Справа № 820/17269/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 січня 2015 р. № 820/17269/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінкоммет"
до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області
провизнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техінкоммет" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Техінкоммет") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - відповідач, Основ'янська ОДПІ), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення № Основ'янської ОДПІ від 17.09.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 37500, 00 грн., в тому числі 25000, 00 грн. за основним платежем та 12500,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі акта Основ'янської ОДПІ від 11.08.2014 р. № 2775/20-38-22-04-08/33067025 було прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.09.2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 37500, 00 грн., в тому числі 25000, 00 грн. за основним платежем та 12500,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Позивач вважає необґрунтованими висновки відповідача, зроблені в акті перевірки, у зв'язку з чим просив суд скасувати зазначене податкове повідомлення-рішення, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. На думку позивача, формування ТОВ "Техінкоммет" податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період підтверджено належним чином складеними первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ "Інтерія ЛТД". Вважає, що акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 01.04.2014 року № 1815/15-53-22-3/38018040 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерія ЛТД", з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період січень - лютий 2014 року» не може бути доказом по справі в розумінні ст. 70 КАС України та не може свідчити про неправомірність віднесення позивачем сум до податкового кредиту.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких послався на обґрунтованість висновків акта Основ'янської ОДПІ № від 11.08.2014 р. № 2775/20-38-22-04-08/33067025 та прийнятого на підставі зазначеного акта оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 17.09.2014 року № . Зазначив, що в ході перевірки встановлено, що позивач у січні 2014 року мав взаємовідносини з підприємством, яке відсутнє за місцезнаходженням - з ТОВ "Інтерія ЛТД", по взаємовідносинам з яким сума податкового кредиту позивача за січень 2014 року складає 25000, 00 грн. На підставі акта ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 01.04.2014 року № 1815/15-53-22-3/38018040 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерія ЛТД", з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період січень - лютий 2014 року», за висновками якого встановлено наявність ознак відсутності факту реального вчинення господарських операцій між ТОВ «Інтерія ЛТД» з контрагентами постачальниками та контрагентами - покупцями за січень - лютий 2014 року, а тому зроблено висновок про заниження ТОВ "Техінкоммет" суми податку на додану вартість за січень 2014 року на суму 25000, 00 грн.

Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи до суду не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з'явився, Про причину неявки, всупереч ч. 2 ст. 40 КАС України, суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи і оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд визнає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техінкоммет", пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу юридичної особи - код 33067025, місцезнаходження: 61080, м. Харків, просп. Гагаріна, буд. 201, перебуває на обліку як платник податків в Основ'янській ОДПІ м. Харкова, зареєстрований як платник податку на додану вартість - свідоцтво № 29021440 від 20.04.2004 р., видане Основ'янською ОДПІ м. Харкова.

Вказані обставини визнані сторонами по справі в ході судового засідання, у суду не має сумнівів в добровільності визнання перелічених обставин та їх достовірності, стосовно вказаних обставин відсутній спір, а тому перелічені обставини перед судом не доказуються.

Як вбачається з матеріалів справи позивач орендує виробниче приміщення за адресою с. Хролі, Харківського району Харківської області вул. Прицевод, 11 на підставі договору від 16.06.2012 року № 16062012/3/2, площею 1263, 7 кв.м. Також ТОВ «Техінкоммет» орендує приміщення літ Д-3, загальною площею 24, 0 кв.м., згідно договору від 20.06.2006 р. № 01-06.

З використанням нерухомого майна ТОВ "Техінкоммет" веде власну господарську діяльність. Тобто, позивач відповідає ознакам підприємства та здійснює систематичну комерційну діяльність.

Відповідно до ч. 1 статті 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Судом встановлено, що 11.08.2014 року Основ'янською ОДПІ була проведена перевірка позивача, результати якої оформлені актом від 11.08.2014 р. № 2775/20-38-22-04-08/33067025 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Техінкоммет" по взаємовідносинам з ТОВ «Інтерія ЛТД» податковий номер 38018040 за період січень 2014 року» (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно висновків акта перевірки встановлено порушення ТОВ "Техінкоммет" п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ, із змінами та доповненнями, внаслідок чого підприємством ТОВ "Техінкоммет" зайво включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість з придбання товару (послуг, робіт) у ТОВ «Інтерія ЛТД» на загальну суму ПДВ 25000, 00 грн. в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 25000, 00 грн., в тому числі: січень 2014 року на суму 25000, 00 грн.

Зазначені висновки відповідачем були зроблені на підставі акта ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 01.04.2014 року № 1815/15-53-22-3/38018040 «Про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерія ЛТД", з питань підтвердження взаємовідносин з контрагентами за період січень - лютий 2014 року», за висновками якого встановлено наявність ознак відсутності факту реального вчинення господарських операцій між ТОВ «Інтерія ЛТД» з контрагентами постачальниками та контрагентами - покупцями за січень - лютий 2014 року.

На підставі акта перевірки ТОВ "Техінкоммет" відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № Основ'янської ОДПІ від 17.09.2014 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 37500, 00 грн., в тому числі 25000, 00 грн. за основним платежем та 12500,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з матеріалів справи у перевіряємому податковим органом період позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «Інтерія ЛТД», яке зареєстроване юридичною особою 07.02.2012 р. за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 2д, каб. 20, основний вид економічної діяльності - 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, включене до ЄДР ЮО та ФОП, що підтверджується копією витягу № 19506489 від 27.10.2014 р.

Судом встановлено, що між ТОВ "Техінкоммет" (покупець) та ТОВ «Інтерія ЛТД» (постачальник) був укладений договір поставки товару № 28/11-2013 від 28.11.2013 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (п. 1.1).

Асортимент товару обумовлюється сторонами та зазначається в рахунку - фактурі на кожну партію (п. 1.2).

Загальна сума договору формується вартістю поставок товару за час дії договору (п. 2.4 договору).

Згідно п. 9.8. договору договір набирає сили з моменту підписання та діє до 27.11.2014 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами обов'язків.

Факт виконання робіт підтверджується копіями: рахунку-фактури № 30/01-14 від 30.01.2014 р., видаткової накладної № 5809 від 30.01.2014 р., податкової накладної № 5809 від 30.01.2014 р. на суму 150000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 25000, 00 грн., ТТН № 30/1 від 30.01.2014 р., договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні №08/1/2014 від 08.01.2014 р., заявки № 30/2/0102014 від 30.01.2014 р. на перевезення вантажів автотранспортом, акта виконаних робіт від 30.01.2014 р., рахунку № 602 від 31.01.2014 р., платіжного доручення № 39 від 14.02.2014 р., банківської виписки за 14.02.2014 р.

Оприбуткування отриманого товару підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 104 «Основні засоби».

Як встановлено в ході перевірки в бухгалтерському обліку позивача на рахунку бухгалтерського обліку 104 «Основні засоби» лічиться основні засоби - Станок зубофрезного 5К324А.

Подальше використання придбаного станка зубофрезного 5К324А у господарській діяльності підтверджується копією наказу № 29 про введення в експлуатацію від 01.07.2014 року та акта приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 01.07.2014 року.

З акта перевірки вбачається, що сума податку на додану вартість по податковій накладній № 5809 від 30.01.2014 р. включено підприємством до складу податкового кредиту за січень 2014 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, який відповідає додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за січень 2014 року та даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом при укладанні і виконанні договору підряду взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

За таких умов, суд приходить до висновку, що ТОВ "Техінкоммет" та ТОВ «Інтерія ЛТД» зазначений вище договір поставки був виконаний у повному обсязі, як результат їх реального виконання, отримані роботи були використані позивачем для забезпечення власної господарської діяльності.

Також суд зазначає, що згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Пунктом 2.4 вказаного положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оцінивши зазначені вище первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд зазначає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми або змісту, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Суд зазначає, що у позивача право на податковий кредит виникло на дату отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання товару чи послуг.

Спір по справі склався, з приводу формування платником податків податкового кредиту з ПДВ, а тому суд при розгляді справи вважає за необхідне керуватись п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України де вказано, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (п.п."а"п.198.1 ст.198).

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За правилами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідачем по справі не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми за якими позивачем включені до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права, а таким чином за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти -відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Судом встановлено та відображено в актах перевірки, що позивач та його контрагент на момент здійснення господарських операцій перебували зареєстрованими у встановленому порядку як юридичні особи. Разом з тим, податковий орган протиправно не взяв до уваги наявність належним чином оформлених первинних та податкових документів, на підтвердження належного укладення та виконання договору поставки.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду відповідачем за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірним правочином.

З огляду на наведене вище, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що оскільки ТОВ "Техінкоммет" була отримана податкова накладна від ТОВ «Інтерія ЛТД», яка за формою та змістом відповідає нормам чинного законодавства України та засвідчує факт отримання позивачем товару, сплачено кошти за товар, який використано у власній господарській діяльності підприємства, суд приходить до висновку, що ТОВ "Техінкоммет" правомірно включило до складу податкового кредиту оскаржувану суму податку на додану вартість за перевіряємий період.

Суд вказує на те, що дані перевірок контрагентів позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів перевірок чи про неможливість проведення зустрічних звірок.

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт донарахування податку на податку на додану вартість, відсутні підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими , прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що прийняте Основ'янською ОДПІ податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2014 року підлягає скасуванню, як таке, що прийняте з порушенням ч. 3 ст. 2 КАС України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінкоммет" до Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.09.2014 року про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Техінкоммет" суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 37500, 00 грн. (тридцять сім тисяч п'ятсот гривень), в тому числі 25000, 00 грн. (двадцять п'ять тисяч гривень) за основним платежем та 12500,00 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот гривень) за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.