Справа № 804/9506/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2014 р. Справа № 804/9506/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В.
при секретаріМофі І.В.,
представника відповідача Колесникова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання рішення від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 нечинним та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в якому просить суд:
- визнати нечинним рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 стосовно ненадання ОСОБА_4 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;
- зобов'язати Дніпропетровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області надати ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6 га за межами Орджонікідзевської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із земель державної власності.
У обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив громадянину ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Обов'язок відповідача вчинити зазначені дії також встановлено положеннями Закону України «Про земелеустрій», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, обґрунтовуючи свою позицію такими доводами - на виконання рішення суду головою райдержадміністрації прийнято розпорядження «Про виготовлення сертифікату громадянину ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай)», тому рішення суду виконане райдержадміністрацією в повному обсязі в частині, що стосується її компетенції.
На підставі положень ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується, набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2008 року по справі №2-964/08 позов ОСОБА_4 до Дніпропетровської райдержадміністрації, Орджонікідзевської сільської Ради Дніпропетровського району про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на земельний пай (сертифікат) в порядку задкування за заповітом, задовольнити частково - визнати за ОСОБА_4 на земельний пай (сертифікат) у розмірі 6 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зобов'язано Дніпропетровську райдержадміністрацію дати дозвіл на додаткове виготовлення сертифіката на право на земельний пай по КСП ім. Орджонікідзе на ім'я ОСОБА_4 й видати йому сертифікат на право на земельний пай у розмірі 6 га як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначене рішення набрало законної сили 11.02.2008 року.

Оскільки, як пояснив позивач, у зв'язку із тим, що вважав, що в рішенні суду від 29 січня 2008 року були допущені описки, а саме: визнано за Позивачем право власності на земельний пай (сертифікат) у розмір 6 умовних кадастрових гектари, а не право власності на земельний пай, останній звертався де Дніпропетровського районного суду із заявою про внесення змін у рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2010 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про змінення трактовки рішення суду від 29 січня 2008 року було відмовлено.

Відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації «Про виготовлення сертифікату громадянину ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай)» від 16.04.2009р. за № 1921-р на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2008р. про визнання права власності на земельну частку (пай) по КСП ім. Орджонікідзе за ОСОБА_4, керуючись ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», надано дозвіл на виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Орджонікідзе на ім'я ОСОБА_4, запропоновано ОСОБА_4: замовити у землевпорядній організації (державне підприємство «Дніпропетровський інститут землеустрою») виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай), Дніпропетровському районному відділу земельних ресурсів внести зміни до списків членів по КСП ім. Орджонікідзе.

23.01.2014р. позивач звернувся із заявою (вх. № 06/01-02) до ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», у якій просив пояснити причину неможливості виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Орджонікідзе на ім'я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації «Про виготовлення сертифікату громадянину ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай)» від 16.04.2009р. за № 1921-р на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2008 року.

Листом від 28.01.2014р. за № 01-07/64 ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» пояснило, зокрема, що згідно указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам» від 08.08.1995 року №720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною державної адміністрацією.

27.01.2014р. позивач звернувся із заявою (вх. № 304/0/289-14) до Дніпропетровської районної державної адміністрації, у якій просив внести зміни в розпорядження від 16.04.2009р. за № 1921-р, а саме: надати дозвіл громадянину ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну частку у розмірі 6 умовних кадастрових гектарів КСП ім. Орджонікідзе за рахунок земель резервного фонду на території Орджонікідзевської сільської ради.

Листом «Про розгляд заяви» від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 голова Дніпропетровської районної державної адміністрації повідомив позивача про те, що рішенням Дніпропетровського районного суду від 29 січня 2008р. було зобов'язано райдержадміністрацію дати дозвіл на додаткове виготовлення сертифіката на право на земельний пай. На виконання рішення суду головою райдержадміністрації прийнято розпорядження «Про виготовлення сертифікату громадянину ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай)». Отже, рішення суду виконане райдержадміністрацією в повному обсязі в частині, що стосується її компетенції. Пунктом 2 вказаного розпорядження позивачу було запропоновано замовити у землевпорядній організації виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай). До цього часу позивачем не було виконано пункт 2 розпорядження.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно статті 22 Закону України «Про земелеустрій», землеустрій здійснюється на підставі, зокрема, судових рішень.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками встановлено положеннями Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельню ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, ще посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай),також є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної

державної адміністрації.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних

часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі

документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;

-приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

- сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

- розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Крім того, відповідно до п. 5 указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Таким чином, саме районна (міська) державна адміністрація є органом, уповноваженим видавати сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2008 року по справі №2-964/08, зокрема, зобов'язано Дніпропетровську районну державну адміністрацію видати ОСОБА_4 сертифікат на право на земельний пай у розмірі 6 га як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Оскаржуваним рішенням - листом «Про розгляд заяви» від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 за результатами розгляду заяви позивача фактично відповідач так і не виконав остаточно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2008 року по справі №2-964/08 - не видав ОСОБА_4 сертифікат на право на земельний пай у розмірі 6 га як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а лише повідомив про те, що рішення суду вже виконано шляхом прийняття розпорядження «Про виготовлення сертифікату громадянину ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай)» у частині, що стосується компетенції відповідача, проте, судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації від 16.04.2009р. за № 1921-р на виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2008р. надано дозвіл на виготовлення сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Орджонікідзе на ім'я ОСОБА_4, однак, відповідачем так і не виконано зобов'язання із видачі сертефікату на право на земельну частку (пай) на підставі рішення суду.

Позивач просить суд, зокрема, визнати нечинним рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 стосовно ненадання ОСОБА_4 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. 10.2 постанови пленуму ВАС України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013р. за № 7 вз змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 про розгляд заяви ОСОБА_4.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Дніпропетровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області надати ОСОБА_4 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6 га за межами Орджонікідзевської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області із земель державної власності, то суд відмовляє у їх задоволенні з огляду на те, що задоволення такої вимоги буде являтись втручанням в роботу та перешкоджанням у здійсненні відповідачем своїх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи встановлено ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України , відповідно до якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вичинити певні дії, а також суд може прийняти й іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За наведених обставин, позов підлягає задоволенню частково шляхом скасування рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 про розгляд заяви ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністратвний позов ОСОБА_4 до Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання рішення від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 нечинним та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 06.02.2014р. за № 1-53-231/0/290-14 про розгляд заяви ОСОБА_4.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили на 17.11.2014р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.В Ільков В.В.Ільков О.А.Чернецька