Справа № 825/4514/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/4514/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі по тексту - Прилуцька ОДПІ), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 9 вересня 2013 року № та № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_3) зареєстрована в якості фізичної-особи підприємця 21.01.1998, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 28); взята на податковий облік до Прилуцької ОДПІ 21.01.1998 за № БН, що підтверджується копією довідки про взяття на облік платника податків (а.с. 33) та зареєстрована як платник податку на додану вартість 27.03.2007, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість (а. с. 34).

Основними видами діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується копією довідки від 29.01.2013 № 1264/18-056 (а.с. 32) та копією витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 29-31).

На підставі наказу від 19.07.2013 № 84 службовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в частині взаємовідносин з ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА» за період з 01.03.2013 по 31.05.2013.

За результатами перевірки відповідачем було складено акт від 22.07.2013 № 71/17-НОМЕР_3 (а.с. 18-27), в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 32 987,00 грн, в т.ч. за березень 2013 року в сумі 10 004,00 грн, за квітень 2013 року в сумі 22 983,00 грн, та зменшено залишок від'ємного значення з ПДВ в сумі 26 759,00 грн, в т.ч. за березень 2013 року в сумі 829,00 грн, за квітень 2013 року в сумі 1 670,00 грн, за травень 2013 року в сумі 24 260,00 грн.

На підставі акту перевірки Прилуцькою ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.09.2013 № та № (а.с. 16-17), якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 41 233,75 грн, в т.ч. за основним платежем - 32 987,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 8 246,75 грн, зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 26 759,00 грн.

Позивач заперечує правомірність вищевказаних податкових повідомлень-рішень відповідача, у зв'язку з чим просить визнати їх протиправними та скасувати з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Задовольняючи даний позов суд першої інстанції виходив з того, що операції позивача з ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних операцій та формуванні податкового кредиту з ПДВ і валових витрат у межах цих операцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України установлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 цього Кодексу встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між позивачем та ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА» було укладено договори купівлі-продажу від 26.03.2013 № 2603/13 (а. с. 35-36), від 04.04.2013 № 0404/13-1 (а. с. 67-68), від 19.04.2013 № 1904/13-1 (а. с. 92-93), від 19.04.2013 № 1904/13-2 (а. с. 126-127), від 23.04.2013 № 2304/13-1 (а. с. 147-148), за умовами яких продавець зобов'язується передати у власність покупця належне продавцю майно, а покупець - прийняти майно та оплатити вартість товару на умовах даного договору, а саме: напівпечіп бортовий KOGEL, рік випуску 2000, номер шасі НОМЕР_6, знак для разових поїздок НОМЕР_7 - 1 (одна) одиниця; напівпричіп бортовий - Schwarzmuller, номер шасі НОМЕР_8 (рік випуску 2000), реєстраційний номер НОМЕР_4 - (одна одиниця); сідловий тягач - RENAULT MAGNUM, номер шасі НОМЕР_9 (рік випуску 2003), реєстраційний номер НОМЕР_5 (одна) одиниця; сідловий тягач - VOLVO FH 12.460, номер шасі НОМЕР_10 (рік випуску 2001), знак для разових поїздок НОМЕР_11 - 1 (одна) одиниця; сідловий тягач - Е RENAULT Magnum 480, шасі НОМЕР_12 (рік випуску 2001), знак для разових поїздок НОМЕР_13 - 1 (одна) одиниця).

Факт придбання позивачем товару підтверджується наявними в справі копіями видаткових накладних: № 4 від 26.03.2013 на загальну суму 65000,00 грн., в т.ч. ПДВ 10833,33 грн., № 5 від 05.04.2013 на загальну суму 95916,00 грн., в т.ч. ПДВ 15986,00 грн., № 9 від 19.04.2013 на загальну суму 48000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8000,00 грн., № 8 від 19.04.2013 на загальну суму 97560,00 грн., в т.ч. ПДВ 16260,00 грн. (а. с. 37, 71, 96, 130);

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 38, 69, 95, 128);

- актами прийому-передачі від 26.03.2013, від 05.04.2013, від 19.04.2013, від 19.04.2013 (а. с. 39, 70, 95, 129);

- рахунками на оплату № 109 від 26.03.2013 на загальну суму 65000,00 грн, в т.ч. ПДВ 10833,33 грн, № 122 від 05.04.2013 на загальну суму 95916,00 грн, в т.ч. ПДВ 15986,00 грн, № 133 від 19.04.2013 на загальну суму 97560,00 грн, в т.ч. ПДВ 16260,00 грн, № 134 від 19.04.2013 на загальну суму 48000,00 грн, в т.ч. ПДВ 8000,00 грн (а. с. 51, 72, 97, 131);

- платіжними дорученнями № 11 від 29.03.2013 на загальну суму 65000,00 грн, в т.ч. ПДВ 10833,33 грн, № 12 від 05.04.2013 на загальну суму 95916,00 грн, в т.ч. ПДВ 15986,00 грн, № 18 від 08.05.2013 на загальну суму 11000,00 грн, в т.ч. ПДВ 1833,33 грн, № 14 від 23.04.2013 на загальну суму 36560,00 грн, в т.ч. ПДВ 8333,33 грн, № 13 від 19.04.2013 на загальну суму 50000,00 грн, в т.ч. ПДВ 8333,33 грн, № 15 від 23.04.2013 на загальну суму 48000,00 грн, в т.ч. ПДВ 8000,00 грн (а. с. 52, 73, 98-100, 132);

- податковими накладними № 21 від 06.03.2013 на загальну суму 65000,00 грн, в т.ч. ПДВ 10833,33 грн, № 12 від 05.04.2013 на загальну суму 95916,00 грн, в т.ч. ПДВ 15986,00 грн, № 23 від 19.04.2013 на загальну суму 97560,00 грн, в т.ч. ПДВ 16260,00 грн, № 24 від 19.04.2013 на загальну суму 48000,00 грн, в т.ч. ПДВ 8000,00 грн (а. с. 53, 74, 101, 133);

- договором банківського рахунку суб'єкта господарювання (розрахунково-касове обслуговування) № 031/5366/696 від 31.03.2009 (а. с. 40-46) та додатковою угодою до нього від 15.02.2013 (а. с. 47-48);

- довідкою № 32.4.0/333 від 11.09.2013 про заміну найменування банку (а. с. 49-50).

Сума ПДВ сплачена позивачем у вартості товару була включена ним до складу податкового кредиту в податкових деклараціях.

За твердженням податкового органу, реєстрація вищевказаних транспортних засобів, яка мала місце 09.04.13р.та 30.04.13р., була здійснена не на фізичну особу-підприємця, а на громадянку ОСОБА_3, що підтверджується даними довідки ВРЕР УДАІ УМВС України в Чернігівській області від 11.07.13р. № 894.

У зв'язку з цим відповідач вважає, що позивачем було завищено податковий кредит з ПДВ за період, що перевірявся, на загальну суму 59 746,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи можуть бути складені на паперових носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

Пунктом 6.2 вказаного Порядку передбачено, що податкова накладна є підставою для віднесення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість у покупця, зареєстрованого як платник податку.

Як установлено в ході розгляду справи, надані позивачем первинні бухгалтерські документи, зокрема, податкові та видаткові накладні, в повній мірі відповідають вимогам податкового та бухгалтерського законодавства та мають всі необхідні реквізити.

Відповідно до змісту інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть також свідчити і результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, які фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

При цьому, господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту, а тому право платника ПДВ на податковий кредит може визнаватися лише у разі, якщо відповідні товари ним реально придбавалися, або ж у разі реального понесення ним витрат на таке придбання.

Як установлено під час розгляду справи, результати господарських взаємовідносин ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА» відображено у даних податкового обліку цього контрагента; здійснення фінансово-господарських операцій у межах договорів купівлі-продажу від 26.03.2013 № 2603/13, від 04.04.2013 № 0404/13-1, від 19.04.2013 № 1904/13-1, від 19.04.2013 № 1904/13-2, від 23.04.2013 № 2304/13-1 відповідає зареєстрованому економічному змісту діяльності як позивача, так і його контрагента; реальність отримання за вказаними договорами товару також підтверджується відповідними дослідженими вході розгляду справи первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Так, на момент укладення та виконання спірних правочинів юридична особа-контрагента позивача ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА» не була припинена у визначеному законом порядку та на час вчинення господарських взаємовідносин була наділена адміністративною процесуальною дієздатністю.

Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали даної справи, на момент здійснення господарських операцій у Єдиному державному реєстрі були відсутні відомості, які б ставили під сумнів цивільну правоздатність контрагента позивача ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА».

При цьому, на думку колегії суддів, відсутність платника податків за місцем реєстрації не може свідчити про нереальність здійснення правочинів, оскільки платник податку, який включив суми сплаченого податку на додану вартість, не може нести відповідальність за дії третіх осіб (контрагентів) щодо дотримання ними порядку звітування та сплати ними своїх зобов'язань перед бюджетом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не надав суду жодних належних доказів, які б свідчили про можливу недобросовісність позивача під час здійснення ним господарських операцій з придбання товару (транспортних засобів) у ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА», а також про відсутність правових підстав для формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за результатами господарських взаємовідносин.

Водночас, що стосується тверджень податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту внаслідок реєстрації транспортних засобів не на фізичну особу-підприємця, а на громадянку ОСОБА_3, колегія суддів зауважує, що згідно статті 325 Цивільного кодексу України право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі-суб'єкту господарювання, що в свою чергу не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами суб'єкта господарювання - фізичної особи.

При цьому, діюче законодавство України не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця, тому право власності на нерухоме майно має реєструватись саме за фізичною особою.

Разом з тим, відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу органи внутрішніх справ зазначають лише ПІБ власника - без позначок про його статус підприємця чи звичайної особи.

Крім того, право на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ сплачених в ціні товару у платника податку виникає саме за правилом «першої події» або оплата вартості придбаних транспортних засобів або отримання податкової накладної (оформлення ВМД), а тому чинне законодавство жодним чином не пов'язує порядок формування податкового кредиту з моментом реєстрації чи не реєстрації транспортного засобу в органах МРЕВ ДАІ.

Таким чином, аналізуючи обставини цієї справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських відносин із ТОВ «ЗЕТ ТРАНСПОРТ-УКРАЇНА» за спірний період та про відсутність у відповідача підстав для донарахування позивачу ПДВ в сумі 32 987,00 грн. за березень-квітень 2013 року та зменшення залишку від'ємного значення з ПДВ в сумі 26 759,00 грн. за березень-травень 2013 року.

У зв'язку з цим, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 10.12.14 р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.