Справа № К/9991/83742/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/9991/83742/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Білуга С.В., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2009р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2010р. у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду в Приморському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень позовних вимог) про визнання дій протиправними, зобов'язання відповідача нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії, як ветерану війни, інваліду ІІ групи у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за виключенням виплаченої частини пенсії за період з 01.06.2000р. по 01.01.2006р.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2009р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2010р., позов задоволено.

З такими рішеннями судів не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постановлені судами першої та апеляційної інстанцій рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, внаслідок поранення на фронті, що підтверджується витягом з акту огляду МСЕК №131399 від 17.05.2000р.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що діяла до 01.01.2006р. інвалідам війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком; II групи - 350 відсотків мінімальної пенсії за віком; III групи - 200 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії визначено мінімальну пенсію за віком, розмір якої визначався за правилами частини 3 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 01.01.2004р. встановлювався за правилами частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік. 12.01.2005р. набув чинності Закон України від 23.12.2004р. №2291-IV, яким внесено зміни до частини 1 статті 28 Закону №1058-ІV, згідно яких мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

В пункті 2 постанови «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 03.01.2002р. №1 Кабінет Міністрів України установив розміри сум, з яких проводиться розрахунок підвищення до пенсії, усупереч положенням зазначених статей цих законів, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка доповнена згідно із Законом України від 25.03.2005р. №2505-IV, про те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною першою цієї статті.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення до пенсії, передбаченого частиною четвертою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосуванню підлягав розмір мінімальної пенсії за віком, визначений відповідно до положень частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а до прийняття цього Закону відповідно до положень частини третьої статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції до 01.01.2006р.) інвалідам війни ІІ групи пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються у розмірі 350 відсотків мінімальної пенсії за віком, які повинні визначатись із врахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постановами Кабінету Міністрів України.

З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і є безпідставними, оскільки положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» порівняно з постановою Кабінету Міністрів України мають вищу юридичну силу, впродовж 2000-2005 років зупинені не були і підлягали виконанню відповідними суб'єктами в тому числі і відповідачем.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду в Приморському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2009р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2010р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: С.В. Білуга

М.М. Заїка