Справа № 817/2531/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кравчук Т.О.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"15" січня 2015 р. Справа № 817/2531/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі Сидорук М.М. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2014 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-Р" до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2014 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р".

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області:

від 07.04.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток" у сумі 1055250,00 грн., з яких: 703500,00 грн. - за основним платежем; 351750,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 07.04.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість по вітчизняних товарах" у сумі 1005000,00 грн., з яких: 670000,00 грн. - за основним платежем; 335000,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про відмову в задоволенні позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не узгоджуються з обставинами, встановленими під час перевірки.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" є юридичною особою та з 30.01.2001 року перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби, зареєстроване як платник податку на додану вартість з 19.02.2001 року (свідоцтво № 24922310).

За результатами позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з Товариством з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року Державною податковою інспекцією у м. Рівному складено акт перевірки №393/22-200/31299420 від 12.06.2013 року в якому відображено порушення товариством вимог п.44.1 ст.44 розділу ІІ, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, ст.138, п.п.139.1, ст.139 розділу ІІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, що призвело до заниження податку на прибуток у розмірі 703500 грн. за І квартал 2012 року та п.44.1 ст.44 розділу ІІ п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету у розмірі 670000 грн. за грудень місяць 2011 року.

Таких висновків податковий орган дійшов у зв"язку з тим, що під час перевірки Товариство з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" не надало документів, по яких відбувався рух товару від продавця (постачальника) до покупця, а також документів, що підтверджують зберігання олії соняшникової та її якість та відповідність вимогам стандартів, що свідчить про перерахування позивачем коштів без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування та уникнення сплати податків до бюджету. Отже, на думку податкового органу, операції позивача з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" носять безтоварний характер.

В обґрунтування зазначеного висновку податковий орган посилається на акт про результати проведення документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініті" за період з 21.03.2011 по 30.09.2012 року. У ході даної перевірки податковим органом було встановлено, що поставка товарів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті" не підтверджена первинними документами, що свідчить про те, що правочини Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" та покупцями здійснені без мети настання реальних наслідків. Тому, за результатом цієї ж перевірки податковим органом зроблено висновок, що правочини, укладені Товариством з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

07 квітня 2014 року, на підставі акту перевірки, Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 07.04.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток" у сумі 1055250,00 грн., з яких: 703500,00 грн. - за основним платежем; 351750,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 07.04.2014 року №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість по вітчизняних товарах" у сумі 1005000,00 грн., з яких: 670000,00 грн. - за основним платежем; 335000,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, перевіряючи спірні податкові повідомлення-рішення на відповідність вимогам частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновків, що їх прийнято протиправно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.11.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №04-11-11.

Згідно представленого позивачем договору купівлі-продажу від 04.11.2011 року №04-11-11, Специфікації №1 від 28.12.2011 року до договору та Специфікації №2 від 29.12.2011 року до договору, позивач придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" товар - українську нерафіновану соняшникову олію в кількості 436,34 т. на суму 4020000,44 грн.

Факт придбання товару підтверджується актами приймання-передачі №1 від 28.12.2011 року та №2 29.12.2011 року, видатковою накладною від 28.12.2011 року №РН-0001463, видатковою накладною від 29.12.2011 року №РН-0001464.

Оплата за придбаний товар здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунки контрагента згідно з платіжними дорученнями від: 26.01.2012 року, 27.01.2012 року, 31.01.2012 року, 01.02.2012 року, 02.02.2012 року, 03.02.2012 року, 02.02.2012 року, 03.02.2012 року, 05.02.2012 року, 14.03.2012 року, 19.03.2012 року, 23.03.2012 року, 23.03.2012 року, 23.03.2012 року, 25.03.2012 року, 03.04.2012 року, 18.04.2012 року.

На підтвердження розрахунків між сторонами та сплати суми податку на додану вартість у складі ціни товарів за вказаними господарськими операціями позивач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" податкові накладні: від 28.12.2011 року №1891 та від 29.12.2011 року №1892.

Згідно умов вищевказаного договору та специфікацій №1 та №2 до нього, місце приймання-передачі товару - термінал Товариства з обмеженою відповідальністю "Евері", м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117.

Як встановлено судом першої інстанції, придбаний товар - нерафіновану соняшникову олію в кількості 436,34 т, передано комісіонеру Товариству з обмеженою відповідальністю "Югекотоп".

Згідно договору комісії від 04.11.2011 року №0411О, додатку №1 від 28.12.2011 року до договору комісії та додатку №2 від 29.12.2011 року до договору комісії, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Югекотоп" (комісіонер), останній зобов'язувався від свого імені та за рахунок комітента за обумовлену винагороду здійснити одну чи декілька зовнішньоекономічних угод по реалізації української соняшникової нерафінованої олії.

На виконання договору комісії Товариство з обмеженою відповідальністю "Югекотоп" (продавець) уклало із іноземним контрагентом - Company "OREXIM LIMITED" (покупець) контракт від 19.12.2011 року №0249/11, відповідно до умов якого покупець купив 5000 тонн української нерафінованої соняшникової олії врожаю 2011 року. Експортна поставка товару підтверджується вантажно-митною декларацією від 17.01.2012 року №504000018/2012/000172, а також іншими супроводжуючими експорт документами (радіологічні сертифікати, санітарні сертифікати).

Зі змісту банківських виписок від 26.01.2012 року, 27.01.2012 року, 31.01.2012 року, 01.02.2012 року, 02.02.2012 року, 03,02.2012 року вбачається, що на рахунок позивача від Товариства з обмеженою відповідальністю "Югекотоп" (Комісіонер) надійшли кошти від продажу на експорт олії соняшникової нерафінованої.

07.02.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Югекотоп" (Комісіонер) надало позивачу звіт комісіонера перед комітентом по договору комісії від 04.11.2011 року №0411О.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про те, що у позивача відсутні документи, що підтверджують зберігання олії з 28.12.2011 р. та 29.12.2011 р. по 17.01.2012 р.

Так, згідно договору №СТ-01-о/1108 від 22.08.2011 року про надання послуг по прийманню, зберіганню та перевантаженню олії соняшникової, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Югекотоп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Евері", останній прийняв на себе виконання робіт по прийманню, зберіганню та транспортно-експедиційному обслуговуванню олії соняшникової нерафінованої. Олія соняшникова нерафінована зберігалась в терміналі в резервуарах Товариства з обмеженою відповідальністю "Евері" за адресою м. Миколаїв, вул. Громадянська, 117.

З огляду на вищезазначене, є вірними висновки суду першої інстанції, що позивачем з дотриманням вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року, а також, підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють відповідні питання, та відповідні положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України в частині укладення договорів між суб'єктами господарювання та виконання господарських зобов'язань, визначено податкові зобов'язання по податку на прибуток та податку на додану вартість по господарських операціях з Товариством з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг".

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складенні під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - після її закінчення.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Виходячи з приписів вказаних норм, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового стану суб'єкта господарювання кореспондує з положеннями розділів ІІІ, V Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування платниками податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств і податком на додану вартість.

Відповідно до підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1. статті 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті та інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу. У відповідності до пункту 135.2. статті 135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього кодексу.

Підпунктом 138.1. статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Так, згідно підпункту 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

В пункті 138.2 статті 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

За правилами пункту 138.5. статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

В силу підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду

В свою чергу, відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 розділу V Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 розділу V Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач визначив податкові зобов"язання по податку на прибуток та податку на додану вартість по господарських операціях з Товариством з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" на підставі первинних документів, які оформлено належним чином.

Надані позивачем первинні документи підтверджують факт надання позивачу товару, оплата його вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображено у бухгалтерському і податковому обліку позивача та у податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними, що в сукупності підтверджує фактичне здійснення позивачем господарських операцій з придбання товарів у контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг", що стало підставою для формування позивачем складу операційних витрат та податкового кредиту.

За таких обставин, судом безспірно спростовано твердження податкового органу про відсутність фактів поставок товарів (безтоварність господарських операцій) у ході судового розгляду.

Так само, спростовано судом і твердження податкового органу щодо нікчемності правочину.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Однак, податковим органом не доведено, що господарські зобов'язання між позивачем та Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів про умисність укладення угоди з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства. Податковим органом, не надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження фіктивності здійснених позивачем господарських операцій. За таких обставин, висновок відповідача про фіктивність господарських операцій носить характер припущення, яке не підтверджено належними доказами.

Враховуючи викладене, посилання податкового органу на нікчемність правочину не відповідає матеріалам справи та не узгоджується з приписами ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Окрім того, як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" зареєстровано у місті Києві та здійснює діяльність з оптової торгівлі продуктами харчування, при цьому відомості про перебування на момент здійснення господарських операцій з позивачем юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, або у процесі припинення у Єдиному державному реєстрі відсутні. Це означає, що товариство наділене визначеним законом обсягом право - та дієздатності та відповідно до статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" такі відомості вважаються достовірними та можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Також, з матеріалів справи вбачається, що обставини придбання Товариством з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" у Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" нерафінованої соняшникової олії було предметом розгляду досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000033 від 30.01.2013 року, за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.

Згідно постанови від 28.04.2014 року кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України закрито у зв'язку з відсутністю в діянні службових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України. У вказаній постанові зазначено, що згідно зібраних в ході досудового розслідування відомостей не встановлено обставин, які б свідчили про фіктивність проведених операцій Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" з купівлі товарно-матеріальних цінностей у Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" зокрема, а також операцій з реалізації придбаних товарно-матеріальних цінностей за межі митної території України відповідно до договорів комісії укладених із, зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю "Югекотоп". Крім того, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" вилучено підтверджуючі документи, які свідчать про проведення фінансово-господарських операцій з контрагентами, а отримані з банківських установ відомості щодо руху коштів по розрахункових рахунках контрагентів підтверджують проведені взаєморозрахунки.

Обгрунтовано не прийнято судом першої інстанції і посилання податкового органу на акт ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС від 22.03.2013року №788/22-20/37269136 "Про результати документальної невиїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг" із питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініті" за період з 21.03.2011 року по 30.09.2012 року", як підставу для визнання господарських операцій з позивачем фіктивними, оскільки при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат та податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/5797/13-а від 22.05.2013 року, що набрала законної сили 10.07.2013 року визнані протиправними дії ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС під час проведення перевірки та протиправними висновки акту від 22.03.2013 року №788/22-20/37269136 щодо фактичної реалізації та постачання товарів Товариства з обмеженою відповідальністю "Саноіл Торг".

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що доводи податкового органу про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44 розділу ІІ, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за I квартал 2012 року у сумі 703500 грн., а також вимог п. 44.1 ст. 44 розділу І, п.198,1, п.198.3, п.198.6 ст.198 розділу V Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за грудень 2011 року на загальну суму 670000 грн., є безпідставними.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав, визначених ст. 202 КАС України, для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" грудня 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення виготовлено "16" січня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-Р" вул.Дворецька,93,м.Рівне,33001

3- відповідачу Державна податкова інспекція у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області вул. Відінська,8,м.Рівне,33023

- ,