Справа № 826/13151/14
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді : Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд" до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош Лтд" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві, в якому просив скасувати рішення відповідача про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000057 від 29.05.2014р. та скасувати постанову про накладення штрафних санкцій №000054 від 15.04.2014р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві на підставі наказу від 18.03.2014р. №167, направлення від 18.03.2014р. №000219 та згоди від 24.02.2014р. №1110-2-7/6, було проведено перевірку відповідності продукції, що вводиться в обіг позивачем, вимогам Технічних регламентів, дія яких поширюється на продукцію, Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль харчової продукції», Правилам застосування національного знака відповідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001р. №1599. За результатами перевірки складено акт від 07.04.2014р. №000082.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем не надано повного складу технічної документації, яка передбачена технічними регламентами, що розповсюджується на зазначену продукцію, та яка повинна надавати можливість оцінити відповідність зазначеного обладнання вимогам Технічних регламентів та включити процес проектування, виробництво та функціонування обладнання, а саме відсутні:

- загальну конструкторські та виробничі креслення, електричні схеми та схеми вузлів, деталей тощо;

- описи та пояснення, необхідні для розуміння зазначених креслень та схем і функціонування електрообладнання;

- результати проектних розрахунків і проведених експертиз.

На підставі встановленого порушення відповідачем 15.04.2014р. було прийнято постанову про накладення штрафних санкцій №000054, якою за порушення позивачем вимог п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», а саме: позивач є особою, що вводить в обіг продукцію (ударний дриль Bosch, PSB 650 RE та кутова шліфувальна машина Bosch, GWS 15-125CIE), яка не відповідає встановленим вимогам, на позивача накладено штраф у розмірі 51 000,00 грн.

29 травня 2014 року відповідачем було прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000057, яким відповідачем обрано обмежувальний (корегувальний) захід: обмеження надання вищезазначеної продукції на ринку, шляхом приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами; тимчасово заборонено надання продукції на ринку, у відповідності із ч. 5 ст. 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», строком виконання до 18.09.2014р.

Заперечуючи законність постанови про накладення штрафних санкцій №000054 від 15.04.2014р. та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000057 від 29 травня 2014 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 14 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється реалізація продукції (у тому числі імпортних товарів) без маркування національним знаком відповідності та/або без сертифіката відповідності чи декларації про відповідність.

Згідно із ст. 13 Закону України "Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності", відповідність введених в обіг в Україні продукції, процесів та послуг технічним регламентам є обов'язковою.

Вимоги технічних регламентів поширюються на товари вітчизняного та іноземного походження незалежно від їх походження.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлює Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 2 грудня 2010 року N 2735-VI (із змінами і доповненнями).

Відповідно до вимог статті 11 вказаного Закону, органи ринкового нагляду з метою здійснення ринкового нагляду в межах сфер відповідальності мають право проводити перевірки характеристик продукції.

Згідно підпункту «а» пункту 1 частини 2 статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на початковому етапі перевірки об'єктами перевірки є наявність на продукції Національного знаку відповідності (у тому числі ідентифікаційного коду призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення Національного знака відповідності.

Згідно до п. 3 Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1149 від 29 жовтня 2009 року, введення електрообладнання в обіг на території України дозволяється за умови, що його розроблено та виготовлено відповідно до встановлених вимог безпеки, у разі дотримання яких таке електрообладнання не створюватиме небезпеки для життя та здоров'я людей, тварин, майна і довкілля.

Пунктом 7 цього ж регламенту визначено, що забороняється введення в обіг електрообладнання без декларації про відповідність та національного знака відповідності, нанесеного згідно з правилами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1599 від 29 листопада 2001 року "Про затвердження опису та правил застосування національного знака відповідності".

Національний знак відповідності наноситься виробником або його уповноваженим представником безпосередньо на електрообладнання, а у разі відсутності можливості його нанесення - відповідно на пакування або документацію, що супроводжує електрообладнання (інструкцію з експлуатації, гарантійне свідоцтво тощо), так щоб забезпечувалася його чіткість, розбірливість та незмивність протягом передбаченого строку служби.

Пунктом 12 цього ж регламенту встановлено, що за результатами оцінки відповідності виробник або уповноважений представник проставляє на кожному виробі електрообладнання, пакуванні, інструкції з експлуатації або гарантійному свідоцтві національний знак відповідності та складає декларацію про відповідність за формою згідно з додатком до цього Технічного регламенту.

Відповідно до п. п. 24-28 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 785 від 29 липня 2009 року, на апаратуру чи обладнання, оцінка відповідності якої була проведена з дотриманням вимог пунктів 13-15 цього Технічного регламенту, повинно бути нанесено маркування національним знаком відповідності.

Маркування національним знаком відповідності наносить виробник або його уповноважений представник - резидент.

Якщо виробник не є резидентом і відсутній його уповноважений представник - резидент, маркування національним знаком відповідності наносить постачальник - резидент, який відповідає за введення в обіг апаратури чи обладнання.

Відповідно до Правил застосування Національного знака відповідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 р. №1599, національний знак відповідності засвідчує відповідність позначеної ним продукції вимогам технічних регламентів, які поширюються на неї. Знак відповідності наноситься тільки на ті види продукції, опис яких міститься в технічних регламентах. При цьому нанесення знака відповідності є обов'язковим. Знак відповідності наноситься на продукцію безпосередньо її виробниками.

Згідно із п. 5 зазначених Правил, знак відповідності наноситься на виріб та/або на етикетку, тару, пакування, експлуатаційну та товаросупровідну документацію тощо, якщо інше не передбачено відповідним технічним регламентом. Місце та спосіб нанесення (друкування, наклеювання, гравірування, травлення, штампування, лиття тощо) знака відповідності визначається виробником продукції.

Відповідно до п. 24-28 Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання № 785, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009, на апаратуру чи обладнання, оцінка відповідності якої була проведена з дотриманням вимог пунктів 13-15 цього Технічного регламенту, повинно бути нанесено маркування національним знаком відповідності.

Маркування національним знаком відповідності наносить виробник або його уповноважений представник -резидент.

Якщо виробник не є резидентом і відсутній його уповноважений представник-резидент, маркування національним знаком відповідності наносить постачальник - резидент, який відповідає за введення в обіг апаратури чи обладнання.

З викладених норм вбачається, що всі товари та послуги введені в обіг на території України, незалежно від їх походження, мають відповідати вимогам технічних регламентів та містити нанесення національного знака відповідності, що наноситься виробником або його уповноваженим представником.

Товар, що зазначений у акті перевірки відповідає технічним регламентам, про що свідчать сертифікати відповідності та декларації про відповідність продукції вимогам технічних регламентів, копії яких містяться в матеріалах даної справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про підтвердження відповідності", сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.

Статтею 11 Закону встановлено, що сертифікація в законодавчо регульованій сфері провадиться згідно з вимогами технічних регламентів. За результатами проведення сертифікації у разі позитивного рішення призначеного органу з оцінки відповідності, заявникові видається сертифікат відповідності, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері оцінки відповідності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивача сертифікатів на продукцію, що перевірялася відповідачем, підтверджує відповідність цієї продукції технічним регламентам.

Разом з тим слід зауважити, що товар, який перевірявся, забезпечений національним знаком відповідності, що міститься на декларації про відповідність товару, а тому цілком відповідає вимогам нанесення національного знака відповідності, згідно п. 7 Технічного регламенту безпеки низьковольтного електричного обладнання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2009 № 1149.

Таким чином, враховуючи що на товарах позивача був наявний національний знак відповідності, видані сертифікати відповідності, продукція забезпечена необхідною документацією, то порушення, викладені в акті перевірки та в постанові про накладення штрафних санкцій, на думку колегії суддів є необґрунтованими та безпідставними, а тому застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" є неправомірним.

Що стосується питання щодо правомірності застосування до позивача обмежувальних заходів, колегія суддів зважає за наступне.

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у разі, якщо органом ринкового нагляду встановлено, що неналежно застосовано Національний знак відповідності, не нанесено Національний знак відповідності, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідну продукцію, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб'єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Положенням частини 4 статті 29 Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено, що у разі якщо органом ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлення відповідного суб'єкта господарювання про виконання ним рішення про усунення невідповідності продукції встановленим вимогам та/або перевірки стану виконання суб'єктом господарювання цього рішення встановлено, що невідповідність продукції встановленим вимогам не усунено або усунено частково, орган ринкового нагляду відповідно до затвердженої Кабінетом Міністрів України методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів вживає таких обмежувальних (корегувальних) заходів: обмеження, заборона надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу, відкликання продукції.

Відповідно до Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1407 від 26 грудня 2011 року - органом ринкового нагляду обираються обмежувальні (корегувальні) заходи, передбачені Законом України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", пропорційно рівню загрози суспільним інтересам, що становить або може становити відповідна продукція. Рівень загрози визначається органом ринкового нагляду шляхом проведення оцінки ризику, що становить чи може становити відповідна продукція.

Пунктами 7-9 Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1407 від 26 грудня 2011 року, передбачено, що оцінка ризику проводиться посадовою особою органу ринкового нагляду шляхом проведення аналізу, за результатами якого визначається рівень загрози. Аналіз проводиться на підставі критеріїв оцінки ризику. При цьому враховуються звичайні та обґрунтовано передбачувані умови використання продукції.

Критеріями оцінки ризику є: небезпечні фактори, що впливають або можуть вплинути на життєдіяльність людини під час споживання (використання) продукції; категорії споживачів, які можуть споживати (використовувати) продукцію; види травм, які можуть отримати споживачі під час споживання (використання) продукції; характеристика та тяжкість ушкоджень, які можуть бути наслідком отримання травми певними категоріями споживачів під час споживання (використання) продукції; наслідки, що пов'язані з отриманими травмами.

За умовами зазначеної методики, органи ринкового нагляду повинні проводити оцінку ризику, що може становити продукція. Оцінка ризику проводиться шляхом проведення аналізу, за результатами якого визначається рівень загрози. На підставі проведеного аналізу розробляється сценарний план ймовірності виникнення ризику, що може становити продукція, типова форма якого затверджена у Додатку №1 та Додатку №2 зазначеної методики. Дана форма повинна складатися органами ринкового нагляду окремо щодо кожного артикула, моделі, марки продукції. Заповнена форма такого сценарного плану є невід'ємною частиною акта перевірки характеристик продукції та рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

У разі коли за результатами оцінки ризику встановлено, що продукція становить низький рівень загрози та стосовно якої технічними регламентами не встановлено спеціальних вимог щодо забезпечення її безпечності, обмежувальні (корегувальні) заходи органами ринкового нагляду щодо такої продукції не вживаються.

Коли за результатами оцінки ризику встановлено, що продукція становить середній рівень загрози, органи ринкового нагляду вживають обмежувальних (корегувальних) заходів шляхом обмеження надання продукції на ринку відповідно до ст. 30 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

У разі коли за результатами оцінки ризику встановлено, що продукція становить високий рівень загрози, органи ринкового нагляду вживають обмежувальних (корегувальних) заходів відповідно до статей 30, 31 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Відкликання продукції застосовується як винятковий захід, якщо вжиті виробником та/або розповсюджувачем заходи є недостатніми для усунення невідповідності продукції встановленим вимогам.

Коли за результатами оцінки ризику встановлено, що продукція становить серйозний рівень загрози, органи ринкового нагляду невідкладно вживають обмежувальних (корегувальних) заходів відповідно до статті 32 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції".

Отже, законодавством передбачений перелік відповідних дій та процедур, які повинен здійснити орган ринкового контролю до винесення Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; передумовою прийняття такого рішення є оцінка ризику продукції, та складення по її результатам сценарного плану.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, ні оцінка ризику, ні сценарний план відповідачем відносно товару, що реалізовувався позивачем, відповідачем у визначеному законом порядку не складались.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів №000057 від 29.05.2014р., було прийняте Інспекцією без дотримання вимог, передбачених Методикою вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 1407 від 26 грудня 2011 року, якою визначено критерії оцінки ризику.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.