Справа № 820/18308/14
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 січня 2015 р. Справа № 820/18308/14

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нуруллаєва І.С. розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд :

- скасувати висновок перевірки матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки Вєтнаму ОСОБА_1, Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 24.02.2014 року;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області повторно розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про обмін посвідки.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що позивач звернувся до ГУ ДМСУ в Харківській області з заявою про обмін бланку посвідки на постійне проживання. Позивачем отримано відповідь від ГУ ДМСУ в Харківській області, в якій зазначено про неможливість розгляду заяви позивача у зв'язку із скасуванням посвідки на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 УДМСУ в Київський області, про що 24.02.2014 р. УДМСУ в Київський області винесено рішення (висновок). Позивач вважає зазначене рішення УДМСУ в Київській області незаконним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився, свого уповноваженого представника також не направив. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. У наданій до суду заяві представник позивача просив суд розглядати справу без його участі.

Представник ГУ ДМСУ в Харківській області у судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Представник УДМСУ в Київський області у судове засідання також не з'явився. Про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Таким чином, відповідачі є належним чином повідомлені про наслідки неподання заперечень проти позову та необхідних документів або заяви про визнання позову до суду, з огляду на що суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КАС України розгляд і вирішення адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів.

Суд визнає можливим справу розглянути без участі в судовому засіданні представників сторін на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що гр. В'єтнаму ОСОБА_1 прибула в Україну в 1990 році. ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 18.06.2004 року за заявою позивача було прийнято рішення про документування гр. В'єтнаму ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1. Як підтверджено матеріалами справи, дане рішення було прийняте відповідно до абз.4 п.4 Прикінцевих положень закону України "Про імміграцію". Згідно даних тимчасової посвідки, місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківській області, в якій просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання гр. Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1.

Листом від 30.04.2014 року №04/7275 за підписом першого заступника начальника ГУ ДМС України в Харківській області позивача повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться гр. Соціалістичної Республіки ОСОБА_1, якій УДМС України в Київській області було скасовано посвідку на постійне проживання в Україні, у зв'язку із чим на теперішній час вирішити питання по суті неможливо (а.с. 22).

З матеріалів справи встановлено ОСОБА_1, що управлінням ДМС України в Київській області прийнято рішення у формі висновку про розгляд матеріалів щодо правомірності оформлення посвідки на постійне проживання в Україні гр. Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_1, яким, за результатами розгляду головним спеціалістом управління ДМС України в Київській області матеріалів справи щодо документування вищезазначеного громадянина посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, серед іншого, визнано позивача таким, що не мав дозволу на імміграцію в Україну, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 визнати неправомірно виданою та вилучити, анульовано відмітку про наявність дозволу на постійне проживання в Україні у паспортному документі позивача (а.с. 58-59). Рішення отримане позивачем 20.11.2014 року, що підтверджується позначкою на копії рішення.

Вказане рішення (висновок) Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області, вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, де зазначено, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Видача посвідки на постійне проживання позивачу здійснювалась відповідно до абз.4 п.4 розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію ", згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані УДМС України в Київській області та зазначені в оскаржуваному рішенні. Під час видачі посвідки на постійне проживання ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області керувався зазначеними положеннями Закону України "Про імміграцію", будь-яких заперечень не висловлював, таким чином визнав позивача таким, що має дозвіл на імміграцію.

Як зазначалося судом раніше, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 18.06.2004 року за заявою позивача було прийнято рішення про документування гр. В'єтнаму ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1. На даний час місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1. Під час видачі посвідки, а також реєстрації вказаного місця проживання будь-яких доказів стосовно наявності претензій, додаткових вимог або заперечень з боку відповідачів до позивача, матеріали справи не містять.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Вищевказані норми регулюють відносини, які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію, та не передбачають випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

При наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу ВГІРФО ГУМВС України в Київській області керувалося п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні громадянці В'єтнаму ОСОБА_1. Цією ж нормою Закону відповідач - управління Державної міграційної служби України в Київській області, обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку про визнання неправомірно виданою та вилучення посвідки на постійне проживання від 18.06.2004 року.

За цей період не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на час прийняття оскаржуваного рішення), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про імміграцію" підлягає скасуванню дозвіл на імміграцію, а ст. 13 вказаного Закону встановлює вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасування дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1990 році, а Закон України "Про імміграцію" прийнятий 07 червня 2001 року, передбачив набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень. І позивачу в силу дії цього Закону щодо набуття права на дозвіл на імміграцію надана посвідка на постійне місце проживання в Україні без надання дозволу на імміграцію.

Окрім того, згідно п.4 Розділу V "Прикінцеві положення" Закону України "Про імміграцію", особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми встановлено, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає оформлення дозволу на імміграцію. А відтак, позивач не повинен був отримувати дозвіл на імміграцію.

Таким чином, визнання громадянки Вєтнаму такою, що не мала права на імміграцію в Україну та неправомірно виданою посвідки позивачу без скасування дозволу на імміграцію, оскільки дозвіл на імміграцію позивачу не надавався - відсутній об'єкт визнання неправомірною видачу посвідки, як - то передбачає ст. 12 Закону України "Про імміграцію". А тому, висновок Управління Державної міграційної служби України у Київській області щодо звернення позивача із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання після 07.02.2002 року як на підставу для визнання посвідки неправомірно виданою на постійне проживання в Україні не відповідає вимогам ст. 12 та 13 Закону України "Про імміграцію".

Висновок УДМС України в Київській області про визнання громадянки Вєтнаму ОСОБА_1, такою, що не мала дозволу на імміграцію в Україну визнання посвідки на постійне проживання неправомірно, прийнятий з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: на підставі та у спосіб, що не передбачений законом, оскільки застосована норма закону, що передбачає скасування дозволу на імміграцію, а означеним відповідачем скасована посвідка на постійне проживання в Україні, тоді як дозвіл не скасовувався та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення позивач проживає на території України з 1993 року і близько 20 років, наданням дозволу на постійне проживання в Україні підтверджувалась законність перебування іноземця в Україні; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача - при видачі посвідки на постійне проживання в Україні ВГІРФО ГУМВС України в Київській області підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів, доказів порушення закону позивачем до видачі йому посвідки в ході ревізії виданих документів УДМС України в Київській області не добуто і в оскаржуваному рішенні не зазначено; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення та порушено положення "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р.

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що рішення управління Державної міграційної служби України в Київській області про розгляд матеріалів щодо правомірності оформлення посвідки на постійне проживання в Україні гр. Вєтнаму ОСОБА_1 від 24.02.2014 р. прийнято у вигляді висновку. Проте, висновок за своєю суттю є остаточною думкою про що-небудь, підсумком, зробленим на основі спостережень, або розгляду певних фактів, а тому в силу положень ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства, не може бути скасований.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати висновок перевірки матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянки Вєтнаму ОСОБА_1, Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 24.02.2014 року.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області повторно розглянути заяву від 27.01.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. про обмін посвідки.

Стягнути з Державного бюджету України (р/р: 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код: 37999628, МФО: 851011, банк: ГУДКСУ у Харківській області) на користь ОСОБА_1 ( 61000, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Нуруллаєв І.С.