Справа № П/811/513/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П/811/513/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2014 року

справа № П/811/513/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Новомиргородський цукор” на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року по справі №П/811/513/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» до Маловисківської об'єднанної державної податкової інспекції (Новомиргородське відділення) Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000232201 від 04.02.2014року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Новомиргородський цукор» (далі ТОВ «Новомиргородський цукор») звернулось до суду з адміністративним позовом до Маловисківської об'єднанної державної податкової інспекції (Новомиргородське відділення) Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення — рішення форми - «В4» №000232201 від 04.02.2014 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до висновків акта перевірки, відповідачем встановлено порушення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму податкового кредиту, заявленого в уточнюючому розрахунку на загальну суму 500 000,00 грн. На думку позивача, висновки викладені в акті перевірки не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідач протиправно посилається в акті, що підприємством неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 500 000,00 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року по справі №П/811/513/14 у задоволені позову ТОВ «Новомиргородський цукор» відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ТОВ «Новомиргородський цукор» подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2014р. по справі №П/811/513/14, як таку, що винесена з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є поштові повідомлення про вручення судових повісток. Сторони в судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

З урахуванням наявних в справі матеріалів, на підставі ч. 4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Новомиргородський цукор» зареєстроване як юридична особа Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та є платником податку на додану вартість (а.с.9, 17-18).

В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого суб'єктом господарювання неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 500 000,00 грн.

На підставі висновків викладених в акті №1/2200/32119999 від 13.01.2014 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №000232201 від 04.02.2014 року яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 500 000,00 грн. (а.с.11).

Також, судом було встановлено, що Новомиргородським відділенням Маловисківської МДПІ в Кіровоградській області ДПА України було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Новомиргородський цукор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року за результатами якої було складено акт №15/2210/32119999 від 17.04.2013 року (а.с.61-95).

Вищевказаним актом перевірки зафіксовано порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в зв'язку з віднесенням ТОВ «Новомиргородський цукор» до складу податкового кредиту, що підтверджується реєстрами виданих та отриманих податкових накладних у квітні 2012 року суми податку на додану вартість у розмірі 500 000,00 грн. по отриманому від ТОВ «Агроспецсервіс» каменю вапняковому, згідно з податковою накладною від 24.04.2012 року №66 на загальну суму 3 000 000,00 грн., яка на момент закінчення перевірки не підтверджена належним чином оформленою податковою накладною, в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту у сумі 500 000,00 грн., в тому числі за квітень 2012 року.

На підставі висновків акту №15/2210/32119999 від 17.04.2013 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №000020221 від 25.04.2013 року (а.с.97).

В свою чергу ТОВ «Новомиргородський цукор» звернулось до ТОВ «Агроспецсервіс» з вимогою надати належним чином оформлену податкову накладну №66 від 24.04.2012 року.

Отримавши належним чином оформлену податкову накладну, позивач в листопаді 2013 року подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань за квітень 2013 року, яким збільшено розмір податкового кредиту з податку на додану вартість по податковій накладній №66 від 24.04.2012 року (а.с.12-16).

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій зокрема з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, (пункт 198.2 статті 198 ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ГЖ України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив, що висновок Маловисківської об'єднаної державної податкової інспекції (Новомиргородське відділення) Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про порушення позивачем норм податкового законодавства, є таким, що відповідає фактичним обставинам, а отже, підстав для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №000232201 від 04.02.14 року немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та звертає увагу на те, що, відповідно до норм діючого законодавства, право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, у яких фактично відбулись операції. Суми ПДВ, вказані у таких податкових періодах можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані. Тобто, в даному випадку ТОВ «Новомиргородський цукор» за відсутності податкової накладної ТОВ «Агроспецсервіс» не мало підстав відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 500 000грн. по отриманому від ТОВ «Агроспецсервіс» каменю вапняковому на загальну суму 3 000 000,00 грн. у квітні 2013 року

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм матеріального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відподальністю "Новомиргородський цукор" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року по справі №П/811/513/14 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2014 року по справі №П/811/513/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай