Справа № 826/14762/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної виконавчої служби України, третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 15 вересня 2014 року ВП № 43523428 про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити з задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебувало виконавче провадження ВП №43523428 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 лютого 2014 року № 2а-1269/09/2670 про зобов'язання Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації розглянути питання щодо виключення з автоматизованої системи ПК «Кадастр» відомостей про реєстрацію за ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 400 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та анулювання технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування від 08 квітня 2008 року.

Постановою від 12 червня 2014 року №43523428 було змінено назву сторони виконавчого провадження з Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

03 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43523428, боржнику встановлено строк на самостійне (добровільне) виконання, копію постанови направлено сторонам

Керуючись п. 11 ч.1 статті 49, статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2014 року ВП № 43523428.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернулася з позовом до суду.

Судом встановлено, що за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, постановою державного виконавця відділу від 21 липня 2014 року накладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) штраф у розмірі 680,00 грн. та встановлено боржнику повторний п'ятиденний строк на виконання рішення суду.

В подальшому вказане рішення суду залишалось не виконаним, у зв'язку із чим державним виконавцем, керуючись статтями 5, 11, 75, 89 Закону, 12 серпня 2014 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в подвійному розмірі, а саме, 1 360,00 грн. та встановлено боржнику новий п'ятиденний строк на виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а частиною 2 цієї статті зазначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 5 статті 12 Закону «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 статті 49 Закону, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 5 Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 статті 75 Закону № 606, у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно ч. 3 статті 75 цього Закону, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно ч. 1 статті 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження № 43523428 від 15 вересня 2014 року, державним виконавцем підготовлене подання (повідомлення), що направлене до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві для вирішення питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності винних посадових осіб за невиконання рішення суду.

Відповідно до ч.4, 5 статті 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно ч.2, 4, 6 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин справи ухвалою суду від 30 вересня 2014 року було витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 43523428, про що було повідомлено телефонограмою начальника юридичного відділу Державної виконавчої служби України - Тимченко Т.Ю. Крім того, вказана ухвала суду 02 жовтня 2014 року була скерована на електронну адресу відповідача та направлена засобами поштового зв'язку рекомендованим листом № 201, який був вручений уповноваженій особі за довіреністю 03 жовтня 2014 року, згідно роздруківки із офіційного веб-сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Однак, відповідачем витребувані судом докази, зокрема, щодо накладення на боржника штрафів, винесення подання правоохоронним органам про притягнення боржника до відповідальності, надісланні відповідачем та отримання боржником таких документів, надано не було. Також не було повідомлено будь-яких поважних причин неподання витребуваних доказів, тому суд першої інстанції вирішував дану справу на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги докази, додані відповідачем до апеляційної скарги, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції вони могли бути, однак не були долучені до матеріалів справи без поважних на те причин, а тому оскаржуване рішення за наявних доказів було прийнято правомірно у відповідності до норм законодавства.

Тобто, колегією суддів встановлено, що відповідачем не було надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, які передбачені ч. 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п. 11 ч. 1 статті 49, Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.