Справа № 824/3183/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 р. м. Чернівці Справа № 824/3183/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання Жураковської Ю.М.,

сторони в судове засідання не з'явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області

про визнання протиправними дій, часткове скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії.

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати неправомірними дії Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги з розрахунку 50% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік в органах податкової міліції без врахування періоду попередньої служби в Збройних Силах, органах внутрішніх справ та не включення до вислуги років в пільговому обчисленні час служби в підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці;

скасувати пункт 2 наказу Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №156-0 від 22.10.2014 р. в частині обчислення йому вислуги років для виплати грошової допомоги та загальної вислуги років;

зобов'язати Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області врахувати попередній період служби в Збройних Силах - 02 роки 01 місяць 07 днів, в органах внутрішніх справ - 05 років 06 місяців 11 днів, податкової міліції - 14 років 08 місяців 04 днів при обчисленні періоду, за який виплачується грошова допомога, тобто за 22 повних календарних років;

зобов'язати Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області нарахувати та сплатити йому невиплачену частину грошової допомоги в розмірі 28514,20 грн.;

зобов'язати Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області внести зміни до наказу від 22.10.2014 року №156-0 і включити до вислуги років в пільговому обчисленні час його служби в підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 22.10.2014 р. наказом Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №156-0 оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України про звільнення його з податкової міліції. Вважає, що при обчисленні вислуги років для виплати грошової допомоги відповідач безпідставно не врахував службу в Збройних Силах України - 2 роки 01 місяць 07 днів та служба в органах внутрішніх справ - 5 років 06 місяців 11 днів, оскільки при звільненні 01.02.2000 р. з УМВС України в Чернівецькій області йому будь-яка грошова допомога не нараховувалась та не виплачувалась.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що ОСОБА_1 звільнено з посади та з податкової міліції у запас Збройних Сил України. Враховуючи те, що позивач звільнений 15.10.2014 р. одноразова грошова допомога нарахована та виплачена за період календарної служби з дня зарахування на службу до податкової міліції, а саме з 11.02.2000 р.

26.12.2014 р. представником позивача до суду подано клопотання (вх. №13157) про розгляд справи без його участі з урахуванням наданих по справі пояснень та наявних у справі доказів.

Представник відповідача ознайомившись із поданим клопотанням не заперечував проти розгляду справи без його участі згідно матеріалів справи, про що зробив відповідну відмітку на поданому до суду клопотанні представника позивача.

Враховуючи наведене та приписи ст. 122, ст. 128 КАС України, суд вважає, що немає перешкод для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 20.07.1994 р. проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема на посаді оперуповноваженого відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області.

Згідно витягу із наказу начальника УМВС України в Чернівецькій області від 01.02.2000 р. позивач звільнений із вищевказаної посади за власним бажанням у запас Збройних Сил Украни. Вислуга років на день звільнення становила: 05 років 06 місяців 11 днів (а.с. 17).

11.02.2000 р. ОСОБА_1 прийнятий на службу в податкову міліцію, де працював на різних посадах, що підтверджується матеріалами справи та трудовою книжкою.

Наказом Міністерства доходів і зборів Украни від 15.10.2014 р. №2141-О "Про звільнення ОСОБА_1" позивача звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «в» через обмежений стан здоров'я (а.с. 8).

Накозом Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області від 22.10.2014 р. № 156 - О "Про оголошення наказу" оголошено наказ від 15.10.2014 р. №2141-О "Про звільнення ОСОБА_1".

Відповідно до п. 2 вказаного наказу вислуга років позивача станом на 15.10.2014 р. в календарному обчисленні становить 24 роки 02 місяці 01 доба. Вислуга років відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та випали пенсій і грошової допомоги офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" становить 14 повних календарних років служби. Чергова відпустка за 2014 р. не використана в кількості 22 діб, за 2013 р. - 23 доби (а.с. 9).

Не погоджуючись з п. 2 наказу від 22.10.2014 р. №156 - О позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю, з таких міркувань.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262).

