Справа № 821/4457/14
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4457/14
11 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представників позивача Яськович О.М., Лабачук Г.М., представників відповідача Свіргоцької Т.М., Малини С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області до Державної фінансової інспекції в Херсонській області про визнання протиправним пункту вимоги,

встановив:

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного Управління ДСНС України у Херсонській області (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Херсонській області (відповідач), в якому просить визнати не чинним пункт 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Херсонській області від 21 жовтня 2014 року №21-04-14-14/5719. Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки ревізорів, викладені в акті ревізії фінансово-господарської діяльності в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області за період за період 01 квітня 2011 року по 01 липня 2014 року, та прийняті на їх підставі рішення, оформлене вимогою за від 21 жовтня 2014 року №21-04-14-14/5719, є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства тому підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В позові зазначено, що державною фінансовою інспекцією в Херсонській області проведено ревізію, якою виявлено, що кошти в обсязі 229293 грн. були використані позивачем на покриття витрат спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду в частині оплати праці та нарахування на неї за роботи, які фактично виконувались за договорами при наданні платних послуг. Позивач зазначив, що жодним нормативним документом не передбачено вимоги щодо здійснення виплати такої заробітної плати саме за рахунок спеціального фонду, а тому у відповідача відсутні підстави для встановлення порушень Бюджетного кодексу України та Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх з підстав, викладених в адміністративному позові.

Державна фінансова інспекція у Херсонській області (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що ДФІ у Херсонській області при проведенні ревізії та винесенні вимоги, як орган виконавчої влади, та його посадові особи діяли на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Представники відповідача прибули в судове засідання, надали пояснення, аналогічні викладеній в письмовому запереченні правовій позиції.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив такі обставини.

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області (далі - загін, позивач) є державною організацією і заснований на державній формі власності. Фінансування загону є кошти державного та місцевих бюджетів, кошти отримані від надання платних послуг добровільні пожертвування та інші надходження не заборонені чинним законодавством. З червня по вересень 2014 року фахівцем ДФІ у Херсонській області була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області за період за період 01 квітня 2011 року по 01 липня 2014 року, результати ревізії оформлені актом від 24.09.14 № 04-17-34, в якому зафіксовані порушення вимог чинного законодавства. Так, ревізією було встановлено, що позивач в порушення ст. 13 Бюджетного кодексу України коштами загального фонду державного бюджету частково покривав витрати спеціального фонду кошторису, а саме витрати, що здійснювались загоном при наданні платних послуг на виплату заробітної плати та грошового забезпечення, які є невід'ємною складовою тарифу, здійснювались за рахунок загального фонду кошторису.

Переліки платних послуг, які надаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1102 «Деякі питання надання платних послуг підрозділами Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 1102). На виконання п. 3 Постанови № 1102 спільним наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 03.01.2012 №1/2/1 затверджено Методику формування вартості платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства надзвичайних ситуацій України (далі - Методика № 1/2/1). Згідно з п. 2.1 р. II Методики № 1/2/1 до вартості платних послуг включаються: прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці; та відрахування на соціальні заходи, інші прямі витрати, непрямі витрати.

Під час ревізії було встановлено, що згідно укладених договорів по наданню відповідних платних послуг та актів приймання-передачі наданих послуг до калькуляцій вартості наданих послуг відповідно до вимог п. 2.1 р. II Методики № 1/2/1 включено витрати на оплату праці та відрахування на соціальні заходи працівників, що надавали відповідні платні послуги.

Частиною 4 статті 13 Бюджетного кодексу України передбачено, що власні надходження бюджетних установ використовуються на покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи).

Відповідно до п. 19 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228 (далі - Порядок № 228), в спеціальному фонді проекту кошторису зводяться показникам за всіма джерелами надходження коштів до цього фонду та відповідними напрямами їх використання. При цьому, згідно з пунктом 20 Порядку №228 видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм.

Пунктом 23 Порядку №228 визначено, що видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду.

Також, відповідно до абз. 2 п. 49 Порядку №228 видатки спеціального фонду кошторису здійснюються у послідовності, передбаченій пунктом 23 цього Порядку для їх планування.

