Справа № 817/3283/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3283/14

19 січня 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук Т.О. при секретарі судового засідання Цвіркун О.О., за участю:

представників позивача: Мельник Н.М., Фурманчука В.І.,

представника відповідача: Якимчука Д.М.,

свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства "Здолбунівський завод пластмасових виробів "ІСКРА"
до Здолбунівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області
про скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" з позовом до Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень:

від 20.10.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 8123,00 грн., з яких: 5415,00 грн. - за основним платежем; 2708,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що визначено податковим органом на підставі акта перевірки від 09.10.2014 року №1122/22-02971570;

від 20.10.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у сумі 23675,00 грн., з яких: 15783,00 грн. - за основним платежем; 7892,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що визначено податковим органом на підставі акта перевірки від 09.10.2014 року №1122/22-02971570.

В основу визначення податкових зобов'язань згідно із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями податковим органом покладено дані акта перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К. Борисфен», відповідно з яким податковим органом було встановлено заниження позивачем податку на прибуток в результаті порушень податкового законодавства за 2013 рік на 5415, 00 грн., а також віднесення сум податку на додану вартість сплачених у ціні товарів по операціям з контрагентом, до податкового кредиту, в результаті чого завищено податковий кредит по безтоварним операціям із зазначеним контрагентом за грудень 2013 року на 5700,00 грн. та за січень 2014 року на 1008,00 грн., чим занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся.

Такі висновки податкового органу побудовані на твердженні про відсутність у позивача документів, що підтверджують реальність проведення господарських операцій, а саме в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних відсутні посади і прізвища осіб, які отримували товар, не вказані номери та дати виписки Довіреностей на їх отримання.

Таким чином, за результатом перевірки позивача податковим органом зроблений висновок про проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються з метою штучного формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Також, зазначені висновки податкового органу ґрунтуються на акті Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 04.04.2014 року №165/22-1-38007086 «Про неможливість проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Б.К. Борисфен» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.06.2012 року по 28.02.2014 року, за результатом якої податковим органом зроблені висновки про незнаходження товариства за місцем реєстрації, про те , що в ході досудового слідства слідчим відділом ГУМВС України в Київські області встановлено, що підприємство має ознаки фіктивності та створене з метою прикриття можливої незаконної діяльності, засновником та директором ТОВ «Б.К. Борсифен» є громадянин ОСОБА_9, який зареєстрував товариство на прохання невстановленої особи, з метою отримання матеріальної винагороди без наміру на здійснення господарської діяльності. Таким чином, в зв'язку з не підтвердженням податкового кредиту з податку на додану вартість по фінансово-господарським відносинам з контрагентами-постачальниками, у ТОВ «Б.К. Борисфен» відсутні об'єкти оподаткування з податку на додану вартість по операціях з продажу товарів (послуг) до контрагентів-покупців. Також у зв'язку з відсутністю підтверджуючих первинних документів щодо взаємовідносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К. Борисфен» та його контрагентами не встановлено факту передачі товару (надання послуг) від контрагентів постачальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Б.К. Борисфен» до контрагентів-покупців. Таким чином податковим органом зроблений висновок про документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновок податкового органу є безпідставним, всі первинні документи були надані відповідачу під час перевірки, придбаний у контрагента товар використовується у господарській діяльності підприємства, що підтверджено відповідними доказами, а тому просив скасувати оспорювані податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач подав суду письмові заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, та зазначив, що надані представником позивача документи для перевірки не можуть вважатися первинними документами, а тому здійснення фінансово-господарських операцій та ведення господарської діяльності здійснено без мети настання реальних наслідків, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Приватне акціонерне товариство «Здолбунівський завод пластмасових виробів «Іскра» є юридичною особою, що зареєстрована 09.02.1994 року Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області, з 11.02.1994 року взято на податковий облік у органах державної податкової служби, зареєстроване як платник податку на додану вартість з 03.07.1997 року (свідоцтво № 100314396).

У жовтні 2014 року на підставі направлення від 30.09.2013 року № 178 та відповідно до наказу Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 30.09.2014 року №274, посадовою особою податкової інспекції проведено позапланову виїзну документальну перевірку Приватного акціонерного товариства «Здолбунівський завод пластмасових виробів «Іскра» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К. Борисфен» (акт перевірки №1122/22-02971570 від 09.10.2014 року).

За результатами перевірки посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого завищено суму податкового кредиту, що призвело до заниження суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 15783,00 грн., утому числі: за грудень 2013 року - 5700,00 грн., та за січень 2014 року - 10083,00 грн.

- п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 28500,00 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік на 5415,00 грн.

Як вже йшлося, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на припущенні, що операції позивача з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К. Борисфен» носять безтоварний характер, оскільки надані до перевірки документи не можуть вважати первинними та Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів та слідчим управлінням ГУ МВС України в Київській області зроблено висновок про фіктивність контрагента та неможливість здійснення ним господарських операцій.

Таким чином, у ході перевірки позивача податковим органом було встановлено відсутність реальної можливості придбання товару позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.К. Борисфен», що свідчить по укладення угод без мети настання реальних наслідків.

За результатами перевірки позивача Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 20.10.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 8123,00 грн., з яких: 5415,00 грн. - за основним платежем; 2708,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що визначено податковим органом на підставі акта перевірки від 09.10.2014 року №1122/22-02971570;

від 20.10.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у сумі 23675,00 грн., з яких: 15783,00 грн. - за основним платежем; 7892,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що визначено податковим органом на підставі акта перевірки від 09.10.2014 року №1122/22-02971570.

Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду винесені.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" здійснює виготовлення поліетиленової продукції. В якості сировини використовує вторинну сировину, зокрема ПЕВТ гранульований. Так, з метою закупівлі такої сировини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» були укладені Договір поставки від 05.12.2013 року б/н та Договір поставки від 10.01.2014 року б/н.

На виконання підпункту 1.1. пункту 1 Договору поставки від 01.12.2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» було здійснено поставку 3 000 кг ПЕВТ гранульованого для Приватного акціонерного товариства "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра". Поставка здійснена на підставі видаткової накладної від 05 грудня 2013 року №1205/01, яка є підписана обома сторонами (копія додається). Перевезення продукції здійснював фізична особа-підприємець ОСОБА_4, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 05.12.2013 серія 01АА. Оплата за продукцію була здійснена 10 грудня 2013 року платіжним дорученням №1220. Продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» була видана Приватному акціонерному товариству "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" податкова накладна від 05.12.2013 року №1.

На виконання підпункту 1.1. пункту 1 Договору поставки від 10.01.2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» було здійснено поставку 5 000 кг ПЕВТ гранульованого для Приватного акціонерного товариства "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра". Поставка здійснена на підставі видаткової накладної від 10 січня 2014 року №РН-0110/01, яка є підписана обома сторонами. Перевезення продукції здійснював фізична особа-підприємець ОСОБА_4, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 10.01.2014. Оплата за продукцію була здійснена 10 січня 2014 року платіжним дорученням №1220. Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» була видана Приватному акціонерному товариству "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" податкова накладна від 10.01.2014 року №6, яка була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних Міністерства доходів і зборів України 22.01.2014 року.

Як свідчать обставини справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» зареєстровано у місті Києві та здійснює діяльність з оптової торгівлі продуктами харчування, при цьому відомості про перебування на момент здійснення господарських операцій з позивачем юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, або у процесі припинення у Єдиному державному реєстрі відсутні. Це означає, що товариство наділене визначеним законом обсягом право- та дієздатності.

Згідно представленого позивачем договору купівлі-продажу Договору поставки від 05.12.2013 року б/н та Договору поставки від 10.01.2014 року б/н позивач придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» сировину вторинну ПЕВТ гранульований на суму 94698,00 грн.

Факт придбання товару підтверджується, видатковою накладною від 05 грудня 2013 року №1205/01, видатковою накладною від 10 січня 2014 року №РН-0110/01.

Оплата за придбаний товар здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента згідно з платіжними дорученнями: від 05.12.2013 року №1220 на суму 34200,00 грн., від 10.01.2014 року №14 на суму 60498,00 грн.

Згідно банківської виписки від 11.01.2014 року на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» від Приватного акціонерного товариства "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" надійшли кошти за придбаний товар в сумі 60498,00 грн., згідно банківської виписки від 11.12.2013 року 34200,00 грн.

На підтвердження розрахунків між сторонами та сплати суми податку на додану вартість у складі ціни товарів за вказаними господарськими операціями позивач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» податкові накладні: від 05.12.2013 року №1 та від 10.01.2014 року №6.

Згідно умов вищевказаних Договорів поставки від 05.12.2013 року б/н та від 10.01.2014 року б/н приймання товару на складі здійснюється представниками обох сторін, товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем з моменту підписання видаткової накладної.

В якості обґрунтування фактичного здійснення господарської діяльності із Товариством з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен» позивач наголошував на тому, що придбаний товар - сировина вторинна ПЕВТ гранульований застосовується при виготовленні плівки поліетиленової, виготовленням та постачанням якої і займається позивач. В підтвердження використання придбаної продукції у виробничому процесі надав суду виробничі акти за грудень 2013 року та січень 2014 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Враховуючи момент виникнення спірних правовідносин, що передбачає період у часі охоплюваний здійснюваними господарськими операціями позивача з контрагентом, щодо спірних правовідносин застосовуються положення Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (надалі - Податковий кодекс України), Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року (надалі - Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"), а також підзаконні нормативно-правові акти, що регулюють відповідні питання, та відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України в частині укладення договорів між суб'єктами господарювання та виконання господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як вже зазначалось судом, податкові зобов'язання по податку на прибуток та податку на додану вартість визначено позивачу у зв'язку з віднесенням до складу валових витрат коштів, сплачених контрагенту в оплату за придбані товари та формуванням за рахунок сум податку на додану вартість, сплачених контрагенту позивача у складі ціни придбаних товарів, податкового кредиту з податку на додану вартість.

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності тверджень податкового органу про безтоварність господарських операцій, що покладено в основу прийняття податкових повідомлень-рішень, які оспорюються в даній справі.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань по податку на прибуток та податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складенні під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - після її закінчення.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану суб'єкта господарювання кореспондує з положеннями розділів ІІІ, V Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування платниками податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств і податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1. статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. У відповідності до пункту 135.2. статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього кодексу.

Підпунктом 138.1. статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Так, згідно підпункту 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

В пункті 138.2 статті 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

За правилами пункту 138.5. статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

В силу підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду

В свою чергу, відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вже зазначалось, до складу податкового кредиту позивач включив суми податку на додану вартість, сплачені ним у складі ціни придбаних товарів, що підтверджується виписаними контрагентом податковими накладними: від 05.12.2013 року №1 та від 10.01.2014 року №6.

Надані позивачем для перевірки та суду зазначені податкові накладні відповідають вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зауваження щодо її форми та змісту у акті перевірки відсутні як не висунуті у ході судового розгляду.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні первинними документами підтверджуються факти надання позивачу товару, оплата його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та у податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними, що в сукупності підтверджує фактичне здійснення позивачем господарських операцій з придбання товарів у контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю «Б.К.Борисфен», що стало підставою для формування позивачем складу операційних витрат та податкового кредиту.

Крім того, судом було допитано в якості свідка водія, який здійснював перевезення товару - ОСОБА_5 та фізичну особу-підприємця, з яким позивачем було укладено договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом - ОСОБА_4

Так, свідок ОСОБА_4 зазначив, що між ним та Приватним акціонерним товариством "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" у серпні 2013 року укладено договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом. На виконання умов договору, його водієм ОСОБА_10 в грудні 2013 року та січні 2014 року було здійснено перевезення товару. Як пояснив свідок, з моменту кладення договору між ним та позивачем, перевезення товару здійснюється його водіями постійно та станом на час розгляду справи в суді. На запитання, яким чином отримував інформацію про замовлення ОСОБА_4, якими документами, підтверджується таке замовлення ? Свідок вказав про те, що замовлення отримував він по телефону від керівника підприємства, після чого давав отриману інформацію про місце та час отримання товар водію, який і здійснював перевезення. Крім того, пояснив, що таку інформацію він передавав своєму бухгалтеру підприємства для відображення відповідного бухгалтерського обліку використання пального, яке витрачається на відрядження водіїв. На запитання, чи оформлювались накази про відрядження водіїв до іншим міст, свідок вказав, що не видавались.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що відносно отримання товару ПЕВТ гранульований в м. Дніпропетровськ він дізнався від свого начальника ОСОБА_4, про точну дату, коли саме перевозився товар він не пам'ятає, але пам'ятає, що це було в кінці 2013 року та початок 2014 року. Зазначив, що він отримував по телефону інформацію про місце отримання товару, номер телефонного зв'язку та виїжджав за вказаною адресою. На запитання суду, які документи отримував ОСОБА_5 для отримання товару він зазначив товарно-транспорту накладну, будь яких документів про відрядження не отримував, пальним заправлявся карткою виданою ОСОБА_4 Як зазначив свідок, отриманий товар він доставляв до місця знаходження позивача.

За таких обставин, твердження податкового органу про відсутність фактів поставок товарів (безтоварність господарських операцій) у ході судового розгляду було спростовано.

Суд не приймає до уваги посилання податкового органу на акт ДПІ у Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 04.04.2014 року №165/22-1-38007086 «Про неможливість проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Б.К. Борисфен» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.06.2012 року по 28.02.2014 року, оскільки в разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

На підставі наведеного, доводи податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача, що є предметом розгляду у справі, які спирались на факт кримінального провадження у відношенні службових осіб позивача за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 212, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України, спростовуються встановленими фактами у ході судового розгляду.

Суд зазначає, що згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

При цьому, нормами Податкового кодексу України не встановлено обов'язку покупця сплачувати податок на додану вартість до бюджету у разі несплати продавцем товару або іншою особою суми податку на додану вартість, отриманої від покупця у складі ціни товару. Відповідно до положень Податкового кодексу України сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару і саме продавець товару - Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.К. Борисфен" зобов'язане сплачувати даний податок до бюджету.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

А тому, Приватне акціонерне товариство "Здолбунівський завод пластмасових виробів "Іскра" не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність контрагента щодо невідображення ним сум податків по господарським операціям та/або неподання звітності до податкового органу. Це означає, що не виконання контрагентом свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем не може бути підставою для відмови у праві для платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

На підставі вищевикладеного висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого завищено суму податкового кредиту, що призвело до заниження суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 15783,00 грн., у тому числі: за грудень 2013 року - 5700,00 грн., та за січень 2014 року - 10083,00 грн.; п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 28500,00 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік на 5415,00 грн., є безпідставними.

За наведених обставин позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 182,70 грн. підлягають присудженню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Здолбунівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області:

від 20.10.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у сумі 8123,00 грн., з яких: 5415,00 грн. - за основним платежем; 2708,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 20.10.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у сумі 23675,00 грн., з яких: 15783,00 грн. - за основним платежем; 7892,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача Приватне акціонерне товариство "Здолбунівський завод пластмасових виробів "ІСКРА" із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 70 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кравчук Т.О.