Справа № 814/5249/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/5249/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінтур-Екс" до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 13.11.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем були винесені на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки, які не відповідають фактичним обставинам та положенням податкового законодавства.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 22.10.2013 року по 29.10.2013 року Міжрегіональним Головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ «Грінтур-Екс» задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень, лютий, березень, квітень, травень 2012 року щодо суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ в наступних звітних періодів.

За результатами перевірки відповідачем було складено акт № 1304/40-50/37-20/25380435 від 30.10.2013 року (далі - акт перевірки, т. 1 а. с. 23 - 72).

У акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог:

1. ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, зі змінами і доповненнями (далі - ПК України), що призвело до завищення суми податкового кредиту та від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту в розмірі 4 568 828,00 грн., а саме:

- грудень 2011 року в сумі ПДВ 1 549 944,00 грн.,

- січень 2012 року в сумі ПДВ 998 121,00 грн.,

- лютий 2012 року в сумі ПДВ 229 071,00 грн.,

- березень 2012 року в сумі ПДВ 1 249 696,00 грн.,

- квітень 2012 року в сумі ПДВ 541 996,00 грн.

2. п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на загальну суму ПДВ в розмірі 4 026 832,00 грн., а саме:

- січень 2012 року в сумі ПДВ 1 549 944,00 грн.,

- лютий 2012 року в сумі ПДВ 998 121,00 грн.,

- березень 2012 року в сумі ПДВ 229 071,00 грн.,

- квітень 2012 року в сумі ПДВ 1 249 696,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 13 листопада 2013 року прийняті податкові повідомлення-рішення: - форми «В1» № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у т.ч. заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 4 026 832,00 грн., у тому числі не відшкодовано на момент перевірки - 1249696 грн., відшкодовано на момент перевірки - 2777136 грн.; штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 2013416 грн. (т. 1 а. с. 73); - форми «В4» № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 541 996,00 грн. (т. 1 а. с. 75).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно до ст. 185 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Відповідно до п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Крім того, положеннями ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України, від 16.07.1999, № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Грінтур-Екс» є сертифікованим зерновим складом. Поставка зернових вантажів на зерновий склад ТОВ «Грінтур-Екс» здійснюється як залізничним так і автомобільним транспортом.

У перевіряємий період між позивачем та його контрагентами були укладені договори поставки, відповідно до яких покупець (ТОВ «Грінтур-Екс») зобов'язувався продати та поставити, а покупці (ТОВ «Ценфинторг-Юг», ТОВ «Дельфа-М» та ПП «Торговий дім ділові дрібниці») - оплатити та прийняти товар: «Соя» урожаю 2011 року (т. 1 а.с. 222-225, а.с. 231-232, а.с. 238-240, 245-246; т. 2 а.с. 3-4, а.с. 22-23, а.с. 30-31, а.с. 36-37, а.с. 45-46, а.с. 54-55, а.с. 64-65, а.с. 72-73, а.с. 79-80, а.с. 86-87, а.с. 105-106, 112-113, 120-121, 137-138, 146-147, 154-155, 162-163, 179-180, 186-187, 194-195, 203-204, 214-215, 231-232, 238-239, 245-247; т. 3 а.с. 9-11, а.с. 28-30, а.с. 42-44, а.с. 52-54, а.с. 61-63, а.с 72-74, а.с. 80-82, … т. 4, 5).

Факт придбання товару підтверджений видатковими накладними (т. 1 а.с. 227, 234, 242, 248; т. 2 а.с. 6, 15, 25, 33, 39, 48, 57, 66, 75, 82,89, 108, 115, 122, 140, 148, 157, 165, 182, 189, 197, 206, 217, 234, 241, 249; т. 3 а.с. 13, а.с. 32, а.с. 46, а.с. 56, а.с. 65, а.с. 76, а.с. 84, … т. 4, 5), рахунками-фактурами (т. 1 а.с. 226, 233, 241, 247; т. 2 а.с. 5, 24, 32, 38, 47, 56, 74, 81, 88, 107, 114, 139, 156, 164, 181, 188, 196, 205, 216, 233, 240, 248; т. 3 а.с. 12, а.с. 31, а.с. 45, а.с 55, а.с. 64, а.с. 75, а.с. 83, … т. 4, 5) та банківськими виписками (т. 1 а.с. 125-205; т. 2 а.с. 14).

Товар був поставлений транспортом покупців. Факт поставки підтверджений належним чином оформленими товарно-транспортними накладними (т. 1 а.с. 230, 237, 244; т. 2 а.с. 1-2, 9-13, 18-21, 28-29, 35, 42-44, 51-53, 60-63, 69-71, 78, 85, 92-104, 111, 118-119, 125-136, 143-145, 151-153, 160-161, 169-178, 185, 192-193, 200-202, 209-213, 220, 230, 236-237, 243-244; т. 3 а.с. 2-8, а.с. 16-27, а.с. 35-41, а.с.49-51, а.с. 59-60, а.с. 69-71, а.с. 79, а.с. 87, … т. 4, 5). На виконання операції з поставки товару на ім'я позивача контрагентами були оформлені податкові накладні (т. 1 а.с. 228, 235, 243, 249; т. 2 а.с. 7, 16, 26, 34, 40, 49, 58, 67, 76, 83, 90, 109, 116, 123, 141, 149, 158, 166, 183, 190, 198, 207, 218, 235, 242, 250; т. 3 а.с. 14, а.с. 33, а.с. 47, а.с. 57, а.с. 66, а.с. 77, а.с. 85, … т. 4, 5).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на момент вчинення операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи, а отже мають належну правоздатність, у т.ч. щодо вчинення правочинів.

Таким чином, факт здійснення господарської операції та формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджено також наступними обставинами: - був наявний рух активів у процесі здійснення господарських операцій між ТОВ «Грінтур - Екс» та його контрагентами: ТОВ «Ценфинторг-Юг», ТОВ «Дельфа-М» та ПП «Торговий дім ділові дрібниці», що підтверджується необхідними первинними документами, з урахуванням того, що поставка фактично була здійснена автотранспортом на умовах CPT Миколаївській морський порт за місцезнаходженням зернового складу; - позивач має всі технічні та технологічні можливості до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, у т.ч. кваліфікований персонал, основні фонди, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщення для зберігання товарів, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю товару (зернові вантажі) у відповідні строки; наявні відповідні дозвільні документи (у т.ч. Сертифікат зернового складу), що необхідні для ведення даного виду господарської діяльності; - всі суб'єкти господарювання: ТОВ «Ценфинторг-Юг», ТОВ «Дельфа-М» та ПП «Торговий дім ділові дрібниці» на момент вчинення господарських операцій з поставки товару - соя врожаю 2011 року мали спеціальну податкову правосуб'єктність, а також мали податковий статус платників ПДВ постачальника товарів (послуг); - позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість на момент вчинення (і на даний час) відповідної господарської операції щодо товарів та послуг, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Первинні документи, що підтверджують товарність господарських операцій залучені до матеріалів справи та підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами.

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідачем не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів.

Позивачем були надані копії первинних документів, які підтверджують реальність здійснених позивачем зі своїми контрагентами господарських операцій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вказані в акті перевірки висновки про нікчемність укладених позивачем правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними доказами, носять характер припущення і є суб'єктивною думкою відповідача.

З огляду на вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 13 листопада 2013 року року форми В1 №, форми «В4» № , а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінтур-Екс" підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик