Справа № 813/6573/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року № 813/6573/14

11 год. 18 хв. м. Львів, вул. Чоловського, 2

Зал судових засідань № 7

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Карп'як О.О.

при секретарі судового засідання Дорош Х.Р.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 16.06.2014 року, рішення № від 16.06.2014 року та вимоги про сплату боргу № Ф 79361702 від 03.06.2014 року, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівьській області про скасування податкових повідомлень - рішень № та № від 16.06.2014 року, рішення № від 16.06.2014 року та вимоги про сплату боргу № Ф 79361702 від 03.06.2014 року.

Ухвалою від 26.09.2014 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 17.12.2014 року зупинено провадження у справі до 14.01.2015 року.

Ухвалою від 14.01.2015 року поновлено провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що фінансові - господарські операції позивача з контрагентами підтверджуються належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами. Вказує на те, що під час проведення перевірки позивачем було пояснено яким чином приймався товар та куди далі він був реалізований, однак пояснення позивача, працівниками податкової інспекції до уваги не були прийняті та відповідно не відображені в акті перевірки. Крім того, зазначають, що посилання податкової інспекції на те, що у контрагентів не має виробничих площ для здійснення операцій не може свідчити про те, що операція фактично здійснена не була. Підстав перевіряти на відповідність підпису директора не було, оскільки дані підприємства контрагенти є в Єдиному Державному реєстрі, що не давало підстав сумніватися у дійсності намірів виконання умов договорів зі сторони контрагентів, а відтак не має підстав вважати, що правочини були фіктивними.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що позивачем не представлено будь -яких доказів на підтвердження того, що він перевірив повноваження осіб, які діяли від імені його контрагентів, ідентифікував осіб, що підписували документи, так як у всіх видаткових накладних не зазначено суб'єктів, які брали участі у здійсненні господарської операції. Наголошують на тому, що у контрагента позивача відсутні необхідні матеріально - технічні ресурси, які необхідні для здійснення господарської діяльності. Тому вважає, що податкові повідомлення - рішення прийняті з дотриманням необхідного справедливого балансу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин не прибуття не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши письмові заперечення відповідача на позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - відповідач) проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (НОМЕР_4) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2011-31.12.2011. За результатами перевірки складено акт від 03.06.2014 року за № 1116/17-02/НОМЕР_4.

Як вбачається з акта перевірки, податковим органом в ході перевірки встановлено порушення:

1) п. 14.1.181 статті 14, п.п. 201.4 ст. 201, п. 198.1, п.п. 198.6, ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) в частині заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті (р. 25) всього на 50876 грн., в тому числі за січень 2011 року в сумі 8365 грн., квітень 2011 року в сумі 9050 грн., травень 2011 року в сумі 14054 грн., червень 2011 року в сумі 8807 грн.. жовтень 2011 року в сумі 5600 грн., листопад 2011 року в сумі 5000 грн.;

2) п. 4 ч. 1 ст. 4 абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3 абз. 5 ч. 8 ст. 9 Законом України від 08.07.2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок за 2011 рік на 49543, 26 грн.;

3) п. 167.1 ст. 167 та п. 177.1, п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями) в частині перекручення даних в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2011 р., що призвело до несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб в сумі 45852, 14 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення форми «Р»:

- від 16.06.2014 року № , яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем з податок на доходи фізичних осіб у розмірі 68 778, 21 грн., з них основний платіж - 45852, 14 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі - 22926, 07 грн.;

- від 16.06.2014 року № , яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у розмірі 38762 грн., з них основний платіж - 33461, грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі - 5301, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено рішення № від 16.06.2014 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФО-П ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції у розмірі 7431, 49 грн.

Державною податкової інспекцією у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області винесено вимогу від 03.06.2014 року за № Ф-7936/1702 про сплату боргу (недоїмки) яким загальна сума заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені станом на 03.06.2014 року становить 49543, 26 грн.

Позивачем було оскаржено в адміністративному порядку дані податкові повідомлення рішення.

За результатами розгляду повторної скарги ОСОБА_2, згідно з Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду повторної скарги від 11.09.2014 року № 1467/91/99-99-10-01-03-14, залишено без змін податкові повідомлення - рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоодів у Львівській області від 16.06.2014 року № та № та рішення ГУ Міндоходів у Львівській області від 15.08.2014 року № 19699/10/13-01-10-08-05/1259 про результати розгляду первинної скарги, а скаргу ФОП ОСОБА_2 без задоволення.

В акті перевірки встановлено, що ФО-П ОСОБА_2 включив до витрат витрати

за 2011 рік від придбання товару (фурнітура до вікон) у ФО-П ОСОБА_3 в сумі 273331 грн. ФО-П ОСОБА_2, до складу податкового кредиту включено податок на додану вартість згідно податкових накладних, отриманих від ФО-П ОСОБА_3 на загальну суму 53436 грн., в т.ч. за січень 2011 року -12000 грн., за квітень 2011 року - 9050 грн., за травень 2011 року - 12979 грн., за червень 2011 року - 8807 грн., за жовтень 2011 року - 5600 грн., за листопад 2011 року - 5000 грн. Від ДПІ у Шевченківському районі м. Львова до ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів надійшов акт від 19.10.2012 року № 1504/17- 2000/НОМЕР_5 про проведення планової виїзної документальної перевірки фінансово господарської діяльності з питань дотримання ФО-П ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011. Згідно акту перевірки встановлено, що згідно договору поставки від 11.01.2011 № 1101/11 укладеного між ФО-П ОСОБА_2 та ФО-П ОСОБА_3 продавець (ФО-П ОСОБА_3) здійснює поставку товару на склад покупця (ФО-П ОСОБА_2). вартість доставки товару включається у ціну товару. Проте ФО-П ОСОБА_2 не представлено до перевірки товаро - транспортні накладні та інші документи, які підтверджують, що саме ФОП ОСОБА_3 доставляв товар покупцю ФО-П ОСОБА_2 Також згідно договору поставки від 11.01.2011 року за № 1101/11 підтвердженням якості товару зі сторони продавця є сертифікат відповідності. Проте, ФО-П ОСОБА_2 не представлено до перевірки сертифікати відповідності товару придбаного у ФО-П ОСОБА_3 Змін та доповнень договору поставки від 11.01.2011 року № 1101/11 до перевірки ФО-П ОСОБА_2 не надавав. Перевіркою встановлено, що фінансово - господарська діяльність ФО-П - ОСОБА_3 здійснювалася поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про не набуття належним чином цивільної право дієздатності платника, фінансово - господарські взаємовідносини між ФО-П ОСОБА_3 та контрагентами - постачальниками є нікчемними правочинами, та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

На підтвердження виконання господарських операцій з ФО- П ОСОБА_3 позивачем до матеріалів справи подано копію податкової накладної від 30.11.2011 року №20, копію видаткової накладної №20 від 30.11.2011 року, копії товаро - транспортних накладних від 30.11.2011 року, копію накладної від 31.10.2011 року №19, копію податкової накладної від 31.10.2011 року №19, копію товаро - транспортної накладної від 31.10.2011 року, копію податкової накладної від 30.06.2011 року №12, копію видаткової накладної №9 від 30.06.2011 року, копію товаро - транспортної накладної від 30.06.2011 року, копію видаткової накладної №11 від 20.06.2011 року, копію податкової накладної від 20.06.2011 року №11, копію товаро - транспортної накладної від 20.06.2011 року, копію видаткової накладної №10 від 13.06.2011 року, копію податкової накладної від 13.06.2011 року №10, копію товаро - транспортної накладної від 13.06.2011 року, копію видаткової накладної №9 від 01.06.2011 року, копію податкової накладної від 01.06.2011 року №9, копію товаро - транспортної накладної від 01.06.2011 року, копію видаткової накладної №9 від 01.06.2011 року, копію податкової накладної від 01.06.2011 року №9, копію товаро - транспортної накладної від 01.06.2011 року, копію видаткової накладної №27 від 30.05.2011 року, копію податкової накладної від 30.05.2011 року №27, копію товаро - транспортної накладної від 30.05.2011 року, копію рахунку - фактури №2704/12 від 27.04.2011 року, копію видаткової накладної №21 від 27.04.2011 року, копію податкової накладної від 27.04.2011 року №21, копію товаро - транспортної накладної від 27.04.2014 року, копію рахунку - фактури №0104/12 від 01.04.2011 року, копію видаткової накладної №11 від 01.04.2011 року, копію податкової накладної від 01.04.2011 року №11, копію товаро - транспортної накладної від 01.04.2011 року, копію рахунку - фактури №20 від 31.01.2011 року, копію видаткової накладної №20 від 31.01.2011 року, копію податкової накладної від 31.01.2011 року №18, копію товаро - транспортної накладної від 31.01.2011 року.

Тому, посилання податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних як на підтвердження відсутності реального виконання умов договору та права на формування податкового кредиту є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні товаро - транспортні накладні, які підтверджують що саме ФО-П ОСОБА_3 доставляв товар покупцю ФО-П ОСОБА_2

Окрім того, товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

В акті перевірки встановлено, що ФО-П ОСОБА_2 включив до витрат витрати за 2011 рік від придбання товару (крісла) від ТОВ «МКУ» в сумі 5375 грн. Ф-ОП ОСОБА_2 до складу податкового кредиту включено податок на додану вартість за травень 2011 року - 1075, грн. Від ДПІ в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська до ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області надійшов акт від 19.10.2012 року № 1504/17-2000/НОМЕР_5 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «МКУ». Як свідчать матеріали справи, перевіркою ФО-П ОСОБА_2 не підтверджено закупівлі товару (фурнітури до вікон) у ФО-П ОСОБА_3 та у ТОВ «МКУ» (крісла), а лише проводились операції для легалізації походження товару. Оскільки в ході проведення перевірки ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «МКУ» встановлено, що відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, транспортні засоби. ТОВ «МКУ», ФО-П ОСОБА_3 здійснено тільки оформлення документів, без фактичного здійснення господарських операцій, оскільки дані платника не володіють трудовими та виробничими ресурсами для фактичного здійснення господарської діяльності. Таким чином, згідно наданих до перевірки документів не підтверджено факту придбання ФО-П ОСОБА_2 товару (фурнітура до вікон) у ТОВ «МКУ» (крісла) та у ФОП ОСОБА_3 Отже, головною метою ФО-П ОСОБА_2 укладених правочинів з ТОВ «МКУ» та з ФО-П «ОСОБА_3 є одержання доходу винятково за рахунок податкової вигоди, зокрема несплата ПДВ та податку на доходи фізичних осіб.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

В акті перевірки орган державної податкової служби посилається на обставини, викладені: в акті ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 19.10.2012 року № 1504/17-2000/НОМЕР_5 «Про проведення планової виїзної перевірки документальної перевірки фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ФО-П ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011», та в акті ДПІ в Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська від 19.10.2012 року № 1504/17-2000/НОМЕР_5 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «МКУ».

Даючи правову оцінку наведеним доказам суд, вважає, що прямими доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість є надані позивачем первинні бухгалтерські документи. Подані ж відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданих господарських операції і підтверджувати обізнаність позивача про сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента та контрагентами останнього.

Суд вбачає за доцільне також наголосити на тому, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Слід зазначити, що при провадженні своєї діяльності позивач не зобов'язаний здійснювати перевірку легальності чи правомірності діяльності своїх контрагентів, дотримання ними законодавства України, повноваження їх представників тощо, - для цього позивачу не надано відповідних повноважень та компетенції й він позбавлений ефективної можливості уникати чи попереджувати співпрацю із несумлінними платниками податків. У той же час, співпраця та наявність господарських відносин із особами, які допустили порушення законодавства, не свідчить автоматично про допущення порушень самим позивачем, за умови якщо ним особисто порушень закону допущено не було.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що як передбачено п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В матеріалах справи наявні податкові накладні, які не мають недоліків.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення суб'єкта владних управлінських функцій вважається правомірним, зокрема, таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

За таких обставин, надані відповідачем докази, в підтвердження нереальності господарських операцій, судом до уваги не беруться, оскільки такі є непрямими і спростовуються прямими доказами (первинними бухгалтерськими документами), які подані позивачем.

На викладені обставини також звертає увагу Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що враховуючи своєчасне і повне виконання покупцем своїх зобов'язань щодо подання звітності з податку на додану вартість, неможливість ним забезпечити дотримання постачальником обов'язку подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що жодних протиправних дій з боку контрагента про які знав чи міг знати покупець вчинено не було, суд вважає, що покупець не повинен відповідати за наслідки невиконання продавцем своїх зобов'язань своєчасно подавати звітність з податку на додану вартість і в результаті чого вдруге сплачувати податок на додану вартість, а також пеню.

Крім того, суд зазначає, що фінансово-господарські відносини ФО-П ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року вже були предметом дослідження при проведенні планової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, про що відображено у акті перевірки від 24.07.2012 року № 901/17-2/НОМЕР_4 ДПІ у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС. Тобто, фактично проведена повторна перевірка.

Положеннями Податкового кодексу України передбачено проведення повторної перевірки платника податку з тих же самих питань за той же самий період лише у випадку, коли контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для винесення об'єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. (пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України).

При цьому, рішення про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

Аналогічні підстави проведення повторної перевірки визначені п. 4 Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" № 817/98 від 23 липня 1998, вищестоящий контролюючий орган може за власною ініціативою перевірити достовірність висновків нижчестоящого контролюючого органу шляхом перевірки документів обов'язкової звітності суб'єкта підприємницької діяльності або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом. Вищестоящий контролюючий орган вправі прийняти рішення щодо повторної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб контролюючого органу, які проводили планову або позапланову перевірку зазначеного суб'єкта, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу. Державна податкова адміністрація України вправі прийняти рішення про проведення повторної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності у разі, коли таке рішення оформляється наказом за підписом її Голови.

У даному випадку щодо підстав виїзної позапланової документальної перевірки ФО-П ОСОБА_2 посилання на службове розслідування або кримінальну справу відносно відповідних службових осіб відсутнє та відсутній наказ контролюючого органу вищого рівня.

Відтак, оскільки судом було встановлено порушення ДПІ у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області вищеописаних норм законодавства, то суд погоджується з позивачем, що оскільки у законах України не передбачається обов'язку податкових органів проводити повторні перевірки за той же самий період.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно ч.1 ст.138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, орган державної податкової служби (відповідач) прийшов до помилкового висновку про те, що господарські операції, які відображені ФО-П ОСОБА_2 по взаєморозрахунках з ФО-П ОСОБА_3 та ТОВ «МКУ» не мають достатньої доказовості, фактичного здійснення господарських операцій, оскільки спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту та про порушення позивачем ст. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198 Податкового кодексу України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи наведене, перевіривши обставини передбачені ч.3 ст.2 КАС України, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 71, 86, 94 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від16.06.2014 року № , № 000591702 від 16.06.2014 року № .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 13.08.2014 року № Ф- 2503-25.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4, адреса: АДРЕСА_1) суму сплаченого судового збору 329, 03 грн.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України:

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений і підписаний 20 січня 2015 року.

Суддя Карп'як Оксана Орестівна