Протягом періоду, який підлягав ревізії, позивачем отримувалися доходи від надання платних послуг, які зараховувалися до спеціального фонду кошторису за кодом 25010100 «Надходження за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з функціональними повноваженнями". За рахунок спеціального фонду видатки на виплату заробітної плати та нарахування на заробітну плату не проводились. При цьому, за рахунок асигнувань загального фонду кошторису здійснено покриття витрат спеціального фонду, в частині нарахування та виплати заробітної плати, грошового забезпечення працівникам за роботи, які фактично виконувались за договорами при наданні платних послуг, що надаються згідно з основною діяльністю АРЗ на загальну суму 229293,00 грн. (в тому числі по періодах: червень-грудень 2013 року - 68732,00 грн. (з них за КЕКВ: 2111 - 26883,00 грн.; 2112 - 24012,00 грн.; 2120 - 17837,00 грн.); січень-червень 2014 року - 160561,00 грн. (з них за КЕКВ: 2111 - 35951,00 грн.; 2112 - 84821,00 грн.; 2120 - 39789,00 грн.), чим порушено вимоги ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI, абз. 2 п. 49 Порядку №228. Відповідно до п.3 ч. І с. 116 Бюджетного Кодексу України зазначене є порушенням бюджетного законодавства.

Один примірник акту ревізії було отримано відповідачем та підписано із запереченнями, які висновком ДФІ у Херсонській області від 15.07.2014 року не прийняті.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного акту ревізії ДФІ в Херсонській області було виставлено вимогу про усунення порушень №21-07-14-14/4240 від 18.07.2014 року, якою вимагається усунути порушення, виявленні в ході проведення ревізії, «шляхом зменшення асигнувань за КЕКВ, визначеними головним розпорядником бюджетних коштів, відшкодовувати кошти в обсязі 229293 грн., які використані на покриття витрат спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду в частині оплати праці та нарахування на неї за роботи, які фактично виконувались за договорами при наданні платних послуг» (п. 2 вимоги).

Не погоджуючись з п. 2 вказаної вимоги ДФІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість п. 2 вказаної вимоги на предмет її узгодженості з нормами діючого законодавства, суд вказує на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів. Згідно із пунктом 7 статті 10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Таким чином, вимоги органів ДФІ мають відповідати критеріям законності і обґрунтованості, визначеним ст. 19 Конституції України та ст. 2 КАС України.

Процедуру проведення Держфінінспекцією та її територіальними органами інспектування визначено затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. №550 "Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами" (далі - Порядок проведення інспектування). За змістом пунктів 35, 38 - 47, абзаців 1, 2 пункту 48, пунктів 49 - 52 Порядку проведення інспектування, акт ревізії повинен містити: висновок про наявність або відсутність порушень законодавства, а також у разі наявності визначений в установленому законодавством порядку розмір збитків, завданих державі чи об'єкту контролю внаслідок таких порушень. з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Письмова вимога органу державного фінансового контролю за своєю правовою суттю є рішенням суб'єкта владних повноважень, породжує для зобов'язаної особи правові наслідки у вигляді необхідності вчинення певних дій, а відтак, з огляду на приписи ст.8 Конституції України, має, по-перше, містити чітке викладення суті владного припису, котре унеможливлює неоднозначне розуміння як змісту, так і порядку виконання висунутої органом управління вимоги, у по-друге, допускати реальну можливість виконання владного припису.

Як видно з матеріалів ревізії, орган державного фінансового контролю вважає, що позивачем допущено порушення вимог ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу України та п.49 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228.

При цьому саме порушення, на думку ревізорів, полягало у тому, що загоном проведено використання коштів загального фонду кошторису в загальній сумі 229293 грн. на виплату заробітної плати (та нарахувань на неї) працівникам, які виконують роботу по наданню платних послуг, за яку надходять грошові кошти до спеціального фонду кошторису. Підсумовуючи викладене, ревізори роблять висновок, що вказані витрати повинні були здійснюватись за рахунок коштів спеціального фонду кошторису. Усунути це порушення орган державного фінансового контролю пропонує позивачу шляхом зменшення бюджетних асигнувань по загальному фонду кошторису на загальну суму 229293 грн.

Суд вважає помилковими висновки органу державного фінансового контролю про вчинення позивачем порушень законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.7 Бюджетного кодексу України, одним з основних принципів бюджетної системи є принцип цільового використання бюджетних коштів - тобто бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Пунктом 30 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що основним плановим фінансовим документом бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов'язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень - є кошторис. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок №228), відповідно до п.1 якого кошторис бюджетних установ має такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків бюджету на виконання бюджетною установою основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків бюджету на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацію пріоритетних заходів, пов'язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Спеціальний фонд позивача формується за рахунок надходжень коштів від надання платних послуг, пов'язаних з роботою передбаченою Статутом та іншими нормативно-правовими документами.

