Справа № 0670/12273/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ К/9991/59452/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Житомирському районі Житомирської області Державної податкової служби

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2012 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року

у справі № 0670/12273/11

за позовом Дочірнього підприємства «Пропан» Публічного акціонерного товариства «Житомиргаз»

до Державної податкової інспекції у Житомирському районі Житомирської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року, позов Дочірнього підприємства «Пропан» Публічного акціонерного товариства «Житомиргаз» (далі - ДП «Пропан» ПАТ «Житомиргаз»; позивач) до Державної податкової інспекції у Житомирському районі Житомирської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Житомирському районі Житомирської області ДПС; відповідач) задоволено. Податкове повідомлення-рішення № 001132301 від 18 липня 2011 року скасовано.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у Житомирському районі Житомирської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2012 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено невиїзну позапланову перевірку ДП «Пропан» ПАТ «Житомиргаз» з питань достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за березень 2011 року, за результатами якої складено акт № 1172/23-0/30928236/0100 від 10 червня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 001132301 від 18 липня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 248 434,00 грн. (248 433,00грн. - основний платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названий акт індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення підприємством пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Кванта Коста», з підстав відсутності факту реального вчинення господарських операцій та, як наслідок, нікчемності договору № 02/08/11-10 від 02 серпня 2010 року на поставку нафтопродуктів (зрідженого газу пропан-бутан), укладеного між вказаним суб'єктом господарювання та позивачем.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган вказував про відсутність у постачальника ДП «Пропан» ПАТ «Житомиргаз» необхідних умов для ведення господарської діяльності, зокрема, основних фондів, трудових та виробничих ресурсів, складських приміщень, транспортних засобів.

Крім того, відповідач посилався на те, що податкові накладні, виписані ТОВ «Кванта Коста», містять адресу, за якою товариство не знаходиться з 10 грудня 2010 року, що, на думку ДПІ у Житомирському районі Житомирської області ДПС, обумовлює недійсність зазначених податкових документів.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Як з'ясовано судами, на підтвердження реального характеру проведених поставок позивачем долучено до матеріалів справи належним чином оформлені видаткові та податкові накладні, банківські виписки, товарно-транспортні накладні, акти приймання товарно-матеріальних цінностей.

Доводи контролюючого органу про недійсність податкових накладних, на підставі яких товариством сформовано податковий кредит з податку а додану вартість, обґрунтовано відхилено попередніми судовими інстанціями, оскільки при оцінці відповідності заповнення податкових накладних вимогам чинного законодавства необхідно враховувати, що окремі недоліки в їх заповненні не тягнуть за собою втрату податковими накладними статусу належних податкових документів, якими вони є в силу пункту 201.6 статті 201 ПК України.

Податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавця, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Відтак неправильне зазначення місцезнаходження (податкової адреси) контрагента в податкових накладних саме собою не призводить до неможливості ідентифікації змісту та обсягу господарських операцій, за умови належного заповнення, як у розглядуваній ситуації, інших реквізитів податкових накладних та, відповідно, не тягне втрати ними статусу належних податкових документів.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податку-покупця на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від іншої особи, в тому числі від господарських та виробничих можливостей постачальника, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача в даному випадку правових підстав для прийняття оскаржуваного акту індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Житомирському районі Житомирської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 20 березня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Голубєва Г.К.

Карась О.В.