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно ст. 1 цього Закону особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Так, види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії визначено ст.17 Закону № 2262, відповідно до якої особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, в т.ч. військова служба; служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

До вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею ст. 171 Закону № 2262 передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, в т.ч. військова служба в Збройних Силах, служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Судом встановлено, що вислуга років позивача станом на 15.10.2014 р. в календарному обчисленні становить 24 роки 02 місяці 01 доба. До вказаної вислуги років відповідачем зараховано:

- 02 роки 01 місяць 07 днів - служба в Збройних Силах з 08.05.1987 р. по 15.06.1989 р.;

- 01 рік 11 місяців 24 дні - половина навчання у вищому навчальному закладі (з 1990 р. по 1995 р. навчання на заочній формі навчання в Чернівецькому державному університеті імені Ю. Федьковича на економічному факультеті, спеціальність "Економіка підприємства");

- 05 років 06 місяців 11 днів - служба в ОВС з 20.07.1994 р. по 01.02.2000 р. на посаді оперуповноваженого відділення ДСБЕЗ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області;

- 14 років 08 місяців 04 дні служба в податковій міліції з 11.02.2000 р. по 15.10.2014 р. на різних посадах.

Пунктом 10 Постанови № 393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Судом встановлено, що на день звільнення позивача з органів внутрішніх справ його вислуга становила 05 років 06 місяців 11 днів, а з урахуванням служби у Збройних Силах України 02 роки 01 місяць 07 днів та половина навчання у вищому навчальному закладі 01 рік 11 місяців 24 дні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 на дату звільнення з органів внутрішніх справ не набув права на пенсію в порядку та на умовах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що на дату звільнення з органів внутрішніх справ позивачу грошова допомога не нараховувалась та не виплачувалась у зв'язку з тим, що останній не набув права на її виплату. Вказана обставина підтверджується листами УМВС України в Чернівецькій області та Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 70, 72).

На час виникнення спірних правовідносин між сторонами у справі, порядок виплати вихідної грошової допомоги регулюється таким чином, що згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Судом встановлено, що позивач звільнився зі служби в органах внутрішніх справ 01.02.2000 р. та на дату свого звільнення не набув права на пенсію за вислугою років відповідно до закону, у зв'язку з чим не було підстав для нарахування та виплати вихідної грошової допомоги при звільненні згідно зі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Чинність Постанови №393 поширено на осіб начальницького складу податкової міліції згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1716 від 30.10.1998 р. "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги"

Згідно з абз. « 8» п. 10 Постанови № 393 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 цього Порядку.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262 та п. 10 Постанови № 393 особам, які мають право на пенсію згідно з цими нормативно-правовими актами та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказані вище нормативно-правові акти однозначно передбачають, що така допомога виплачується одноразово та за кожний повний календарний рік служби. Аналогічні правові позиції з цього приводу викладено в ухвалах Вищого адміністративного суду від 11.09.2014 р. в справі № 2а/2470/628/12 (К/800/10301/13) та від 10.09.2013 р. справі № 2а-18/11/2470 (К/9991/29017/11).

Як вбачається з п. 2 оскаржуваного наказу Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №156-о від 22.10.2014 р. та грошового атестату, для виплати позивачу одноразової грошової допомоги врахований лише період проходження служби в органах податкової міліції, який в календарному обчисленні становить 14 повних календарних років служби. На підставі цього пункту наказу позивачу була нарахована одноразова грошова допомога в сумі 49899,85 грн. (7128,55 грн. х 14 х 50%).

В пункті 2 оскаржуваного наказу вказано, що чтаном на 15.10.2014 р. вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні 24 роки 02 місяці 01 доба. Вказана обставина не заперечувалася сторонами в судовому засіданні 03.12.2014 р.

Оскільки одноразову грошову допомогу при звільненні з попереднього місця служби ОСОБА_1 не отримував, то при звільненні на пенсію розмір такої допомоги йому повинен бути обчислений з урахуванням повного строку його вислуги років.

Судом встановлено, що при звільненні позивача з податкової міліції вислуга років в календарному обчисленні без врахування періоду навчання становила 22 роки 03 місяці 22 дні, а тому позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги за 22 повних календарних років служби, передбаченої ст. 9 Закону № 2262 та п. 10 Постанови № 393.

У зв'язку з цим, розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги при грошовому забезпеченні 7128,55 грн. за 22 повних календарних років служби має становити - 78414,05 грн. (7128,55 грн. х 22 х 50%). Із зазначеної суми одноразової грошової допомоги, при звільненні позивачу нараховано та виплачено тільки 49899,85 грн. за 14 повних календарних років служби в податковій міліції (а.с. 18, 53).

Таким чином, позивачу не донараховано та не виплачено частину одноразової грошової допомоги у розмірі 28514,20 грн. (78414,05 грн. - 49899,85 грн.) за 8 повних календарних роки.

Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно відсутності підстав для включення до вислуги років позивача у пільговому обчисленні часу служби в підрозділах державної служби боротьби з економічною злочинністю ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 20.07.2011 р. № 780 "Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", з наступних міркувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 р. № 780 "Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" внесено зміни до пункту 3 Постанови № 393, згідно яких абзаци двадцять четвертий, двадцять шостий, двадцять сьомий і двадцять дев'ятий підпункту "в" виключено.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13.05.1997 р. № 1-зп, від 09.02.1999 р. № 1-рп/99, від 05.04.2001 р. № 3-рп/2001 та від 13.03.2012 р. № 6-рп/2012 висловив позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З викладеного випливає, що зміст правовідносин, зокрема прав та обов'язків особи, не може змінюватися разом із зміною законодавчих норм. Відповідно зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах особам рядового та начальницького складу ОВС часу проходження служби в підрозділах боротьби з економічною злочинністю, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, право особи на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах часу проходження служби в підрозділах боротьби з економічною злочинністю визначаються за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.

Таким чином, право особи на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах часу проходження служби в підрозділах боротьби з економічною злочинністю не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що реалізація права працівниками органів внутрішніх справ на обчислення пільгової вислуги років, передбаченої Постановою № 393 здійснюється з моменту їх вступу на службу до моменту скасування такої пільги постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 р. № 780 "Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" (постанова набрала чинності 27.07.2011 р.).

В даному випадку, позивач проходив службу з 20.07.1994 р. по 01.02.2000 р. на посаді оперуповноваженого відділення ДСБЕЗ Вижницького районного відділу УМВС України в Чернівецькій області та відповідно до листа УМВС України в Чернівецькій області час проходження служби позивача на зазначеній посаді підлягає зарахуванню на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці (а.с. 20). Відтак, суд вважає, що позивач має право на зарахування при обчисленні вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах час проходження служби в підрозділі боротьби з економічною злочинністю.

Враховуючи встановлені по справі обставини та застосовуючи наведені норми матеріального права, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та рішень, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн. та підтверджується квитанцією № 175 від 21.11.2014 р. (а.с. 2).

У зв'язку з тим, що судове рішення прийнято на користь позивача та враховуючи положення ч. 1 ст. 94 КАС України, суд приходить до висновку, що з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 73,08 грн.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 58 та 129 Конституції України, ст. ст. 69, 71, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з розрахунку 50 відсотків щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік в органах податкової міліції без врахування періоду попередньої служби в Збройних Силах, органах внутрішніх справ та не включення до вислуги років в пільговому обчисленні час служби в підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці.

2. Скасувати пункт 2 наказу Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області №156-0 від 22.10.2014 р. в частині обчислення ОСОБА_1 вислуги років для виплати грошової допомоги та загальної вислуги років.

3. Зобов'язати Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області врахувати попередній період служби ОСОБА_1 в Збройних Силах - 02 роки 01 місяць 07 днів, в органах внутрішніх справ - 05 років 06 місяців 11 днів, податкової міліції - 14 років 08 місяців 04 днів при обчисленні періоду, за який виплачується грошова допомога, тобто за 22 повних календарних років.

4. Зобов'язати Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги в розмірі 28514,20 грн.

5. Зобов'язати Головне управління Міндоходів у Чернівецькій області внести зміни до наказу від 22.10.2014 року №156-0 і включити до вислуги років в пільговому обчисленні час служби ОСОБА_1 в підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці.

6. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Порядок та строки набрання постановою законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 05 січня 2015 р.

Суддя В.К. Левицький