Згідно із ч.4 ст.13 Бюджетного кодексу України власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету. Власні надходження бюджетних установ поділяються на такі групи: перша група - надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством; друга група - інші джерела власних надходжень бюджетних установ. У складі першої групи виділяються підгрупи, в тому числі підгрупа 1 - плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю; підгрупа 2 - надходження бюджетних установ від додаткової (господарської) діяльності; підгрупа 3 - плата за оренду майна бюджетних установ, підгрупа 4 - надходження бюджетних установ від реалізації в установленому порядку майна (крім нерухомого). Бюджетний кодекс передбачає, що власні надходження бюджетних установ використовуються на: покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи); організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 2 першої групи); утримання, облаштування, ремонт та придбання майна бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 3 першої групи); ремонт, модернізацію чи придбання нових необоротних активів та матеріальних цінностей, покриття витрат, пов'язаних з організацією збирання і транспортування відходів і брухту на приймальні пункти (за рахунок надходжень підгрупи 4 першої групи); господарські потреби бюджетних установ, включаючи оплату комунальних послуг і енергоносіїв (за рахунок надходжень підгруп 2 і 4 першої групи); організацію основної діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгруп 1 і 3 другої групи); виконання відповідних цільових заходів (за рахунок надходжень підгрупи 2 другої групи).

Згідно з ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Згідно із ч.9 ст.51 Бюджетного кодексу України, якщо обсяги власних надходжень бюджетних установ перевищують відповідні витрати, затверджені законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), розпорядник бюджетних коштів передбачає спрямування таких надпланових обсягів у першу чергу на погашення заборгованості з оплати праці, нарахувань на заробітну плату, стипендій, комунальних послуг та енергоносіїв. Якщо такої заборгованості немає, розпорядник бюджетних коштів спрямовує 50 відсотків коштів на заходи, що здійснюються за рахунок відповідних надходжень, і 50 відсотків коштів - на заходи, необхідні для виконання основних функцій, але не забезпечені коштами загального фонду бюджету за відповідною бюджетною програмою. У такому разі розпорядник бюджетних коштів здійснює перерозподіл обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом бюджету для проведення видатків за цими зобов'язаннями із спеціального фонду бюджету.

Порядком № 228 передбачено, що видатки спеціального фонду кошторису здійснюються бюджетною установою на проведення заходів, пов'язаних з виконанням її основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду. При цьому зазначені нормативні документи не містять переліку видатків за кодами економічної класифікації, на які саме необхідно спрямовувати кошти, отримані до спеціального фонду.

Спільним наказом №1/2/1 від 03.01.2012 року МНС України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України затверджено Методику формування вартості платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства надзвичайних ситуацій України, якою передбачено, що вартість платних послуг визначається підрозділами МНС України окремо за кожним видом послуг, зазначених у додатках до постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1102 "Деякі питання надання платних послуг підрозділами Міністерства надзвичайних ситуацій" (далі Постанова), і складається з витрат, безпосередньо пов'язаних з їх наданням.

Так, відповідно до пункту 1.4. Методики формування вартості платних послуг, вартість платних послуг визначається підрозділами МНС окремо за кожним видом послуг, зазначених у додатках до постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1102, і складається з витрат, безпосередньо пов'язаних з їх наданням. Пунктом 2.1. Методики визначено, що формування вартості платних послуг здійснюється відповідно до економічно обґрунтованих планових витрат підрозділів МНС України, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, з урахуванням цін на матеріальні ресурси та послуги у запланованому періоді.

Відповідно до пункту 2.2. Методики, до вартості платних послуг включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці та відрахування на соціальні заходи; інші прямі витрати; непрямі витрати. Пункт 2.5. передбачає, що до складу прямих витрат на оплату праці та відрахування на соціальні заходи включаються витрати на заробітну плату і грошове забезпечення, виходячи з чисельності та тарифно-кваліфікаційного складу працівників та осіб рядового і начальницького складу, безпосередньо пов'язаних з наданням послуг, часу їх фактичного залучення та відповідних нормативно-правових актів, що стосуються умов нарахування заробітної плати . грошового забезпечення працівників та осіб рядового і начальницького складу підрозділів МНС України Наказом МНС України від 15.12.2003 N 495/369, затверджено Порядок визначення розмірів оплати за обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами (далі - Порядок), згідно якого здійснюється калькуляція статей витрат на постійне та обов'язкове аварійно-рятувальне обслуговування. Витрати, пов'язані з функціонуванням оперативних одиниць та управління ними в режимі постійної готовності, групується за декількома статтями, які в тому числі включають і оплату праці працівників оперативних одиниць рятувальників. Витрати на оплату праці рятувальників визначаються, виходячи з чисельності і тарифно-кваліфікаційного складу оперативних одиниць рятувальників, безпосередньо пов'язаних з постійним та обов'язковим обслуговуванням об'єктів та окремих територій і встановлених годинних тарифних ставок і окладів. Витрати на додаткову заробітну плату рятувальникам визначаються розмірами виплачуваних доплат, надбавок, гарантійних і компенсаційних виплат, премій, пов'язаних з виконанням постійного та обов'язкового обслуговування державною аварійно-рятувальною службою (формуванням) об'єктів, оплати відпусток.

Позивач не заперечує висновки акту ревізії про те, що видатки на заробітну плату усіх працівників загону були передбачені та виплачувались за рахунок коштів загального фонду установи.

Пунктом 19 Порядку №228 передбачено, що розподіл видатків з бюджету спеціального фонду проекту кошторису проводиться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень, запланованих на цю мету в зазначеному фонді. Відповідно до п.23 Порядку, передбачена певна послідовність планування видатків спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень. Ст. 49 Порядку передбачає, що видатки бюджету та надання кредитів з бюджету спеціального фонду бюджету провадяться виключно в межах і за рахунок відповідних надходжень до цього фонду на підставі кошторисів з урахуванням внесених до них змін. Видатки спеціального фонду кошторису здійснюються у послідовності, передбаченій пунктом 23 цього Порядку для їх планування. В пункті 23 Порядку немає конкретної вимоги планувати видатки виключно по тих статтях КЕКВ, які входять до калькуляцій, отже, відсутні законодавчі підстави для здійснення видатків на оплату праці за рахунок коштів спеціального фонду. Ревізією не було виявлено фактів, які б свідчили про фінансування за рахунок коштів спеціального фонду позивача видатків на заходи, які не пов'язані з організацією діяльності загону, не було виявлено порушень щодо складання та затвердження кошторисів в 2013-2014 роках, складання штатних розписів. У зв'язку з цим органом фінансового контролю не обґрунтовано свій висновок про те, що здійснена відповідно до установлених бюджетних асигнувань виплата працівникам заробітної плати за рахунок коштів загального фонду кошторису є неправомірною. В акті ревізії є посилання тільки на відповідні нормативні акти, які передбачають склад вартості платних послуг, але не містять обов'язку установи розподіляти робочий час працівника бюджетної установи на час, витрачений на надання платних послуг, та інший час, та скеровувати видатки на оплату праці при надання платних послуг за рахунок коштів спецфондів.

З огляду на специфіку діяльності загону, суд також погоджується з доводами позивача про те, що позивач не має можливості планувати доходи від платних послуг, а відтак витрати спеціального фонду по кодам КЕКВ не можуть бути ним сплановані, оскільки неможливо передбачити доходи від надання платних послуг у майбутніх періодах.

Крім того, суд враховує наступне. Частиною 3 статті 23 Бюджетного кодексу України обумовлено: якщо в процесі виконання бюджету зміна обставин вимагає менших бюджетних асигнувань головним розпорядникам бюджетних коштів, Міністерство фінансів України (місцевий фінансовий орган) готує пропозиції про зменшення відповідного бюджетного призначення Державного бюджету України (місцевого бюджету). Кабінет Міністрів України (Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцева державна адміністрація, виконавчий орган відповідної місцевої ради) у двотижневий строк подає до Верховної Ради України (Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради) у встановленому порядку пропозиції про зменшення відповідних бюджетних призначень Державного бюджету України (місцевого бюджету).

Статтею 117 Бюджетного кодексу України визначено вичерпний перелік заходів впливу до учасників бюджетних процесів за порушення бюджетного законодавства. Чинним законодавством не передбачено такого заходу впливу до одержувача бюджетних коштів, яким є позивач, як покладення на нього зобов'язання зменшити бюджетні асигнування, отже, вимога ДФІ у Херсонській області в цій частині не ґрунтується на законі.

Таким чином, п.2 вимоги Державної фінансової інспекції в Херсонській області від 18 21.10.14 № 21-04-14-14/5719 не відповідає критеріям законності і обґрунтованості, а тому не підлягає виконанню аварійно-рятувальним загоном.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДФІ в Херсонській області не спростовано належними та допустимими доказами правове обґрунтування позовних вимог Аварійно-рятувального загону і не доведено правомірності свого рішення, оформленого у вигляді листа-вимоги, в той час як останнім доведено протиправність зазначеного рішення органу державного фінансового контролю.

Позов задовольняється в повному обсязі. Позивачу відшкодовують судові витрати.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 вимоги Державної фінансової інспекції в Херсонській області від 21.10.14 № 21-04-14-14/5719 "Про усунення порушень виявлених ревізією".

Відшкодувати з Державного бюджету на користь Аварійно-рятувального загону спеціального призначення управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області () витрати по сплаті судового збору в сумі 73 грн. (сімдесят три гривні) 08 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17 січня 2015 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 9.5