Справа № 825/3973/14
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2015-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року Чернігів Справа № 825/3973/14

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Сірого І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, без фіксації судового засідання, в порядку ч.1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Голови комісії з реорганізації Держспоживінспекції України Соколова О.П. про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19.12.2014 звернувся до суду з позовом до Голови комісії з реорганізації Держспоживінспекції України Соколової О.П. і просить визнати протиправною бездіяльність Голови комісії з реорганізації Держспоживінспекції України Соколової О.П. щодо ненадання відповіді у встановлений законом строк на скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 24 жовтня 2014 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачем рекомендованим листом, направлено скаргу від 24.10.2014 на ім'я голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів, що відповідно до інформації з офіційного сайту Державного підприємства «Укрпошта» - відправлення за № 639 вручене за довіреністю 27.10.2014. 05.12.2014 - відповідно до штемпелю на конверті направлено лист від 26.11.2014 №5751-3-11/8 за підписом відповідача. Таким чином, термін надання відповіді на скаргу позивача від 24.10.2014 склав 38 днів. Отже, скарга позивача від 24.10.2014 не розглянута в місячний термін з порушенням вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян». Відтак, вбачаються ознаки бездіяльності, яка проявилася у ненаданні відповіді в порядку та строки, передбачені вимогами Закону України «Про звернення громадян».

Позивач в судове засідання не з'явився надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та просить розглянути справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення в яких позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, та зазначив, що посилання позивача на порушення Держспоживінспекцією України вимог Закону України «Про звернення громадян», щодо розгляду його скарги є безпідставними, оскільки зазначений Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, а позивач звертався до Держспоживінспекції України, як суб'єкт господарювання зі скаргою на постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач направив рекомендованим листом від 24.10.2014 скаргу до Держспоживінспекції України, яка була отримана 27.10.2014 та зареєстрована. 26.11.2014 на дану скаргу була підготовлена та зареєстрована відповідь, тобто у 30 денний термін. В чинному законодавстві України відсутні норми, які регулюють порядок розгляду звернень суб'єктів господарювання. Таким чином, враховуючи необґрунтованість та безпідставність вимог позивача, враховуючи той факт, що Держспоживінспекція України діяла в межах своєї компетенції, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не належить до задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.10.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся із скаргою до начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області в якій просить: провести перевірку за скаргою із витребуванням документів з Інспекції захисту прав споживачів у Київській області про перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 28.05.2014; зобов'язати Головного спеціаліста даної Інспекції Шевцова Андрія Олександровича надати відеофіксацію, яку він проводив 28.05.2014 при проведенні перевірки у кіоску позивача; в разі виявлення порушень, вжити заходи дисциплінарного впливу або прийняти кадрове рішення; зобов'язати відповідальних осіб даної Інспекції запросити позивача на розгляд справи про накладення стягнення, передбаченого ст. 23 Закону України «Про захисту прав споживачів» та не розглядати справу за відсутності позивача; про вжитті заходів та прийнятті рішення повідомити у встановленому законом строк (а.с.6-7), яка була отримана відповідачем 27.10.2014 (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на вказану скаргу була підготовлена відповідачу 26.11.2014 №5751-3-11/8, в якій зазначено, що посадові та службові особи Держспоживінспекції у Київському районі при спробі проведення позапланової перевірки дотримувались законодавства про захист прав споживачів, а також при оформленні відповідних матеріалів, діяли в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому у Держспоживінспекції України відсутні правові підстави для задоволення вимог, викладених у скарзі позивача (а.с.9-10).

Відповідно до витягу звіту реєстрації вихідної документації Держспоживінспекції України в електронній формі на базі «І-парус канцелярія» відповідь відповідача на скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії посадових осіб Інспекції захисту прав споживачів у Київській області було зареєстровано 26.11.2014 за №5751-3-11/8 реєстратор ОСОБА_6 (а.с.32).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР, передбачено що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно частини 1 статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, зокрема, ненадання відповіді на скаргу.

Дослідивши зібрані по справі документи, суд відмічає, що відповідачем - Головою комісії з реорганізації Держспоживінспекції України Соколовою О.П. було надано позивачу відповідь від 26.11.2014 на його скаргу від 24.10.2014, що підтверджується відповідачем у наданих до суду письмових запереченнях та витягом звіту реєстрації вихідної документації Держспоживінспекції України в електронній формі на базі «І-парус канцелярія» (а.с.22-24,32), до того ж, скаргу Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів отримала 27.10.2014.

Таким чином, отримавши скаргу позивача 27.10.2014 відповідач повинен був розглянути і вирішити звернення не пізніше одного місяця, а саме до 28.11.2014, що й було зроблено відповідачем.

За таких обставин, відповідачем Головою комісії з реорганізації Держспоживінспекції України Соколовою О.П. були дотримані строки розгляду скарги позивача, передбачені статтею 20 Закону №393/96-ВР.

Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач при наданні відповіді на скаргу позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Голови комісії з реорганізації Держспоживінспекції України Соколова О.П. про визнання протиправною бездіяльність, не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук