Справа № 821/4705/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2015-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4705/14
15 год. 04 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю:

позивача - 1 - ОСОБА_1,

представників:

позивача - 2 - ОСОБА_12,

відповідача - Онищенко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Відділу Держземагенства у Білозерському районі Херсонської області про визнання протиправним та скасування висновку,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач - 1, ОСОБА_1), ОСОБА_4 (далі - позивач - 2, ОСОБА_4), (разом - позивачі) звернулись до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу Держземагенства у Білозерському районі Херсонської області (далі - відповідач, Відділ Держземагенства), у якому просять визнати протиправним та скасувати висновок від 24 листопада 2014 року про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 загальною площею 0,0638 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 на території Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області.

Вказані вимоги позивачі обґрунтовують тим, що викладені в оскаржуваному висновку зауваження до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність не відповідають дійсності, а підстави для відмови у його погодженні суперечать вимогам чинного законодавства. Позивачі вказують, що суміжний землевласник безпідставно відмовляється погоджувати межі земельної ділянки позивачів, а відтак відсутність його підпису на акті узгодження меж земельної ділянки не може бути підставою для відмови в погодженні проекту землеустрою.

В судовому засіданні позивач - 1 та представник позивача - 2 підтримали вказане обґрунтування позовних вимог та просили їх задовольнити.

Відповідач заперечив проти адміністративного позову, вказавши, що відсутність погодження суміжним землекористувачем межі земельної ділянки внаслідок наявного межового спору між суміжниками землекористувачами є підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вказані заперечення та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача - 1, представника позивача - 2, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що рішенням 28 сесії VI скликання Чорнобаївської сільської ради №450 від 22.11.2013 року позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0638 га у власність під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться в с. Чорнобаївка.

Відповідно до вимог частини 8 статті 118 ЗК України розроблений ДП "Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було подано на погодження до відділу Держземагентства у Білозерському районі Херсонської області.

За результатами розгляду вказаного проекту землеустрою Відділ Держземагентства висновком №619 від 24.11.2014 р. відмовив у погодженні проекту землеустрою через непогодження суміжним землекористувачем межі по лініях Г-Д та Є-Ж, що є порушенням вимог ст. 198 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним висновком, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 року №2768-III (далі - ЗК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Порядок формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав визначено статтею 79-1 цього Кодексу, згідно якої земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Відповідно до статті 198 ЗК України при відведенні земельної ділянки та розробленні документації із землеустрою з метою посвідчення прав на земельну ділянку у порядку, встановленому статтею 118 цього Кодексу, в обов'язковому порядку проводиться кадастрова зйомка.

Зокрема, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (ст. 198 ЗК України).

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376 (далі - Інструкція), зокрема, пунктом 2.1. якої передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З системного аналізу вищевказаних норм, суд приходить до висновку, що погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною проекту землеустрою

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Статтею 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 186-1 ЗК України).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (ч. 5 ст. 186-1 ЗК України).

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (ч. 6 ст. 186-1 ЗК України).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, з Акту узгодження меж земельної ділянки від 21 липня 2014 року, позивачами було погоджено межі земельної ділянки з суміжним власником та землекористувачем, а саме з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Проте, межі земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, ділянки по лініях Г-Д та Є-Ж, з гр.. ОСОБА_10 погоджено не було.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не були дотримані положення статті 198 Земельного кодексу України щодо погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, а тому відсутні підстави для скасування або зміни оскаржуваного висновку.

Щодо доводу представника позивача-2 про відсутність земельного спору з суміжним землевласником гр. ОСОБА_10 та відповідно безпідставною її відмовою у погодженні меж земельної ділянки, то суд вважає, що встановлені під час розгляду справи обставини спростовують вказані доводи.

Зокрема, представник позивача-2 в судовому засіданні стверджувала, що суміжним землевласником ОСОБА_10 було відмовлено у погодженні меж земельної ділянки у зв'язку з зобов'язанням її знести самовільно побудований сарай на самовільно захопленій земельній ділянці позивачів.

Крім того, в судовому засіданні представником відповідача було підтверджено, що згідно акту про встановлення і узгодження меж від 28 серпня 2012 року складений комісією у складі: представника ДП "Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", спеціаліста І категорії з земельних питань Чорнобаївської сільської ради, спеціаліста 1 категорії із звернень громадян Чорнобаївської сільської ради та громадського помічника дільничого Чорнобаївської сільської ради, між громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 існує спірне питання щодо встановлення межі, у зв'язку із чим ОСОБА_11 відмовляється погодити суміжну межу, а тому у разі незгоди вирішити земельний спір самостійно, комісією рекомендовано ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернутися до суду для вирішення спірного питання.

З огляду на вказане, суд зазначає, що згідно з частиною третьою статті 158 ЗК України земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування. Порядок розгляду земельного спору врегульовано статтею 159 цього Кодексу. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом згідно з частиною п'ятою статті 158 Кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у разі відмови суміжного землекористувача погодити межі земельної ділянки та з метою вирішення земельного спору, позивачі повинні були звернутися до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки.

Проте, в ході розгляду справи позивачі не надали суду доказів вирішення вказаного земельного спору в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно приписів ст.ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, у відповідності до ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази не дають суду підстав для висновку про протиправність оскаржуваного висновку відповідача, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка є суб'єктом владних повноважень, сплачений судовий збір позивачу не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 січня 2015 р.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 6.3