Справа № 2а-7538/09/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ К/9991/15982/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року

у справі № 2а-7538/09/1770

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м. Рівне

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року, позов Приватного підприємця ОСОБА_3 (далі - ПП ОСОБА_3; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Рівне (далі - ДПІ у м. Рівне; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № /0 від 28 жовтня 2008 року. Присуджено на користь позивача з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у м. Рівне, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації ПП ОСОБА_3 з податку на додану вартість за липень 2008 року, за результатами якої складено акт № 389/1745/НОМЕР_1 від 10 жовтня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у м. Рівне прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 28 жовтня 2008 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 915 121,00 грн. (871 544,00 грн. - основний платіж, 43 577,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, вказаний акт індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення підприємцем підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІК-2001», з підстав непідтвердження позивачем реального характеру здійснених операцій шляхом надання відповідних первинних документів на запит органу державної податкової служби № 38715/17-329 від 09 вересня 2008 року.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на невідображення постачальником ПП ОСОБА_3 податкових зобов'язань з податку на додану вартість за проведеними з ним господарськими операціями.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків.

Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин податковим законодавством не передбачено витребування до початку проведення камеральної перевірки будь-яких документів у платника податків, оскільки ця перевірка проводиться тільки за наявною у контролюючого органу податковою звітністю.

З огляду на викладене та враховуючи те, що Закон № 168/97-ВР не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, зокрема, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, позаяк якщо останній не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди дійшли правильного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № /0 від 28 жовтня 2008 року.

Крім того, надаючи правову оцінку спірному акту індивідуальної дії, судові інстанції обґрунтовано врахували те, що зменшена за результатами проведеної перевірки сума податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 871 544,00 грн. в подальшому повторно зменшена відповідачем податковим повідомленням-рішенням № /0 від 26 січня 2009 року з відповідним повторним нарахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму недоплати, винесеним за наслідками позапланової документальної перевірки підприємця з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 08 лютого 2005 року по 30 листопада 2008 року, що призвело до подвійного оподаткування податком на додану вартість доходів, отриманих позивачем у липні 2008 року.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівне залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.