,88 грн. , поступило на розрахунковий рахунок - 163303,45грн.

Тобто , всього придбано на суму 2235736,35 грн. та ПДВ на суму 445840,87 грн., а реалізовано по ВДМ на суму 2293400,54 грн. , поступило на розрахунковий рахунок - 2287124,76 грн., прибуток від вказаних операцій складає 51388,41 грн.

За договором купівлі-продажу товарів № 02-04/КП від 02.04.2013р., укладеним між позивачем та ПАТ «Конотогім'ясо», позивач придбав м'ясну продукцію.

Придбаний у ПАТ «Конотопм'ясо» товар позивач реалізував на експорт через комісіонера за договором комісії № 04-04/ком від 04.04.2013р. щодо реалізації на експорт яловичини замороженої та охолодженої, укладеним між позивачем та ПП «Комерційна фірма «Агроексім».

Вказана яловичина придбана позивачем у листопаді на суму 3164578,35 грн. та ПДВ - 632915,67 грн., а реалізовані на експорт по ВМД на суму 3290054,47 грн. поступило на розрахунковий рахунок - 3314415,85 грн., прибуток від вказаних операцій складає 149837,5 грн.

Таким чином позивачем понесено витрати на придбання товару на внутрішньому ринку 5400314,70 грн., отримано на поточний рахунок у банківській установі від реалізації товару на експорт 5601540,61грн., отже прибуток від спірних операцій позивача склав 201225,91 грн.

Придбання товару на внутрішньому ринку підтверджується видатковими, податковими накладними. Продаж товару на експорт підтверджується вантажно-митними деклараціями (ВМД). Перевезення товару підтверджується міжнародними транспортними накладними (СМК). Всі витрати, пов'язані з придбанням та реалізацією (послуги брокера, ТПГІ, митної зберігання, комісійна винагорода) підтверджуються необхідними первинними документами актами виконаних робіт (наданих послуг), податковими накладними тощо.

Всі первинні документи детально вивчені перевіряючими особами, перелічені та описані Акті перевірки і щодо їх достовірності та правомірності складання у відповідача сумнівів виникає.

Відповідності до п. 138.1. ст.138 Податкового Кодексу України витрати, що враховуються п обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункт 138.10. пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпункті 138.10.5. 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Як встановлено підпунктом «в» підпункту 138.10.4. пункту 138.10 статті 138 Податкового Кодексу України інші операційні витрати, що включають, зокрема: інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

За приписами пп. 139.1.6 п. 139.1. ст. 139 Податкового Кодексу України не включаються до складу витрат: суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

Отже, за правилами Податкового кодексу України кошти, сплачені в рахунок податкових :зобов'язань з ПДВ, не є витратами, які враховуються при визначенні доходу.

Крім того, відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені п.6.). До витрат підприємств відноситься собівартість реалізованих товарів, яка визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (п. 10) (далі - 11(С)БО 9.

Відповідно до п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка включає в себе суми, що . начуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків.

Тобто, оскільки податок на додану вартість є непрямим податком, то суми податку на додану вартість у вартості придбаних товарів не відносяться до собівартості реалізованих товарів, а отже і до витрат підприємства.

Відповідач стверджує, що виключення податку на додану вартість, сплаченого в ціні товару, зі складу витрат передбачено лише правилами оподаткування податком на прибуток (п.п. 139.1.6 п. 139.1 ст. 139 ПКУ), - для цілей оподаткування податком на прибуток.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 Податкового Кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Жодних застережень щодо використання вказаного правового визначення в цілях одних розділів ГІКУ і не використання в цілях інших ні вказана стаття, ні будь-яка інша норма ПКУ не містить.

Відповідачем не подано доказів того, що суми отримані позивачем від реалізації на експорт зазначених товарів є меншими від сум сплачених при їх придбанні (без врахування ПДВ), тобто не доведено факту збитковості таких операцій.

З матеріалів справи слідує, що позивач при здійсненні реалізації продукції на експорт мав на меті отримання прибутку і здійснював свою діяльність у відповідності з визначеними цілями, і вказаний прибуток було отримано.

З отриманого прибутку від експортних операцій позивачем було сплачено податок на прибуток.

Враховуючи викладене позивачем обґрунтовано включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені при придбанні товару на внутрішньому ринку, який потім було реалізовано на експорт.

З матеріалів справи вбачається , що позивач в перевіряє мий період мав господарські правовідносини з ТОВ «Айтор Груп» та ПВКП «Нікіта», виконання яких підтверджуються договором купівлі - продажу товару, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями, прибутковими накладними, накладними на переміщення , подорожніми листами тощо.

Висновок податкового органу щодо безпідставності включення ТОВ «БВКК «Федорченко» до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості товарно-матеріальних цінностей по контрагентам - ТОВ «Айтор Груп» та ПВКП «Нікіта», по яким податкові зобов'язання по операціям з ТОВ «БВКК «Федорченко» не нараховані та не відображені у податковій звітності по ПДВ та не сплачені до бюджету є безпідставним, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків, крім іншого, зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи тощо.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 09 вересня 2008 року у справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Однак факт порушення контрагентом-постачальником позивача своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди -відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Про відсутність факту реального вчинення господарських операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб; результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції. Проте, відповідачем під час складення акту не були встановлені вищевказані обставини, а отже й висновок щодо відсутності факту реального вчинення господарських операцій є передчасним.

Тобто, колегія суддів зазначає, що позивач виконав усі необхідні умови, передбачені Податковим кодексом України, які надають йому правові підстави для формування валових витрат і нарахування податкового кредиту , в його діях не має порушень вимог Податкового кодексу України, відповідно позивачем правомірно віднесено суми до валових витрат та сформовано податковий кредит.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області від 17.09.2014р. № від 17.09.2014 року в частині збільшення зобов'язання по податку на додану вартість на 1175716 грн. 78 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 595641 грн. 69 коп. та № не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є помилковими, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та не спростовують правомірність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ДПІ у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2014р. по справі № 818/2633/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 19.01.2014 р.