Справа № 2а-1870/8103/12
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 р. Справа № 2а-1870/8103/12
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, прокуратури Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014р. по справі №2а-1870/8103/12 за позовом ОСОБА_1

до прокуратури Сумської області

про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

27.09.2012 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до прокуратури Сумської області (далі - відповідача), в якому просить, після доповнення, скасувати наказ відповідача №1125к від 27,08.2012 року про звільнення старшого слідчого прокуратури Сумського району ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури Сумської області за порушення Присяги слідчого прокуратури Сумського району та органах прокуратури Сумської області; зобов"язати прокуратуру Сумської області виплатити, починаючи з дня звільнення з 27.08.2012 року до фактичного поновлення в органах прокуратури Сумської області до дня видання наказу про поновлення в органах прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу; вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку; середній заробітку за час затримки розрахунку; грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову щорічну відпустку, починаючи з 2009 року до дня видання наказу про поновлення на роботі з розрахунку 59 календарних днів на кожен рік; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб за період 2009-2014 роки на кожен рік окремо; моральну шкоду у сумі 200 000 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року по справі №2а- 1870/8103/12 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Сумської області "Про звільнення з роботи" з 27.08.2012 року №1125 к.

Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури Сумського області на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 134 324,25 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову якою стягнути на користь позивача з відповідача за період часу з 2009-2012 роки матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань в сумі 17087,49 грн., компенсацію за 108 днів невикористаної відпустки в сумі 22 411,08 грн., моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні частини позову, суд першої інстанції не врахував, положення Закону України «Про відпустки», фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні частини позову, суд першої інстанції не врахував, положення Закону України «Про прокуратуру», ст.8,ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України, фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційних скарг постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом прокурора Сумської області від 27 грудня 2010 року № 1145к позивача переведено на посаду старшого слідчого прокуратури Сумського району.

7 лютого 2011 року позивачем прийнята Присяга працівника прокуратури.

Наказом прокурора Сумської області від 27 серпня 2012 року № 1125к за порушення Присяги працівника прокуратури старшого слідчого прокуратури Сумського району, молодшого радника юстиції позивача звільнено з займаної посади та органів прокуратури Сумської області.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із приписів Кодексу законів про працю України, Закону України "Про відпустки", Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1, п.2 ч.2 ст.46-2 Закону України "Про прокуратуру" прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, зокрема, за порушення "Присяги працівника прокуратури".

Згідно до ст. 46 названого Закону прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості.

Особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратури, слідчих прокуратури, приймають "Присягу працівника прокуратури" такого змісту:

"Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури".

У відповідності до ч. 3 ст. 48 даного Закону визначено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, що затверджено постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ. працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

У відповідності до ст. 8 згаданого вище Статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

На підставі ст. 9 даного Статуту дисциплінарними стягненнями є:

догана;

пониження в класному чині;

пониження в посаді;

позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України";

звільнення;

звільнення з позбавленням класного чину.

Згідно до ст. 11 наведеного вище Статуту передбачено порядок вирішення питання про накладення стягнення, відповідно до якої дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

У відповідності до п. 10 Інструкції "Про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України", затвердженою Наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20, при проведенні службового розслідування чи службової перевірки повному, об'єктивному і всебічному з'ясуванню підлягають:

обставини події, у зв'язку з якою проводиться розслідування чи перевірка (час, місце, спосіб, наслідки тощо); правомірність дій чи бездіяльності працівників прокуратури, що призвели до події чи безпосередньо передували їй; наявність у діянні прокурорсько-слідчого працівника ознак дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення, злочину чи іншого ганебного вчинку, їх мотиви; обставини, що впливають на ступінь і характер відповідальності прокурорсько-слідчих працівників; характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов'язків, поведінка до порушення тощо); причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, посадові особи, якими вони допущені; характер і розмір завданих порушенням збитків, а також можливості їх відшкодування; обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустились ганебних вчинків, обґрунтованість призначення їх на відповідні посади, присвоєння класних чинів, заохочень та роль їх безпосередніх керівників у забезпеченні належної поведінки цих працівників; правильність і обґрунтованість прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події.

Згідно з п. 20 даної Інструкції за пропозиціями, викладеними у висновку службового розслідування чи службової перевірки, прокурорсько-слідчі працівники можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності.

Дисциплінарне стягнення застосовується відповідно до вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України не пізніше одного місяця з дня затвердження висновку.

Висновок службового розслідування чи службової перевірки та видані за їх результатами накази долучаються до особової справи працівника, стосовно якого вони проводилися. Матеріали службового розслідування та службової перевірки зберігаються в установленому порядку згідно з вимогами організаційно-розпорядчих документів Генеральної прокуратури України.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пунктом 3 Наказу Генерального прокурора України від 21 листопада 2011 року № 13 «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» до проступків, які ганьблять працівника прокуратури і є несумісними з перебуванням на посадах віднесено, у тому числі, порушення громадського порядку, аморальну поведінку, тобто ганебні вчинки, що підривають авторитет органів прокуратури.

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для звільнення позивача в оскаржуваному наказі названі - результати проведеною на виконання розпорядження прокурора області від 1 серпня 2012 року №79 службовою перевірки за скаргою ОСОБА_3, якими встановлено, що позивач, маючи низькі ділові та моральні якості, протягом тривалого часу без поважних причин неналежно виконує покладені на нього службові обов'язки, порушує Присягу працівника прокуратури.

Крім цього, відповідачем зазначено про прийняття атестаційною комісією від 17 грудня 2010 року рішення про визнання позивача таким, що не в повній мірі відповідає посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства прокуратури області, наказом прокурора області від 27 грудня 2010 року № 1145к він переведений старшим слідчим прокуратури Сумського району.

Окрім цього, в оскаржуваному наказі відповідач зазначив про те, що 15 липня 2011 року атестаційною комісією проведене повторне дострокове атестування позивача, під час якого встановлено, що він не працює над підвищенням свого професійного рівня, неналежним чином веде себе в побуті, у зв'язку з чим працівниками міліції тривалий час розглядалась значна кількість скарг, поданих ним та його дружиною.

Нерідко конфлікти між подружжям відбувалися в присутності двох неповнолітніх дітей.

Атестаційною комісією досліджувалась значна кількість отриманих з органів внутрішніх справ відмовних матеріалів, які характеризують позивача лише з негативної сторони. Тому було прийнято рішення про невідповідність позивачем посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району.

Але, враховуючи інтереси неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2001 року народження, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від - червня 2009 року залишений з батьком, а другий син ОСОБА_5, 2007 року народження, переданий на виховання матері, із займаної посади та органів прокуратури він не звільнений.

Незважаючи на вжиті заходи впливу, належних висновків він не зробив та продовжує неналежним чином виконувати покладені на нього службові обов'язки та порушувати норми прокурорської етики.

Провідним спеціалістом-психологом Головного управління кадрового забезпечення Генеральної прокуратури України від 14 грудня 2011 року в результатах психологічного дослідження професійної придатності відзначено, що у спілкуванні з іншими позивач іноді буває нетактовний, може проявляти недоброзичливе ставлення до оточуючих, неуважність до почуттів інших людей, поводитись грубо.

Обговоренням 26 квітня 2012 року на оперативній нараді у прокурора області стану досудового слідства по кримінальній справі стосовно ОСОБА_2, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 296 ч. 1, 364 ч. 3 КК України, встановлено, що позивач без поважних причин допустив тяганину і тривалий час не провів по ній жодної слідчої дії.

Тому наказом прокурора області від 8 травня 2012 року № 367к йому оголошена догана.

Крім того, відповідач в спірному наказі зауважив на те, що у поточному році за неналежне виконання службових обов'язків та порушення трудової дисципліни стосовно позивача три рази приймались рішення про повну або часткову невиплату премії.

17 липня 2012 року до прокуратури області надійшла скарга ОСОБА_3, в якій поряд з іншими обставинами, він посилався на неправомірні дії позивача під час розслідування кримінальної справи №12660011, порушеної прокурором Сумського району 20 червня 2012 року стосовно державного реєстратора Сумської районної державної адміністрації ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Службовою перевіркою встановлено, що позивач в ході розслідування даної кримінальної справи при спілкуванні вів себе некоректно, здійснював тиск на скаржника, членів його сім'ї та примушував передати ОСОБА_7 кошти в сумі 15 тисяч доларів США.

Колегія суддів зауважує на те, що на підставі викладених вище обставин відповідачем зроблений висновок про звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури Сумської області за Порушення присяги працівника прокуратури.

Проаналізувавши норми Закону України "Про прокуратуру", Дисциплінарного статуту прокуратури України, наказу Генерального прокурора України від 21 листопада 2011 року № 13 «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли особою скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов"язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов"язків.

Викладені вище обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відношення його до здійснення професійної діяльності та характеристика його особистого життя, поведінки у побуті не може свідчити про порушення ним Присяги працівника прокуратури.

Обставини, викладені у висновку про звільнення за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 не підпадають під ознаки порушення Присяги працівника прокуратури, оскільки даний вид дисциплінарного стягнення не є альтернативним, а є санкцією іншого ступеню відповідальності.

В своїй апеляційній скарзі відповідач не приводить інших доводів в підтвердження своєї позиції, ніж ті які оцінені судом першої інстанції, тому не спростовують висновків суду.

З приводу посилань апеляційної скарги відповідача на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що у порушення пункту 5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України до проведення службової перевірки за скаргою громадянина ОСОБА_3 посадовими особами відповідача не було залучено Управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи для розгляду скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії позивача - розпорядженням прокурора області призначено службову перевірку до складу комісії, якої увійшов старший прокурор прокуратури Сумської області з питань внутрішньої безпеки Подолінний Л.А.

Подолінний Леонід Анатолійович наказом Генерального прокурора України №802к від 27.06.2012 року призначений старшим прокурором прокуратури Сумської області з питань внутрішньої безпеки.

