Справа № 2а-5464/10/1570
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ К/9991/56866/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Олендер І.Я., Ситников О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2011р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління міграційної служби в Одеській області про визнання рішення нечинним та зобов'язання надати статус біженця, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірним та скасування рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 11.05.2010р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2011р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про біженців» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про біженців» визначено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, передбачені абзацом 2 статті 1 цього Закону.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 за національністю таджик, уродженець Афганістану.

15.04.2010р. позивач звернувся до Управління міграційної служби в Одеській області із заявою про надання йому статусу біженця.

Наказом начальника Управління міграційної служби в Одеській області №34 від 11.05.2010р. позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця на підставі висновку головного спеціаліста відділу у справах біженців Управління міграційної служби в Одеській області, оскільки в ході проведення інтерв'ю та вивчення матеріалів справи встановлено, що позивач є економічним мігрантом і не підпадає під ознаки статті 1 Закону України «Про біженців».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, виходив з того, що відсутні підстави, визначені статтею 1 Закону України «Про біженців», для надання позивачу статусу біженця, оскільки у позивача відсутні обґрунтовані обставини для побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а виїзд з Афганістану обумовлений виключно економічними мотивами.

З такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає їх такими, що відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що факти переслідувань та фактичної небезпеки для позивача відсутні, побоювання позивача стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є необгрунтованими, а тому суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про правомірність рішення Державної міграційної служби України.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2011р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012р. у даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: І.Я. Олендер

О.Ф. Ситников