Справа № 539/4195/14-а
Суддя: Іващенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/4195/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі - Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лубни Полтавської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови, мотивуючи тим, що згідно постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.12.2010 року її позовні вимоги до УПФУ в Лубенському районі було задоволено частково та визнано дії УПФУ в Лубенському районі щодо відмови їй в проведенні перерахунку щомісячної компенсації в разі страти годувальника неправомірними та зобов»язано УПФУ в Лубенському районі провести перерахунок їй з 17.05.2010 року та виплачувати з цього часу щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму у відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Ухвалою Харківського адміністративного апеляційного суду від 18.04.2011 року постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.12.2010 року залишено без змін. В ході виконання даного судового рішення ВДВС Лубенського МУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв»язку з виконанням судового рішення. Постанову про закінчення виконавчого провадження вважала не законною , оскільки грошові кошти УПФ в Лубенському районі їй виплачені так і не були, крім того перерахунок компенсації проведено за менший період ніж той, що мав були проведений на підставі судового рішення.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 прохала суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-а-1246/2010.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов прохав задовольнити, прохав суд скасувати постанову від 16.03.2012 року. Пояснив, що дану постанову позивач не отримував, вважав, що рішення суду належним чином не виконане, оскільки грошові кошти так і не виплачені та нараховано компенсації не за весь належний період, оскільки вона мала нараховуватися в тому числі і до 2014 року.

Представник відповідача відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Поліщук В.О. проти задоволення позову заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача.

Згідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що в провадженні відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 29474423 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-1246/10, виданого 21.10.2011 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про зобов»язання УПФУ в Лубенському районі провести перерахунок ОСОБА_1 з 17.05.2010 року та виплачувати з цього часу щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму у відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Постановою заступника начальника ВДВС Лубенського МУЮ 16.03.2012 року виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відсутність цільових коштів для виконання судового рішення не можна вважати поважною причиною для невиконання судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18 квітня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" органи державної влади не повинні посилатися на брак грошових коштів, як на виправдання невиплати боргу, визнаного судовим рішенням. Припускається, що зволікання з виконанням судового рішення може бути виправданим за деяких обставин. Однак, зволікання не може бути таким, що завдає шкоди суті прав, які захищаються параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

В даному випадку фінансові труднощі в державі не можуть і не повинні перешкоджати виконанню судового рішення.

Крім цього, суд вважає, що державним виконавцем при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження не здійснено вичерпно всіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» та не було дотримано порядку, визначеного ст. 75 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв"язку з закінченням виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження".

Так, відповідачем до суду не надано копій постанов про накладення на боржника штрафів за невиконання судового рішення, даних про те, що було направлено до правоохоронних органів подання про притягнення до кримінальної відповідальності певних осіб, винних у невиконанні судового рішення , хоча відповідно до ст. 71 КАС України обов"язок щодо надання даних документів покладено саме на суб"єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Представник позивача в судовому засіданні посилався та представник відповідача не заперечував, що вищевказані грошові нарахування на виконання судового рішення позивачу фактично виплачені так і не були.

Згідно розпорядження від 07.11.2011 року боржником було проведено лише нарахування підлягаючих до виплати стягувачу грошових сум. За наявності факту їх невиплати не можна вважати, що судове рішення було виконане належним чином.

Разом із тим посилання представника позивача , як на підставу позову те, що вказані нарахування за судовим рішення мали бути проведені за 2012, 2013, 2014 роки, суд знаходить безпідставними. При цьому враховується, що суд адміністративної юрисдикції не має право приймати рішення на майбутнє, оскільки не може знати чи буде порушене право позивача в наступному. Судовим рішенням не можуть встановлюватися сталі виплати особі на майбутнє, оскільки суд не може знати, який розмір цих виплат буде запроваджено в державі в наступному. Таким чином, суд має право приймати рішення лише щодо факту порушення права особи, який вже мав місце.

Матеріали справи не містять даних про отримання позивачем копії постанови від 16.03.2012 року. З адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 08.12.2014 року.

Статтею 82 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що постанова заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 16.03.2012 року з виконання виконавчого листа №2-а-1246/10 виданого 21.10.2011 року про зобов»язання УПФУ в Лубенському районі провести перерахунок ОСОБА_1 з 17.05.2010 року та виплачувати з цього часу щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму у відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік, винесену у виконавчому провадженні ВП № 29474423 підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про скасування постанови - задовольнити.

Постанову заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 16.03.2012 року з виконання виконавчого листа №2-а-1246/10 виданого 21.10.2011 року про зобов»язання УПФУ в Лубенському районі провести перерахунок ОСОБА_1 з 17.05.2010 року та виплачувати з цього часу щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму у відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік, винесену у виконавчому провадженні ВП № 29474423 - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.