Судом першої інстанції зроблений висновок, який не відповідає обставинам справи.

Разом з тим, колегія суддів, вважає, що наведене не призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга відповідача в цій частині не підлягає задоволенню.

Стосовно частини позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховані норми тривалості робочого часу працівників прокуратури, що визначені Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників прокуратури Сумської області, затверджені наказом прокурора Сумської області №63 від 17.08.2011 року.

Пунктом 21 згаданих Правил встановлений 40-годинний тиждень тривалістю робочого часу, тобто роботи у 5-денному робочому тижні.

Наведеному в судовому рішенні розрахунку період вимушеного прогулу позивача за період з 28.08.2012 року по 18.08.2014 року складає - 23 місяці 16 днів.

Колегія суддів зауважує, що даний період повинен бути вирахований у днях, та складає 493 дні.

Посилання апеляційної скарги відповідача на неврахування судом першої інстанції приписів ч.2 ст.235 КЗпП України, яка каже, що якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а саме факту оскарження позивачем судового рішення суду датованого 19.12.2012 року лише - 17.12.2013 року, колегія суддів вважає хибними.

Дані обставини були враховані судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження по даній апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 134 324,25 грн.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача складає - 102 302,43 грн., виходячи із розрахунку 493 днів (кількість робочих днів за період часу з (28.08.2012 року по 18.08.2014 року )Х 207,51 грн. (середньоденна заробітна плата)

Судове рішення в частині стягнення різниці між сумами у 134 324,25 грн. та 102302,43 грн. що складає 32021,82 грн. підлягає скасуванню, та в задоволенні даної частини позову слід відмовити.

Крім цього, колегія суддів, вважає можливим змінити судове рішення доповнивши його словами з відрахуванням необхідних податків та зборів після слів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача, оскільки норми діючого законодавства передбачають здійснення відрахування вказаних виплат.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про задоволення частини позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 17087,49 грн., вихідну допомогу в сумі 17087,49 грн.. компенсацію за 108 днів невикористаної відпустки в сумі 22411,08 грн., моральної шкоди в сумі 200 000 грн., то колегія суддів зазначає наступне.

В своїй позовні заяві каже про зобов'язання відповідача виплатити компенсацію за невикористану відпустку в період вимушеного прогулу.

Згідно із ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати, при цьому суд роз'яснює, що оскільки позивач поновлений на займаній посаді, а відповідно поновлено і його право на отримання основної щорічної відпустки. У випадку не скористання даним правом після поновлення, позивач вправі звернутися до роботодавця з вимогою виплатити компенсацію за невикористану відпустку.

Матеріали справи свідчать про те, що на дні невикористаної відпустки позивача нарахована компенсація, яка увійшла в суму розрахунку на час звільнення.

Названі в апеляційній скарзі позивача протиріччя у тривалості днів невикористаної відпустки не знайшли своє підтвердження, оскільки довідки, що містяться на аркушах справи 32 та 33 том 1, кажуть що підсумок суми даних виплат, із загальним розрахунком за весь час роботи, так й конкретно по періодам.

З приводу позовних вимог про виплату вихідної допомоги, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Дана норма Кодексу законів про працю встановлює вичерпний перелік підстав для здійснення виплати працівникові вихідної допомоги, вони стосуються підстав припинення трудового договору, які визначені КЗпП України.

Матеріали справи свідчать про те, що позивача було звільнено із органів прокуратури за порушення Присяги працівників прокуратури, вказані підстави передбачені Законом України "Про прокуратуру", тому правила статті 44 не можуть бути застосовані до даного спору.

Апеляційна скарга позивача не містить спростувань даних обставин, тому не підлягає задоволенняю. в цій частині.

З приводу частини позовних вимог про зобов'язання виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до підпункту 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно із пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надання працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов'язком суб'єкта владних повноважень, належить до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень й при цьому залежить від наявності фонду оплати праці.

В своїй апеляційній скарзі позивач не наводить підстав для спростування вказаних висновків, тому в задоволенні даної частини апеляційної скарги слід відмовити.

З питань виплати на користь позивача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

На підставі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових засиль для організації свого життя.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач каже про відчуття покинутості та непотрібності, які у нього виникли після звільнення з органів прокуратури, та порушення відповідачем процедури виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи не знайшли підтвердження дані обставини, тому підстав для задоволення даної частини позовних вимог відсутні.

В своїй апеляційній скарзі позивач не наводить інших доводів, тому дана частина апеляційної скарги не підлягає скасуванню.

Відповідно ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно до п.2 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

На підставі п.3 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню та зміні, а апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню, а апеляційна скарга позивача - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197,п.2 п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року по справі №2а-1870/8103/12 скасувати в частині стягнення з прокуратури Сумської області на корить ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32021,82 грн.

В цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 року по справі №2а-1870/8103/12 змінити доповнивши рішення суду про стягнення з прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 102 302,43 грн. наступним:

з відрахуванням необхідних податків та зборів.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 18.08.2014року по справі № 2а-1870/8103/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 16.01.2015 р.