Справа № 182/7158/14а (2а/0182/229/2014)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2015-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" січня 2015 р. справа № 182/7158/14а (2а/0182/229/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року у адміністративній справі № 182/7158/14а (2а/0182/229/2014) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати допомоги по догляду за дитиною до трьох років, зобов'язати відповідача виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності з нормами законодавства, яке діяло на момент прийняття рішення про виплати допомоги починаючи з липня 2014 року.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанова суду мотивована прийняттям Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII, пп. 4 п. 7 Розділу II якого розділ IV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» виключено. Як передбачено розділом IV Прикінцевих положень Закону, вказані зміни набирають чинності з 1 липня 2014 року. У зв'язку з виключенням розділу IV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» виплата позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зупинена з 01.07.2014 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, яким припинено виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років не підлягає застосуванню щодо призначення допомоги, оскільки на момент його прийняття діяв Закон України «Про допомогу сім'ям з дітьми». Саме цим Законом повинно керуватись Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області при призначенні допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач є особою, яка отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі ст. 15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми».

З 05.08.2013 р. по 31.01.2014 р. розмір допомоги, яку отримував позивач складав 130 грн. Починаючи з 01.02.2014 р. по 30.06.2014 р. розмір допомоги складав 731,91 грн.

Проте з липня 2014 року відповідачем припинено виплату допомоги на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Правомірність припинення виплати допомоги є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність дій відповідача з наступних підстав.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), та Законом України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (далі - Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III - виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

В свою чергу з 01.01.2009 р. на виконання вимог Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» Кабінет Міністрів України постановою від 27 грудня 2001 року № 1751 затвердив Порядок призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми. Так відповідно до пункту 22 Порядку допомога виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01.01.2009 р. - 75 відсоткам, з 01.01.2010 р. - 100 відсоткам прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше як 130 гривень.

Проте за період отримання позивачем допомоги з 05.08.2013 року по 30.06.2014 року відсутні будь-які обмеження щодо застосування Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», що обумовило отримання допомоги позивачем саме на підставі ст. 15 Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми».

27.03.2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII, пп. 4 п. 7 Розділу II передбачав виключення розділу IV «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» з 01 липня 2014 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 25 червня 2014 року № 2008 п. 15 зазначено, що для осіб, у яких закінчився термін виплати допомоги при народженні першої дитини, яка виплачується 24 місяці, на наступних 12 місяців призначається допомога до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 130 грн.

Таким чином з вищенаведеного можливо зробити висновок, що відповідач діяв правомірно при зупиненні виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_2 з 01.07.2014 року.

Підстави для поновлення виплат щомісячних сум державної допомоги позивачу у розмірі передбаченому Законом України «Про допомогу сім'ям з дітьми» відсутні, оскільки зупинена дія зазначеного закону.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неможливості застосування Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання» при призначені допомоги, оскільки на момент прийняття цього закону вже існував закон, який регулював спірні правовідносини - Закон України «Про допомогу сім'ям з дітьми», спростовуються наступним.

Отже, при вирішенні питання застосування норм Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання» та/або Закону України «Про допомогу сім'ям з дітьми» при регулюванні однорідних правовідносин, застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання», як такого, який прийнято пізніше.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об'єктивно, повно та всебічно з'ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення. Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року у адміністративній справі № 182/7158/14а (2а/0182/229/2014) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко