Справа № 826/16419/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2014 року № 826/16419/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Космед"
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Космед» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 15.10.2014 №, №.

Позивач клопотав про вирішення справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту від 02.10.2014 №5549/26-56-22-03-09/31841350 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Космед» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Радіум» за період з 01.01.2013 по 31.12.2013» є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Космед» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Радіум» за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатом якої складено акт від 02.10.2014 №5549/26-56-22-03-09/31841350 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 22.1 ст. 22, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України внаслідок чого завищено витрати з податку на прибуток, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 1 708 715 грн.; п. 22.1 ст 22, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 798 647 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.10.2014:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 2 135 894 грн. (за основним платежем 1 708 715 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 427 179 грн.);

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2 697 971 грн. (за основним платежем 1 798 647 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 899 324 грн.).

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень були наступні обставини, які відображені в акті, а саме: листом ОУ ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 21.08.2014 №1350/26-56-07-0409 встановлено, що діяльність ТОВ «Радіум» має ознаки «фіктивності», товариство не має практичної можливості здійснювати підприємницьку діяльність, оскільки на підприємстві відсутні основні засоби, працевлаштовані особи, транспортні засоби.

Крім того, податковий орган посилається на акт перевірки від 24.07.2014 №2030/26-55-22-03/38605734 за результатом перевірки ТОВ «Алюмель» в якому вказано про відсутність реального виконання фінансово-господарських операцій вказаним товариством, оскільки директор заперечує підписання установчих та первинних бухгалтерських документів і здійснення господарської діяльності від імені згадуваного товариства.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року № 742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом".

Суд погоджується з твердженням Позивача, що висновки Відповідача про порушення Позивачем вимог чинного законодавства України, сформовані на підставі аналізу змісту договірних відносин, які існували між ТОВ «Радіум» та ТОВ «Алюмель» не є належними доказами по справі, оскільки результати аналізу другого ланцюга постачання відповідно до вимог податкового законодавства України не можуть бути підставами для висновків, які стосуються Позивача.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Радіум» було укладено договір від 08.01.2013 №752013 про надання рекламних послуг (строк дії до 31.12.2014).

Також, між позивачем та ТОВ «Радіум» було укладено додаткові угоди до вказаного договору: №1 від 08.01.2013, №2 від 01.02.2013, №3 від 01.03.2013, №4 від 01.04.2013, №5 від 07.05.2013, №6 від 03.06.2013, №7 від 01.07.2013, №8 від 01.08.2013, №9 від 02.09.2013, №10 від 01.10.2013, №11 від 01.11.2013, №12 від 02.12.2013, якими внесено зміни до договору в частині вартості послуг.

Крім того, позивачем та ТОВ «Радіум» укладено додаток до договору від 08.01.2013 № 1 з адресною базою салонів, перукарень, аптек, що знаходяться на території України.

В ході виконання умов спірного договору сторонами складено акти наданих послуг, податкові накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Факт оплати позивачем послуг отриманих від ТОВ «Радіум» не заперечується сторонами.

Судом за клопотанням представника податкового органу було скеровано по вказаним у додатку до договору адресам салонів, аптек, перукарень.

На час вирішення справи частково надійшли відповіді, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що у період січень 2013 року - січень 2014 року представники ТОВ «Радіум» були допущені для проведення промо-акцій продукції, що поставляється ПрАТ «Космед».

Щодо листа ТОВ «Віталюкс» від 15.12.2014 №153, яким повідомлено про не проведення рекламних заходів ТОВ «Віталюкс» з залученням ТОВ «Радіум», суд зазначає, що предметом спору є проведення рекламних акцій в інтересах ПрАТ «Космед», а не взагалі проведення ТОВ «Радіум» рекламних акцій з розповсюдження рекламної продукції.

Оскільки з вказаного листа вбачається, що ТОВ «Віталюкс» не проводились рекламні акції з залученням ТОВ «Радіум», отже вказаний лист не є належним доказом не проведення рекламних акцій ТОВ «Радіум» в інтересах ПрАТ «Космед» з розповсюдження рекламної продукції останнього.

Також, суд зазначає, що предметом перевірки є саме належне виконання зобов'язання за договором між ПрАТ "Космед" та ТОВ "Радіум".

Ймовірно не належне виконання ТОВ "Радіум" зобов'язань, на думку суду, не свідчить про нікчемність спірного договору та як наслідок безпідставного формування позивачем витрат та податкового кредиту.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44. Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 201 Податкового кодексу України ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару (послуги), його ціну та вартість.

Документи про відсутність яких зазначає податковий орган, а саме: звіти про виконані роботи, зразки рекламної продукції, сертифікати якості товарно-транспортні накладні, на думку суду не несуть інформації про зміст та обсяг, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за проведення операції і правильність її оформлення, отже не є обов'язковими для податкового обліку.

Відповідно до норм ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документом, на підставі яких виконуються внутрішні перевезення вантажів може бути товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Отже, таким документом може бути і звичайна супровідна видаткова накладна на товар.

Відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення обумовленого договорами купівлі-продажу товару та/або надання рекламних послуг не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, предметом яких є проведення рекламних акцій, оскільки товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей та проведення рекламний акцій такого товару.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у ПК України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку -покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача ТОВ «Радіум» зареєстрований в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.

Спірний договір у судовому порядку недійсними не визнавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання договору, податкових накладних юридична особа ТОВ «Радум» не була припинена.

Оскільки відповідно до довідки з ЄДРПОУ ПрАТ «Космед» має право займатися наступними видами господарської діяльності: оптова торгівля парфумерними та косметичними товарами; посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, оптова торгівля фармацевтичними товарами, роздрібна торгівля фармацевтичними товарами, роздрібна торгівля косметичними та парфумерними товарами, інша діяльність у сфері охорони здоров'я людини.

Оскільки судом встановлено та сторонами не заперечується, що предметом спірного договору є саме надання рекламних послуг з розповсюдження рекламної продукції а саме: фармацевтичних, косметичних та парфумерних товарів, отже суд дійшов висновку про наявність причинного зв'язку між придбанням послуг рекламного характеру та отриманням економічної вигоди.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Радіум» накладних за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем норм п. 22.1 ст. 22, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 798 647 грн. є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 15.10.2014 № № безпідставним та неправомірним, що є підставою для його скасування.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем п. 22.1 ст. 22, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України про заниження позивачем податку на прибуток і визначення податковим органом податкового зобов'язання та штрафних санкцій позивачу по цьому податку, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 15.10.2014 № .

Суд вважає безпідставним посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 у справі №826/8241/14, якою задоволено позовні вимоги ПрАТ "Космед" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та визнано протиправним і скасовано податкове повідомдення-рішення від 30.05.2014 №, оскільки таку постанову прийнято після винесення податкових повідомлень -рішень, що є предметом вирішення даної справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту та віднесення витрат на валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Радіум», а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Космед» підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення 15.10.2014 №, № прийняті Державною податковою інспекцією у Подільському районі головного управління Міндоходів у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда