Справа № 814/2541/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Київ К/800/4162/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва до відкритого акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут технології суднобудування» (далі - ВАТ «Український науково-дослідний інститут технології суднобудування») про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - Управління) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2013 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Управління звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: стягнути з ВАТ «Український науково-дослідний інститут технології суднобудування» борг в розмірі 905 грн 94 коп. за період з 1 січня 2013 року по 31 березня 2013 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2013 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ВАТ «Український науково-дослідний інститут технології суднобудування» на користь Управління заборгованість по відшкодуванню різниці наукових пенсій по підприємству за період з 1 січня 2013 року по 31 березня 2013 року в сумі 178 грн 92 коп. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судами встановлено, що колишні працівники ВАТ «Український науково-дослідний інститут технології суднобудування» отримують пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року №1977-ХІІ (далі - Закон №1977-ХІІ) .

Управлінням направлено відповідачу повідомлення про необхідність відшкодування фактичних витрат на виплату пенсій науковим працівникам на суму 905 грн 94 коп.

ВАТ «Український науково-дослідний інститут технології суднобудування» перераховано позивачу фактичні витрати на виплату пенсій науковим працівникам в розмірі 727 грн 02 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 23 січня 2013 року №29, від 25 лютого 2013 року №73, від 10 квітня 2013 року №134.

Управлінням зазначену суму зараховано в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені попередніх періодів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено відсутність заборгованості перед позивачем, а Управлінням неправомірно зараховано суми в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені попередніх періодів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) не розповсюджуються на відносини з погашення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій призначених відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів і не є сплатою єдиного внеску в розумінні вказаного Закону.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 24 Закону №1977-ХІІ різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Порядком фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом №1977-ХІІ, та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року №372 (далі - Порядок) передбачено, що за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону №1977-ХІІ, про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення.

Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках.

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку, у разі порушення строку сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, органи Пенсійного фонду стягують відповідні суми у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, у відповідача наявний обов'язок по відшкодовуванню Управлінню різниці між сумою пенсій, призначених згідно Закону №1977-ХІІ, і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Посилання Управління на частину шосту статті 25 Закону №2464-VI та пункт 6.10 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-5, як на підставу зарахування сплаченої відповідно до платіжних доручень суми в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені попередніх періодів, не обґрунтовані, оскільки відповідно до даної норми, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Таким чином, дані норми регулюють порядок погашення несвоєчасної сплати сум страхових внесків та погашення відповідно нарахованої недоїмки, пені та фінансових санкцій, а не порядку погашення заборгованості з відшкодування різниці сум пенсій, призначених відповідно до Закону Закон №1977-ХІІ, і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову, оскільки відповідачем частково погашено заборгованість перед Управлінням за січень-березень 2013 року в розмірі 727 грн 02 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 23 січня 2013 року №29, від 25 лютого 2013 року №73, від 10 квітня 2013 року №134.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

В.І. Ємельянова

М.М. Заїка