Справа № 804/15166/14
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2015 рокусправа № 804/15166/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_2

до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ в особі ректора генерала-майора міліції Алфьорова Сергія Миколайовича

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_2, в якому позивач просить: визнати незаконним та скасувати наказ по особовому складу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 168 ос від 06.08.2014, яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ; поновити його на посаді рядового міліції, курсанта третього курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, допустивши негайне виконання рішення суду про поновлення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача в інтересах останнього подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано невірну правову оцінку спірним правовідносинам, не взято до уваги конституційне право позивача на свободу вираження поглядів, а також порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_2, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України в особі ректора генерала-майора міліції Алфьорова С.М. і Головним управлінням МВС України у Запорізькій області 01 серпня 2012 року було укладено договір № 1477 про підготовку фахівця у вказаному навчальному закладі.

Згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 98 ос від 01.08.2012 ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та 01 вересня 2012 року склав Присягу працівника органів внутрішніх справ України, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991р. №382.

Після вступу на навчання до Вищого навчального закладу позивач був ознайомлений з Правилами користування соціальними мережами та Рекомендаціями щодо поведінки курсантів Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ у соціальних мережах та мережі Інтернет, що підтверджується власним підписом ОСОБА_2 у відповідних відомостях.

Також з особовим складом навчальної групи ГБ-233, в якій навчався ОСОБА_2, було проведено інструктаж про заборону розташування на сторінках соціальних мереж та взагалі в Інтернеті фотографій у форменому одязі, а також інформації, яка не відповідає етичним нормам та принципам високої та загальнолюдської моралі, про що складено протокол від 29.08.2013, який підписано, в тому числі, позивачем.

Проте під час проведення 05.08.2014 чергового моніторингу персональних сторінок курсантів у соціальних мережах, який здійснюється відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 358 від 17.09.2013, начальником курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки майором міліції Андреєвим А.В. була виявлена персональна сторінка курсанта ОСОБА_2 у соціальній мережі «ІНФОРМАЦІЯ_1», на якій знаходилися зображення, фотографії та коментарі, які мають непристойний вигляд, зокрема, зображення деяких керівників держави та відомих політиків, а також зображення антинаціонального характеру (роздруківки з персональної сторінки містяться в матеріалах справи), про що Андреєвим А.В. того ж дня було складено рапорт на ім'я ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ генерала-майора міліції Алфьорова С.М., на підставі якого останнім 06.08.2014, на підставі приписів п. п. 2.5, 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073, було видано наказ № 237 про призначення службового розслідування за фактом розміщення в соціальній мережі «ІНФОРМАЦІЯ_1» курсантом 3-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки рядовим міліції ОСОБА_2 інформації, яка суперечить взятому на себе працівником міліції обов'язку служіння народу України та негативно впливає на імідж органів внутрішніх справ в цілому. Для проведення службового розслідування було створено комісію у складі: заступника начальника факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки підполковника міліції Кацуби Р.М. - голова комісії, та членів комісії - начальника курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки майора міліції Андреєва А.В., старшого оперуповноваженого в ОВС УВБ в Дніпропетровській області ДВБ МВС України підполковника міліції Малого І.І.

Начальником курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки майором міліції Андреєвим А.В. були відібрані пояснення у позивача відносно виявленого факту, під якими ОСОБА_2 поставив власноруч підпис та дату 05.08.2014.

Позивач та його представники звертають увагу суду на те, що пояснення були відібрані у ОСОБА_2 до прийняття наказу про призначення службового розслідування, що є грубим порушенням чинного законодавства. В свою чергу порушення порядку проведення службового розслідування є беззаперечною підставою для скасування спірного наказу про звільнення позивача. Також апелянт зазначає, що службове розслідування розпочалося та закінчилося в один день зі звільненням ОСОБА_2, що свідчить про поверховість його проведення.

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Відповідно до п. п. 3.2, 3.4 Інструкції службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії, при цьому забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи РНС, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Пунктом 5.2 Інструкції передбачено, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

За змістом ч. 5 ст. 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законодавець не ставить в чітку залежність час відібрання пояснень від особи, яка вчинила дисциплінарний проступок, з правом накладати дисциплінарне стягнення на винну особу. При цьому відібрати пояснення може як особа, яка проводить службове розслідування, так і начальник порушника.

За логічним висновком особа, яка проводить службове розслідування, має право відібрати пояснення від особи, яка вчинила дисциплінарний проступок, тільки після призначення службового розслідування, тоді як законодавство не обмежує право начальника такої особи відібрати пояснення у останньої в день виявлення проступку.

Як стверджує представник відповідача, доводиться поясненнями свідків, допитаних в суді першої інстанції, пояснення від ОСОБА_2 були відібрані начальником курсу ФПФПМГБ майором міліції Андреєвим А.В. 06 серпня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції з огляду на дату 05.08.2014, зазначену ОСОБА_2 у письмових поясненнях, ставить під сумнів пояснення та доводи відповідача стосовно дати відібрання пояснень саме 06.08.2014, проте, з огляду на вищевикладені висновки, не вбачає в діях начальника курсу порушення прав та інтересів позивача в частині дотримання права останнього на викладення пояснень щодо виявленого дисциплінарного проступку. Крім того такі пояснення відібрані Андреєвим А.В. не як членом комісії по проведенню службового розслідування, а як начальником курсу, про що свідчить зміст самого пояснення, що також відповідає приписам Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Під час проведення службового розслідування комісією взято до уваги пояснення ОСОБА_2, в яких особа підтвердила, що його попереджали про те, що працівникам органів внутрішніх справ забороняється в соціальних мережах висвітлювати місце своє роботи або ВНЗ ОВС, в якому проходить навчання, виставляти фотографії у формі та компрометуючі працівника ОВС фотографії, висловлюватися нецензурною та брутальною лайкою, а також про заборону користуватися соціальними мережами у робочий час та з робочих комп'ютерів. Вищеозначене доводилося до його відома керівництвом університету та начальником курсу на кожному курсовому зібранні. Після доведення до відома всіх цих наказів він одразу видалив з соціальної мережі всі свої фото в формі та назву ВНЗ, в якому навчався, а згодом став рідше заходити на свою сторінку, через що її неодноразово блокували, так як хтось розсилав з неї «спам». Приблизно у вересні 2013 року він особисто заходив на свою сторінку, після чого її заблокували і він вже не зміг на неї зайти. На сайт «ІНФОРМАЦІЯ_1» останній раз він заходив 05.08.2014 і нічого не розміщував на своїй сторінці, однак декілька днів тому розмістив на своїй сторінці фото з зображенням ОСОБА_11 та ОСОБА_12, яке взяв у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2» 19.06.2014 з метою просто показати, що не голосував за ОСОБА_11; фото ОСОБА_13 та ОСОБА_11 07.06.2014 та фото з зображенням ОСОБА_14, яке взяв у групі *политика* политком 21.04.2014 через те, що не подобається його поведінка та політика.

Також під час проведення службового розслідування комісією було ретельно досліджено роздруківки з персональної сторінки «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2, проведено атестаційні та кадрові комісії, що підтверджується показаннями свідків, допитаних в суді першої інстанції, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

В результаті службового розслідування комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 скоєно вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, суперечить взятому на себе працівником міліції обов'язку служіння народу України та негативно впливає на імідж органів внутрішніх справ в цілому та запропоновано за порушення присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України звільнити ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Ректором Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ генерал-майором міліції Алфьоровим С.М. 06.08.2014 видано наказ №168 ос по особовому складу, згідно з яким рядового міліції ОСОБА_2, курсанта третього курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 цього Положення (скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) та відраховано з навчання 06 серпня 2014 року.

Доводи представників позивача, що службове розслідування проведено поверхнево та упереджено не доведені жодним належним доказом, ґрунтуються виключно на припущеннях останніх.

Разом з тим, досліджуючи питання обґрунтованості та правомірності звільнення ОСОБА_10 зі служби в ОВС суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах справи міститься роздруківка персональної сторінки позивача з сайту «ІНФОРМАЦІЯ_1» соціальної мережі «Інтернет», з якої вбачається, що позивачем з квітня 2014 року по серпень 2014 року систематично розміщувалася на «стіні» його сторінки інформація брутального, образливого та глумливого змісту, із супроводженням у деяких випадках нецензурною лайкою, щодо Президента України ОСОБА_11, Президента США ОСОБА_13, інших політичних діячів держави та української армії, а також інформація з закликом до помсти за події у м. Одеса у травні 2014 року (Будинок Профспілок) та інформація, що свідчить про схвалення ним неіснуючих територіальних утворень.

В суді першої інстанції позивач підтвердив, що входив до групи «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_2», ним розміщувалися на «стіні» власної сторінки пости з зображеннями та висловами: «Спасите Донбасс от украинской армии», «Слава народу Новороссии» - вот такие листовки расклеины по всему Севастополю, Держитесь Новороссия… Севастополь с вами!», «Майдан убил во мне украинца, теперь я русский» тощо. Також позивачем особисто записано свій статус: «Слава БЕРКУТУ! Майдаунам гореть в аду». Оскільки він був підписаний на ці групи і отримував оновлення інформації, що в них розташовувалася, то періодично переглядав інформацію, що розміщувалася у новинах цих груп і ту інформацію, з якою він погоджувався, він відмічав проставлянням «лайків» і з метою, щоб вона відобразилася на «стіні» його сторінки, натискав «розповісти друзям», після чого така інформація розташовувалася на його персональній сторінці і була в загальному доступі.

В суді апеляційної інстанції позивач також підтвердив, що роздруківки, долучені до матеріалів справи, дійсно зроблені з його сторінки з сайту «ІНФОРМАЦІЯ_1» соціальної мережі «Інтернет» і ним була розміщена вся вищезазначена інформація. Позивач пояснив, що розміщення такої інформації здійснювалося у зв'язку із тим, що він був противником озброєних конфліктів в Україні. Позивач також зазначив, що він не мав на меті принизити чию-небудь честь та гідність, не усвідомлював образливий характер розміщеної інформації, а виключно намагався передати власне ставлення до подій, що відбуваються в Країні.

Представники позивача зазначили, що суд першої інстанції не надав належної оцінки походженню та меті розміщення інформації, що містилася на сторінці ОСОБА_2 в соціальній мережі, проте вказані доводи спростовуються змістом постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Разом з тим суд апеляційної інстанції з цього приводу додатково зазначає, що самим позивачем в ході судового розгляду справи підтверджено, що вказана інформація залишена ним у відкритому доступі в мережі інтернет свідомо, задля оголошення власного ставлення до ситуації в Державі та певних громадських діячів. При цьому колегія суддів встановила, що така інформація опинилася на сторінці позивача внаслідок його активних дій - моніторингу пов'язаних новин, які викликали у нього зацікавленість, а також висловлення власного враження щодо таких новин, яке відбувалося шляхом проставляння позитивних відгуків - так званих «лайків», щодо відповідної інформації. Само ж по собі залишення інформації на сторінці у відкритому доступі, за висновком суду апеляційної інстанції, використовуючи власне ім'я, яке ідентифікується з особою ОСОБА_2 через фотокартку, є ні чим іншим, як розміщення і розповсюдження певної інформації.

При цьому колегія суддів зазначає, що не зважаючи на те, що на сторінці ОСОБА_2 у соціальній мережі не містилася інформація щодо місця служби та навчання останнього, проте його приналежність до системи ОВС була відома певному колу осіб - його знайомі, друзі, родичі, товариши з навчання, викладачі Університету та пов'язані з ними особи.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що доводи позивача та його представників про моніторинг відповідачем мережі інтернет за запитом помічника народного депутата ОСОБА_14 не підтверджено належними доказами. Додатково суд апеляційної з цього приводу зазначає, що ані чинне законодавство, ані наказ Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 358 від 17.09.2013 не визначає чітке коло осіб, які можуть виступати ініціатором перевірки щодо розміщення курсантами Університету інформації в мережі інтернет.

Доводи представників позивача, що вказана інформація є лише реалізацію права на свободу вираження поглядів, суд апеляційної інстанції знаходить помилковими з огляду на приписи норм міжнародного та національного законодавства.

Європейський суд з прав людини зазначає, що на державних службовців, як й на інших громадян, розповсюджується захист, який надається статтею 10 (свобода вираження поглядів) Конвенції з прав людини та основоположних свобод, проте держава має право в силу їх особливого статусу зобов'язувати їх до стриманості (Eur. Court H.R. Vogt v. Germany, Judgment of 26 September 1995. Series A. No. 323. Para. 53).

Таким чином право на свободу вираження поглядів не є абсолютним і має бути реалізовано особою відповідно до набутого статусу та взятим на себе зобов'язанням.

В додатку до Рекомендації № R(2000)6 «Про статус службовців органів публічної влади в Європі» Комітет сформував певні стандарти в цій галузі, в якій, зокрема, зазначено, що при здійсненні свої обов'язків державні службовці мають дотримуватися принципів верховенства права, лояльності до демократичних інститутів, свободи розсуду, нейтральності, неупередженості, ієрархічного підпорядкування, поваги до народу, підзвітності.

Для того, щоб державні службовці могли повністю присвятити себе здійсненню публічних функцій та уникнути конфлікту інтересів та корупції, можуть передбачатися певні обмеження на вторинну зайнятість та здійснення певних видів діяльності (пункт 13).

В Рекомендації № R(2000) 10 «Про кодекс поведінки службовців органів публічної влади» Комітет Міністрів звернув увагу держав-учасниць на доцільність прийняття національних кодексів на основі модельного Кодексу, який є додатком до даної Рекомендації.

Відповідно до даного Кодексу, службовці - це особи, прийняті на службу до органів публічної влади (п. 2 ст. 1). Метою Кодексу є установлення стандартів їх поведінки та непідкупності (ст. 3).

Ці особи є політично нейтральними, вони не можуть намагатися нанести шкоду законній політиці, рішенням або діям публічної влади (п. 2 ст. 4). Їх обов'язок - лояльно служити установам згідно з законом загальнодержавним, регіональним або місцевим органам влади (п. 1 ст. 5).

Здійснюючи свої повноваження, вони не можуть діяти свавільно, причиняючи шкоду будь-якій особі, колу осіб або структурі; службовці дотримують права, обов'язки та законні інтереси інших осіб (ст. 6).

Службовці приймають необхідні заходи, аби політична діяльність або участь у політичних чи публічних дебатах не підривала довіру спільноти та роботодавця в їх здатності лояльно та неупереджено виконувати свої обов'язки (п. 1 ст. 16). Вони повинні дотримуватися приписів щодо обмеження на політичну діяльність, які встановлені на законних підставах для певних категорій службовців органів публічної влади з урахуванням їх становища та характеру повноважень (п. 3 ст. 16).

Законом України «Про міліцію» визначено, що міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

Вступаючи до служби в органи внутрішніх справ ОСОБА_2 добровільно взяв на себе певні зобов'язання, визначені для працівників вказаного органу, та присягнувся, зокрема, всіляко сприяти зміцненню та авторитету органів внутрішніх справ, захищати від протиправних посягань державний устрій і громадський порядок.

Офіцерським складом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України постійно проводилися виховні та роз'яснювальні заходи щодо дотримання службової дисципліни та виконання обов'язків органів внутрішніх справ, обов'язку дотримання законності та правопорядку, забезпеченні безпеки громадян, їх прав, свобод і законних інтересів, виконання Присяги працівників ОВС, а також про крайню необхідність пам'ятати про любов до України, її народу, територіальну цілісність та готовність захищати законні права та інтереси держави.

Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 7 Закону службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися норм професійної та службової етики.

Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджені наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.04.2012 за № 628/20941, як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівника органів внутрішніх справ України: моральні цінності, зобов'язання та принципи служби в органах внутрішніх справ; професійно-етичні вимоги до службової, позаслужбової та антикорупційної поведінки тощо.

Положення цих Правил поширюються на осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. Дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Розділом 3 Правил визначено, що кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов'язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку.

Вищим моральним змістом службової діяльності працівника є захист людини, її життя і здоров'я, честі та особистої гідності, невід'ємних прав і свобод.

Службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до таких моральних принципів: лояльності, що передбачає вірність державі, МВС, повазі і коректному ставленні до державних та громадських інститутів, державних службовців; нейтральності, що означає рівне, неупереджене ставлення до всіх політичних партій і рухів, що передбачає відмову працівника від участі в їх діяльності в будь-яких формах.

Працівник не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов'язку кожного працівника органів внутрішніх справ.

Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності.

Розділом 4 правил встановлено, що поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Норми професійної етики вимагають від працівника: постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій; поводитись з усіма категоріями громадян однаково коректно незалежно від їх службового чи соціального становища.

Працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

Для працівника неприпустимі: поспішність у прийнятті рішень, нехтування процесуальними і моральними нормами; провокаційні дії, пов'язані з підбурюванням, спонуканням у прямій чи непрямій формі до вчинення правопорушень.

Таким чином, приймаючи участь в обговоренні та розповсюдженні інформації, пов'язаної з державними та громадськими діячами, з правовим та політичним становищем в Державі, ОСОБА_2, як службовець органів внутрішніх справ, який присягнув на вірність народові та державі України, мав усвідомлювати негативний характер таких дій, адже відкрито підтримував політику неіснуючих територіальних утворень та паплюжив гідність легітимно обраного Президента України та окремих публічних службовців, які в цивілізованому світі ототожнюються з Державою Україна.

Такі дії обґрунтовано визначені відповідачем як такі, що порушують головні принципи служби в ОВС, закріплені в чинному законодавстві.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого та вірного висновку, що служба в органах внутрішніх справ передбачає вірність її працівників державі, МВС, повагу та коректне ставлення до державних і громадських інститутів України. Відступати від цього обов'язку несумісно із службою державі.

Додатково суд апеляційне інстанції зазначає, що вчиняючи вищевказані дії, ОСОБА_2 зрадив моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, що ставить під сумнів можливість подальшого несення позивачем гідно, неупереджено, сумлінно та добросовісно службу в органах внутрішніх справ.

При цьому доводи представника позивача, що відповідачем не доводилося до відома курсантів яку саме інформацію забороняється розповсюджувати в мережі інтернет, а відповідні накази по університету не дають роз'яснення поняттю інформації або фотографії, яка компрометує працівника ОВС, суд апеляційної інстанції вважає такою, ще не впливає на характер скоєного позивачем проступку, адже останній, як особа, що має повну дієздатність, є освіченою людиною, діючим працівником ОВС, який обізнаний з нормами законодавства щодо діяльності працівників міліції, постійно отримуючи інструктаж та роз'яснення з боку офіцерів ОВС щодо правил поведінки та необхідності дотримання вимог чинного законодавства, зобов'язаний самостійно контролювати власні дії та усвідомлювати негативні наслідки власних вчинків.

Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаною нормою визначено не окремий вид відповідальності працівника ОВС, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення, яке може мати місце, коли за результатами проведеного службового розслідування повністю доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що само по собі скоєння такого проступку не вимагає від роботодавця брати до уваги попередню поведінку та досягнення працівника, адже такий проступок носить разовий грубий, протиправний характер, який свідчить про не можливість подальшого несення служби в органах внутрішніх справ.

При цьому закон також не вимагає від роботодавця зазначати в самому наказі, про що вказує як на його необґрунтованість та протиправність представник позивача, в чому саме полягає вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, адже таке посилання знайшло свої відображення у висновку службового розслідування, за наслідками якого прийнято оскаржуваний наказ.

Згідно з п. 2.3 Договору про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ № 1477 від 01.08.2012, особа зобов'язується не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, дотримуватися вимог законодавства України та нормативних актів з питань проходження служби в органах внутрішніх справ.

Положенням про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів МВС, затвердженим наказом МВС України від 07.09.2009 № 381, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.09.2009 за № 911/16927, передбачено, що курсант (слухач) може бути відрахований з ВНЗ за порушення умов договору (контракту).

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що спірний наказ по особовому складу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ № 168 ос від 06.08.2014 є правомірним, прийнятим суб'єктом владних повноважень з дотриманням всіх принципів, визначених в ч. 3 ст. 2 КАС України.

Щодо доводів представника позивача про залишення судом першої інстанції поза увагою інших позовних вимог ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога про поновлення останнього на посаді рядового міліції, курсанта 3 курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, яким ОСОБА_2 звільнено з ОВС. Не знайшовши підстав для скасування спірного наказу, суд позбавлений правового механізму вирішити питання про поновлення на службі позивача.

Враховуючи сукупність викладених обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2014 року в адміністративній справі № 804/15166/14 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 19 січня 2015 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова