Справа № 2а-2208/10/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2010-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2010 р. р. № 2а-2208/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мричко Н.І.

при секретарі Якимець О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача Пастернак У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
до Державної податкової інспекції у Дрогобицькому районі Львівської області
про скасування податкових повідомлень рішень від 07 грудня 2009 року № 000111702/0, від 21 січня 2010 року № /1, від 26 лютого 2010 року № /2, від 28 грудня 2009 року № /0, від 19 лютого 2010 року № /1, від 11 лютого 2010 року № /0 ,

встановив:

позивач, фізична особа -підприємець ОСОБА_3 звернулася з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень від від 07 грудня 2009 року № 000111702/0, від 21 січня 2010 року № /1, від 26 лютого 2010 року № /2, від 28 грудня 2009 року № /0, від 19 лютого 2010 року № /1, від 11 лютого 2010 року № /0 покликаючись на те, що визначені у зазначених повідомленнях-рішеннях зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість суперечать результатам фінансово-господарської діяльності підприємця, висновки перевіряючих грунтуються на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, зроблених всупереч наданиим до перевірки документам, а тому не відповідають вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. На підтвердження того факту, що у позивача виникло право на податковий кредит подав податкові накладні, платіжні доручення, правовстановлюючі документи на придбане нерухоме майно та податкові декларації.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, подала письмові пояснення на адміністртивний позов, в яких зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а аргументи, викладені в позовній заяві такими, що не спростовують наявності виявленого порушення, у зв'язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову. ДЛОдатково пояснила, що позивачем включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, сплачені за придбання нерухомого майна не ФОП ОСОБА_3 а фізичною особою ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Тому у ФОП ОСОБА_3 не виникло права на податковий кредит за результатами господарської операції, проведеної згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі, з нижчевикладених підстав.

Як встановлено судом, ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області було проведено позапланову виїзну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 4 694,00 грн. за вересень 2009 року на рахунки платника, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось за період з 01.08.09р. до 31.08.09р. За результатами такої перевірки було складено акт від 27.11.09р. за № 884/17-2/НОМЕР_1.

Наступний акт за № 951/17-2/НОМЕР_1 від 24.12.09р. про результати позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2009 року вказує на завищення бюджетного відшкодування 15 179,00 грн., яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось в період з 01.09.09р. до 31.09.09р.

У період з 20.01.10р. до 26.01.10р. ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області проводилася позапланова виїзна перевірка з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 14 588,33 грн. за листопад 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у звітному періоді.

За вказані періоди позивач проводив оплату за нерухоме майно згідно укладеного 20 серпня 2009 року між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ «АМТ» договору купівлі-продажу нежитлового приміщення. Відповідно до п.3 даного договоу продаж нежитлового приміщення вчиняється за 219 930,00 грн., в тому числі ПДВ 36 655,00 грн. Вказану суму ФОП ОСОБА_3 зобов'язувалася сплатити до 31 жовтня 2009 року.

Виконуючи зобов'язання, взяті на себе за вищевказаним договором Позивач здіснювала оплату вапртості нерухомого майна в наступному порядку: 40 000,00 грн (в тому числі ПДВ -6 666,67 грн.) згідно платіжного доручення № 270 від 26.08.09р., 92 400,00 грн (в тому числі ПДВ -15 400,09 грн.) згідно платіжного доручення № 280 від 02.09.09р., 86 730,00 грн (в тому числі ПДВ -14 455,00 грн.) згідно платіжного доручення № 327 від 08.10.09р., 800,00 грн (в тому числі ПДВ -133,33 грн.) згідно платіжного доручення № 345 від 22.10.09р..

Згідно положень п.5 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20.08.09р. право власності на відчужуване приміщення переходить до ФОП ОСОБА_3 після державної реєстрації договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом.

Після повної оплати ціни договору, між ТзОВ «АМТ»та ФОП ОСОБА_4 11 грудня 2009 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений нотаріусом Дрогобицького нотаріального округо ОСОБА_5, зареєсторваний у реєстрі за № 453.

Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності.

Відповідно до п.п.2.1. п.2 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Серед переліку передбачених у додатку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна зазначено зокрема договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, угоди про розподіл спадкового майна, про розподіл спільного майна подружжя, посвідчені державними та приватними нотаріусами.

У ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однією із засад державної реєстрації прав

визначено гарантування державою достовірності зареєстрованих прав на нерухоме майно (ч.2 ст.3 даного Закону).

Отже, правомірність правоволодіння ФОП ОСОБА_3 підтверджує лише сам факт державної реєстрації нерухомого майна, придбаного Позивачем на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, підтверджений витягом за № 25266831 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 09.02.10р. комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Твердження Відповідача, що майно придбане не фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 суперечить матеріалам справи на які посилається Відповідач, а саме -договору купівлі-продажу та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.п3.8. п.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа. Зі змісту правовстановлювального документа, яким є договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 453 від 11.12.09р. вбачається, що Покупцем за даними договором, а отже й особою, до якої переходить право власності на зазначене у договорі нерухоме майно, являється фізична особа -підприємець ОСОБА_3. Підставою виникнення права власності на нерухоме майно у ОСОБА_3 у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно зазначено саме договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 453 від 11.12.09р.

Твердження Відповідача, що фізична особа - підприємець не може бути суб'єктом права власності суперечить не лише наявним у справі письмовим доказам, а й загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Поняття фізичної особи визначено у ст.24 ЦК України: людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Стаття 50 ЦК України визначає право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності. У ч.2 ст.50 ЦК України вказано, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Таким чином, отримуючи статус підприємця, фізична особа не перестає бути учасником цивільних відносин і не позбавляється статусу фізичної особи як людини і пов'язаної з цим правоздатності - зокрема права набувати у власність майно, а лише набуває додаткових, пов'язаних з підприємницькою діяльністю прав та обов'язків, передбачених чинним законодавством України.

Оскільки жодних порушень Позивачем чинного законодавства в процесі виконання та державної реєстрації договору купівлі-продажу відповідачем не наведено, і судом не виявлено, відсутні підстави вважати, що оплата нерухомого майна була проведена ФОП ОСОБА_3 всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства України.

Той факт, що ФОП ОСОБА_3 не мала права на бюджетне відшкодування у складі ПДВ спірних сум не відповідає нормам податкового законодавства, фактам, викладеним у актах перевірки ДПІ у Дрогобицькому районі Львівської області та наявним письмовим доказам..

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Судом встановлено, що підставою для включення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість сум 4 694,00 грн., 15 179,00 грн., 14 588,33 грн. стали належним чином оформлені податкові накладні.

Надані позивачем первинні документи підтверджують виникнення цивільних прав та обов'язків позивача з придбання нежитлового приміщеня.

Правила формування податкового кредиту визначені пунктом 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість", де зазначено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставки товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У розумінні пункту 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Оскільки предметом договорі купівлі-продажу нерухомого майна є нежитлове приміщення, яке фактично було придбано позивачем, відповідно, право на податковий кредит або валові витрати у такого платника податків виникло, оскільки при цьому дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи) з метою їх використання у господарській діяльності та в межах господарської діяльності платника податків.

Враховуючи викладене вище, суми ПДВ заявлені до бюджетного відшкодування правомірно, у встановленому Законом України «Про податок на додану вартість»порядку, оскільки право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної - єдиного документа первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Отже при визначенні податкового кредиту позивачем дотримано вимог п.п.7.2.6. п.7.2., пп.7.4.1. п.7.4., пп. 7.5.1 п.7.5. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо неправомірності повідомлення-рішення від № 000111702/0 07 грудня 2009 року, № /1 від 21 січня 2010 року, № /2 від 26 лютого 2010 року, № /0 від 28 грудня 2009 року, № /1 від 19 лютого 2010 року, № /0 від 11 лютого 2010 року.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 98, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати податкові повідомлення-рішення від № 000111702/0 07 грудня 2009 року, № /1 від 21 січня 2010 року, № /2 від 26 лютого 2010 року, № /0 від 28 грудня 2009 року, № /1 від 19 лютого 2010 року, № /0 від 11 лютого 2010 року прийнятих державною податковою інспекцією у Дрогобицькому районі Львівської області - нечинними.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня постановлення постанови заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Мричко Н.І.

Повний текст постанови виготовлений 31 травня 2010 року