Справа № 2а-2952/11/4070
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м. Київ К/800/38998/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління у справах захисту прав споживачів у Київській області (далі - Управління),

про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови Управління № 978 від 25.05.2011 року (далі - Постанова № 978) щодо накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначив, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.01.2011 року, яка набрала законної сили, був встановлений факт відсутності порушень вимог п.,п. 27, 41, 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1184 від 26.09.2007 року та ст.,ст. 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

16 серпня 2011 року постановою Київського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою про скасування постанови Київського окружного адміністративного суду та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 22.03.2006 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

20 травня 2008 року Міністерство транспорту та зв'язку України прийняло рішення № 59Л щодо надання ОСОБА_2 ліцензії серії НОМЕР_3 від 26.05.2008 року з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з дозволеними видами робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами; внутрішні перевезення вантажів вантажними автомобілями та напівпричепами, з строком її дії з 1.11.2006 року до 31.10.2011 року

На виконання зазначеного рішення ОСОБА_2 отримав ліцензійну картку серії НОМЕР_2 на виконання робіт з внутрішніх перевезень пасажирів автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).

26 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та Громадською організацією «Перевізник Переяславщини» був укладений договір про членство в організації № 12, відповідно до п. 2.1 якого ОСОБА_2 надано право вимагати від організації організування регулярних спеціальних перевезень пасажирів.

14 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та Громадською організацією «Перевізник Переяславщини» був укладений договір про організацію перевезення пасажирів в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання забезпечити власними ТЗ, або якими Виконавець володіє на відповідній правовій підставі, платне перевезення пасажирів в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень на умовах та в порядку, визначеному паспортом автобусного маршруту спеціальних перевезень «Переяслав-Хмельницький Київ», «Київ Переяслав-Хмельницький» та інших, визначених Замовником.

Начальником Переяслав-Хмельницького відділення Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України в Київській області був погоджений паспорт автобусного маршруту, затверджений головою Громадської організації «Перевізник Переяславщини», у відповідності до якого організація обслуговує в режимі регулярних спеціальних перевезень маршрут «Переяслав-Хмельницький - Київ», а також у зворотному напрямку.

8 грудня 2010 року Управлінням була здійснена перевірка Переяслав-Хмельницького автобусного маршруту щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів, за наслідками якої був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що в маршрутному автобусі марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, був відсутній боковий трафарет, в салоні відсутня інформація щодо позначення входу, відомостей про розмір штрафу за безквитковий проїзд, перевезення неоплаченого багажу, номер телефону перевізника, загальна пасажиромісткість із зазначенням окремо місць для сидіння пасажирів, позначення місць розташування вогнегасника, аптечки.

Зазначено, що ОСОБА_2 були порушені вимоги п.,п. 27, 41, 115 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1184 від 26.09.2007 року та ст.,ст. 6, 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, 8 грудня 2010 року Управлінням був складений протокол про адміністративне правопорушення № 002701 та виданий припис щодо усунення виявлених порушень.

22 грудня 2010 року Управління прийняло постанову у справі про адміністративне правопорушення № 2840, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 136,00 грн.

31 січня 2011 року постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області постанова у справі про адміністративне правопорушення № 2840 від 22 грудня 2010 року визнана протиправною і скасована.

25 травня 2011 року Управління прийняло Постанову № 978 щодо накладання передбаченого ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», на ОСОБА_2 штрафу, у розмірі 4 252,50 грн.

Відповідно до ч.,ч. 1, 2 ст. 15 Законом України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 21 цього Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право, зокрема, перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів. Порядок проведення таких перевірок визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів; накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.01.2011 року був встановлений факт відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155 Кодексу України про адміністративні правопорушення та зазначено, що органи виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів не наділені повноваженнями здійснювати розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Аналізуючи норми Закону України «Про захист прав споживачів» послуга з перевезення пасажирів визначається як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, що відповідає п. 17 ст. 1 цього Закону.

Отже, дія зазначеного Закону поширюється на правовідносини, що виникають в процесі здійснення ОСОБА_2 господарської діяльності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що Управління, приймаючи оскаржувану постанову, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволення позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає,

що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.