Справа № 826/19706/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2015-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 січня 2015 року 15:00 № 826/19706/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Катющенка В.П., розглянувши в скороченому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві
про визнання дій та бездіяльності протиправними
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати лист (рішення, відповідь тощо) відповідача від 27.11.2014 № 59/П-6138 необґрунтованим, а тому протиправним;

- визнати дії (бездіяльність) відповідача, які полягають у не вирішенні по суті третьої

та четвертої вимоги його заяви від 28.10.2014 - протиправними;

- визнати бездіяльність (дії) відповідача щодо порушення його права на участь у процесі прийняття рішення за його заявою від 28.10.2014 протиправною;

- визнати дії (бездіяльність) відповідача щодо не вирішення по суті вимог його заяви від 28.10.2014 про ознайомлення із матеріалами перевірки-протиправними;

- визнати порушення відповідачем його законного права на ознайомлення з матеріалами перевірки по його заяві від 28.10.2014 - протиправним;

- визнати бездіяльність відповідача, яка полягає у не наведенні у його листі від 27.11.2014 мотивів відмови у задоволенні вимог його заяви від 28.10.2014 - протиправною;

- визнати бездіяльність відповідача у не наведенні (не роз'ясненні) у його листі від 27.11.2014 порядку його (листа) оскарження - протиправною;

- визнати порушення відповідачем його права знати порядок оскарження листа відповідача від 27.11.2014 - протиправним.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними, на думку позивача, діями та бездіяльністю відповідача при розгляді його заяви від 28.10.2014, оскільки в заяві позивач повідомив про протиправні дії Державної виконавчої служби України щодо порушення останньою приписів статті 7 Закону України «Про звернення громадян», а саме, - щодо не направлення його заяви про злочин від 07.08.2014 за належністю. Заява позивача на адресу відповідача від 28.10.2014 містила вимоги: встановити наявність факту правопорушення з боку Державної виконавчої служби України; притягнути винних посадових осіб до відповідальності; дозволити позивачу бути присутнім при розгляді даної заяви та дозволити позивачу ознайомитися з матеріалами перевірки. Проте, відповідач всебічно та об'єктивно не здійснив перевірку фактів, викладених у заяві позивача від 28.10.2014, а тому дійшов необґрунтованих висновків, чим порушив право позивача на отримання повної та обґрунтованої відповіді, не вказавши при цьому у листі відповіді від 27.11.2014 № 59/П-6138 жодних мотивів, з яких він відмовив у задоволенні заяви позивача від 28.10.2014. Крім того, позивач наголошує у своєму позові, що звертався він до відповідача саме у порядку норм Закону України «Про звернення громадян», а не Кримінального процесуального кодексу України.

Листом від 27.11.2014 № 59/П-6138 відповідач повідомив позивача про розгляд його звернення щодо можливих незаконних дій працівників Державної виконавчої служби України та відсутність підстав для внесення матеріалів звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також про припинення подальшої перевірки. Крім того, у даному листі відповідач роз'яснив позивачу про порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, встановлений статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» та приписи статті 83 наведеного Закону.

Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідача протиправними та такими, що порушують положення Закону України «Про звернення громадян», позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Відповідачем будь-яких заперечень на позов суду не надано.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 наведеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Зі звернення ОСОБА_1 до відповідача від 28.10.2014 вбачається, що позивач просив встановити наявність факту правопорушення з боку Державної виконавчої служби України; притягнути винних посадових осіб до відповідальності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що подане позивачем звернення до відповідача від 28.10.2014 не є зверненням громадянина в розумінні Закону України «Про звернення громадян» та, відповідно, не підлягає розгляду в порядку, визначеному цим Законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не залучалися й судова експертиза не проводилася, судові витрати з позивача стягненню не підлягають.

На підставі вищенаведених норм законодавства та керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ч. 8 ст. 183-2, ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко