Справа № 9101/183913/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/183913/2012

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" червня 2014 р.

справа № 2а/0470/6116/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р. у справі № 2а/0470/6116/12

за позовом управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Кривому Розі Дніпропетровської області

про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, -

встановив:

У травні 2012 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- стягнути з відповідача витрати на виплату і доставку адресної допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 26.03.08 p.. за період з 01.01.2011р. по 31.10.2011р. у сумі 1 318 033,84 грн.;

- стягнути з відповідача витрати на виплату і доставку підвищення до пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 198 від 11.03.09 р.. за період з 01.01.2011 р. по 31.10.2011 р. у сумі 142,46 грн.;

- стягнути з відповідача витрати на виплату допомоги на поховання за період з 01.01.2011 р. по 31.10.2011 р. у сумі 6 649,72 грн.;

- стягнути з відповідача витрати на виплату і доставку пенсії громадянам настанням нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД у сумі 209861,18 грн.;

- стягнути з відповідача витрати на виплату і доставку пенсій громадянам які на момент втрати годувальника не були на їх утримані, а згодом втратили джерело засобів до існування в сумі 27 785,95 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р. позов задоволено частково, а саме:

- стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на виплату допомоги на поховання за період з 01.01.2011 р. по 31.10.2011 р. у сумі 6649,72 грн.;

- стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на виплату і доставку пенсії

громадянам настання нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД у сумі 209861,18 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова мотивована тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на виплату допомоги на поховання та на виплату і доставку пенсії громадянам, настання нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД, є правомірними, а відшкодування витрат на виплату і доставку адресної допомоги, підвищення до пенсії та доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на їх утримані, а згодом втратили джерело засобів до існування, не передбачено переліком соціальних послуг та виплат встановленим ст. 21 Закону України "Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі – Закону України № 1105-XIV) та п.4 Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 4 березня 2003 року № 5-4/4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі – Порядок № 5-4/4).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, сторони, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, оскаржили її в апеляційному порядку.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову – про задоволення позову с повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до довідки-розрахунку Пенсійному фонду України Фондом соціального страхування витрат пов'язаних з виплатою сум державної адресної допомоги, допомоги на поховання, підвищення до пенсії по постанові КМУ № 198 по країнах СНД та з інших причин станом на 01.11.2011 р. сума заборгованості складає:

- 1318033,84 грн. - державна адресна допомога;

- 6649,72 грн. - допомога на поховання;

- 142,46 грн. - виплати підвищення до пенсії по постанові КМУ № 198;

- 209861,18 грн. - виплати у зв’язку з каліцтвом, отриманого на підприємствах, що розташовані на території СНД;

Колегія судів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, з наступних підстав.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону України № 1105-XIV та п. 4 Порядку №5-4/4, тому Фонд зобов’язаний відшкодовувати управлінню ПФУ ці витрати.

Зазначеними положеннями не передбачено відшкодування відповідачем адресної допомоги та підвищення до пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2009 р., тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ (стаття 4).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров'я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею Закону України № 1105-XIV.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене абзацом другим пункту 5 частини першої статті 24 № 1105-XIV, відповідно до якого якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

За змістом статті 21 Закону України № 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, як платник страхових внесків чи ні.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди про гарантії встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом наведеної норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі й пенсії особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР, або пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР), підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону України № 1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року № 826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом другим частини дев'ятої статті 34 Закону № 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Аналіз норм Закону України № 1105-XIV, який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення пункту 4 Порядок № 5-4/4, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону № 1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Отже, відповідно зазначених норм, понесені відповідачем витрати на виплату допомоги на поховання, виплату і доставку пенсій громадянам які на момент втрати годувальника не були на їх утримані, а згодом втратили джерело засобів до існування, та витрати на виплату і доставку пенсії громадянам настанням нещасного випадку у яких сталося на території колишнього СРСР та країн СНД підлягають відшкодуванню відповідачем.

Проте, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, з наступних підстав.

Відповідно до статті 71 Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, 04.04.2014 року до апеляційного суду надійшли заперечення відповідача, до яких відповідач долучив таблицю розбіжностей з вимогами позивача.

На вимогу апеляційного суду здійснити звірку з позивачем з урахуванням доданої до заперечень таблиці розбіжностей та надати відповідний акт суду, позивач відповіді не надав.

Також в матеріалах справи відсутні та не надано позивачем доказів фактичного здійснення, вказаних в розрахунках, витрат на виплату та доставку пенсій і допомоги на поховання; позивачем не вказано переліку осіб щодо яких були здійснені виплати; відсутні докази, що свідчать про причинний зв'язок смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я на виробництві.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, тому позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, постанову суду - скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2012 р. у справі № 2а/0470/6116/12 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун