Справа № 826/18261/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2014 року № 826/18261/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Душі Маркетинг» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства України у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, визнання недійсною ВМД, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів за участю третьої особи Головного управління Державного казначейства України у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №100250001/2014/000106/2 від 18.07.2014р.; визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 18.07.2014 р. № 100250001/2014/00234; визнання недійсною ВМД від 18.07.2014 р. № 100250001/2014/015923; зобов'язання Київську міжрегіональну митницю Міністерства доходів і зборів України підготувати висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів Товариством з обмеженою відповідальністю "Душі Маркетинг " в сумі 14 630,49 грн., (мито - 4572.03 грн., ПДВ - 10058,46 грн.) та направити його разом з іншими передбаченими документами Головному управлінню Державної казначейської служби України у м.Києві.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано резервний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Позивач також зазначає, що у відповідача не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом №1 (ціною договору), а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. Окрім того, позивач зазначає, що на підставі зазначено рішення було також прийнято картку відмови. Враховуючи те, що картка відмови ґрунтується на протиправному рішенні про коригування митної вартості позивач просить також скасувати картку відмови і ВМД, яку подано позивачем з урахуванням рішення про коригування митної вартості товару.

В судовому засіданні, представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлений належним чином. Відповідно до заперечень, наданих представником відповідача, через відділ документообігу суду, відповідач позов не визнає, як на підставу своїх заперечень, посилається на те, що документи подані позивачем, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а отже на підставі ст.54 МК України позивачу відмовлено в митному оформленні товару та прийнято рішення про коригування митної вартості, у відповідності до якого, митна вартість визначена із застосуванням резервного методу та ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Представник третьої особи, в судове засідання, не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ «Душі Маркетинг» та компанією «GUANGDONG LIGHT HOUSEWARE CO.LTD» укладено зовнішньоекономічний контракт №01/2014 від 14.01.14р., умови поставки товару - FOB-HUANGPU Китай.

До митного оформлення позивачем 10.07.14р. подано ВМД №100250001/ на товари, що переміщуються через митний кордон, а саме: товар №1 - «Вироби з недорогоцінних металів для ванних кімнат...», код УКТЗЕД , торгівельна марка - Vanstore, виробник GUANGDONG LIGHT HOUSEWARE CO.LTD, країна виробник - GN.

Загальна вартість товарів визначена 28947,00 USD, загальна вартість товарів брутто/нетто - 8737,7 кг./7945,7 кг.

Разом з митною декларацією було подано наступні документи: Декларацію митної вартості; Зовнішньоекономічний контракт від 14.01.2014р. №01/2014.; Додаткова угода №1 до Зовнішньоекономічного контракту №1/2014 від 12.05.14р.; Додаткова угода №2 до Зовнішньоекономічного контракту від 08.07.14р.; Комерційний інвойс № 14HQA4Z050 від 26.05.2014р.;Проформу інвойс № 14HQA4Z024 від 14.03.2014р.; Міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 38479 від 08.07.2014р.; Коносамент №MRFB 14050350 від 30.05.2014р.; Платіжне доручення в іноземній валюті від 02.04.2014 №194; Платіжне доручення в іноземній валюті від 23.05.2014 №201: Платіжне доручення в іноземній валюті від 06.06.2014 №202; Рахунок (морський фрахт та ПРР, ТЕП порт Одеса - м. Київ) від 02.07.2014 р. №38600; Платіжне доручення від 02.07.2014р. №2781; Платіжне доручення від 04.07.2014р. №2788; Заявка на транспортно-експедиційні послуги від 16.05.2014р. №060514А; Експортна декларація від 26.05.2014р. №14203769.

Одночасно, керуючись ч. 3 ст. 53 МК України, декларанту, виставлено вимогу про надання додаткових документів.

Київською міжрегіональною митницею Міндоходів за результатами розгляду документів, прийнято рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості від 18.07.2014 року № 100250001/2014/000106/2, яким збільшено заявлену декларантом митна вартість товарів до 4,54 доларів США за 1 кг. що в свою чергу збільшило розмір податків та зборів на суму: 14 630,49 грн., в тому числі мито - 4572,03 грн., ПДВ- 10058,46 грн.

Для випуску товарів у вільний обіг декларантом подана нова митна декларація №100250001/2014/015923 від 18.07.14р. з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів зі сплатою митних платежів відповідно до ст.55 МКУ шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ.

Статтею 7 Митного кодексу України визначено, що державну митну справу становлять встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять.

Частиною першою статті 49 Митного кодексу України, визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 5 статті 54 Митного кодексу України, передбачено, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Суд звертає увагу, що митний орган може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Дана правова позиція підтверджується постановою Верховного суду України від 10.04.2012 у справі №К-20026/10 якою визначено, що "надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів".

Перелік документів, які подаються декларантом або уповноваженою ним особою для підтвердження заявленої митної вартості товару, визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У випадках, встановлених Кодексом, митний орган має право запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи, визначені частинами третьою - четвертою статті 53 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Таким чином на митний орган покладено обов'язок здійснювати контроль правильності визначення митної вартості товарів, під час якого, зокрема, митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до графи 33 Рішення про коригування митної вартості товарів: митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): невідповідність обраного декларантом або уповноваженої ним особи методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 МК України. При проведенні контролю правильності визначення митної вартості товарів за митною декларацією виявлено, що документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає статі за ці товари.

Здійснюючи аналіз документів, поданих до митного оформлення, відповідачем було встановлено наступне: у довідці щодо вартості транспортних витрат від 02.07.2014 №02072014(FM2) зазначено, що страхування вантажу не здійснювалось, у рахунку - фактурі від 26.05.2014 №14HQA4Z050 інформація щодо страхування відсутня хоча є напис: Insurance, натомість у рахунку проформі від 14.03.2014 № 14RQA4Z024 зазначено, що вартість страхування включена (Insurance: included). Оскільки поставка за даним зовнішньоекономічним контрактом здійснюється на умовах FOB-пopт, згідно правил Інктотермс страхування вантажу не є обов'язковим, проте при наявності вартість страхування має бути включена до митної вартості.

Згідно з п.п. 1 п. 3.9.Доповнення № 1 від 12.05.2014 до зовнішньоекономічного контракту від 14.01.2014 № 01/2014 оригінальний рахунок має бути зі штампом ТИП КНР, натомість даний штамп відсутній на наданому вами документі.

Згідно з частиною 3 статті 53 Кодексу шляхом надсилання електронного повідомлення, протягом 10 календарних днів запропоновано надати наступні документи: якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Декларантом не надано всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином не надано прайс-лист від виробника товару, що має бути комерційною пропозицією для необмеженої кількості можливих потенційних покупців продукції, що пропонується виробником на ринку.

Крім того, було надано Доповнення №2 до зовнішньоекономічного контракту від 14.01.2014 01/2014, яке було укладене сторонами 08.07.2014, згідно якого пунктом 3 та пунктом б передбачено оплату вартості не менше 30%, натомість в інвойсі від 26.05.2014 №14HQA4Z050 та рахунку-проформі від 14.03.2014 № 14RQM4Z024 чітко визначена передплата у розмірі 30% (deposit - 30%), що була здійснена згідно платіжного доручення від 02.04.2014 № 194 на суму більше ніж 30%.

Також відповідно до п. 6.2.Доповнення № 1 від 12.05.2014, п.6 Доповнення №2 від 08.07.2014 до зовнішньоекономічного контракту від 14.01.2014 № 01/2014 та інвойсу від 05.2014 № 14HQA4Z050 решта оплати у розмірі 70% здійснюється після отримання коносаменту. Таким, чином датою видачі коносаменту MRFB14050350 є 30.05.14р., а частина розрахунків за платіжним дорученням №201 проведена 23.05.2014р. в сумі 10000 дол. США , тобто до дати видачі коносаменту, інша - за платіжним дорученням від 06.06.14р. №202 на суму 10214,85 дол.США.

Митна вартість, визначена за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаних митним органом митних вартостях відповідно до ст.64 МКУ (МД №209140000/2014/21998 від 08.07.14р.).

Попередні методи не застосовані: методи 2-а, 2-6 - у зв'язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари; методи 2-6, 2-г - через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості та відсутності прохання декларанта щодо їх застосування.

Отже, у відповідача були наявні підстави для сумніву в правильності митної оцінки товарів, що переміщувались через митний кордон України відповідно до поданої ВМД №100250001/ від 10.07.14р., а саме, підстави вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

На вимогу відповідача щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару позивачем було надано митному органу витребувані додаткові документи не в повному обсязі, а саме, не було надано прайс-лист від виробника товару.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідачем було встановлено, що документи надані позивачем разом з ВМД №100250001/ від 10.07.14р., не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, водночас витребувані додаткові документи були надані не в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав для відмови позивачу у митному оформленні товарів за заявленою ним митною вартістю.

Частинами першою, другою та третьою статті 57 Митного кодексу України, встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основний метод визначення митної вартості товару, а саме за ціною договору, не був застосований через неподання позивачем додаткових документів в повному обсязі на письмову вимогу митного органу на підтвердження митної вартості та відсутність в наданих позивачем разом з ВМД №100250001/ від 10.07.14р., документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність сумнівів щодо достовірності відомостей необхідних для підтвердження заявленої позивачем митної вартості.

Частиною четвертою статті 57 Митного кодексу України, встановлено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з частиною першою статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Частинами першою та другою статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Частинами першою та другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості таких товарів якщо митним органом виявлено, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, при вказане рішення має містити відомості перелік яких встановлений частиною другою статті 55 Митного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення Київської міжрегіональної митниці про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації не вбачає.

Окрім того, позовні вимоги відносно визнання недійсною ВМД від 18.07.2014р. №100250001/2014/015923 також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.1-3 ст.40 Митного кодексу, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках.

Митна декларація та інші документи, подання яких органам доходів і зборів передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п.20 ст.4 Митного кодексу, митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

За змістом ст. 264 Митного кодексу, митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Відповідно до п.16 Положення №450, митна декларація на паперовому носії вважається оформленою за наявності на всіх її аркушах відбитка особистої номерної печатки посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення.

Електронна митна декларація вважається оформленою за наявності внесеної до неї посадовою особою митного органу, яка завершила митне оформлення, за допомогою автоматизованої системи митного оформлення відмітки про завершення митного оформлення та засвідчення такої декларації електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення. Оформлена електронна митна декларація за допомогою автоматизованої системи митного оформлення перетворюється у візуальну форму, придатну для сприйняття її змісту людиною, у форматі, що унеможливлює у подальшому внесення змін до неї, засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка завершила митне оформлення, та надсилається декларанту або уповноваженій ним особі.

Згідно п.56.11. ст.56 Податкового кодексу України, не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Похідною є позовна вимога щодо зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів, а отже задоволенню також не підлягає.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийнятих рішень.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем правомірності прийняття спірного рішення та про необґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Душі Маркетинг» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов