Справа № 2а-2302/10/0407
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ К/9991/49967/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2011

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012

у справі № 2а-2302/10/0470 Дніпропетровського окружного адміністративного суду

за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції (СДПІ) по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі

за участю прокурора Дніпропетровської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2011, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 29.08.2005 № /3, № /3, № /3 та № /3.

У касаційній скарзі СДПІ по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач не реалізував процесуальне право на подання заперечень проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення позивачу штрафу згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 03.03.2005, про порушення позивачем підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон № 2181-ІІІ), а саме: несвоєчасна сплата самостійно узгоджених сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість, задекларованих за жовтень-грудень 2003 року, січень, квітень, червень 2005 року, та зі збору за спеціальне використання водних ресурсів, задекларованих за 9 місяців 2003 року, 2003 рік, за 9 місяців 2004 року.

За наслідками перевірки та адміністративного оскарження СДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.08.2005: № /3 - про застосування штрафу у сумі 27533,51 грн. (10% від сплаченого податкового зобов'язання за спеціальне використання водних ресурсів у сумі 275335,10 грн. із затримкою на 28 календарних дні); № /3 - про застосування штрафу у сумі 251727, 03 грн. (50% від сплаченого податкового зобов'язання за спеціальне використання водних ресурсів у сумі 503454,06 грн. із затримкою на 154 календарних днів); № /3 - про застосування штрафу у сумі 32271,50 грн. (20% від сплаченого податкового за спеціальне використання водних ресурсів у сумі 161357,50 грн. із затримкою на 62 календарних дні); № /3 - про застосування штрафу у сумі 1372546,19 грн. (50% від сплаченого податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 2745092,38 грн. із затримкою на 255 календарних дні).

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-III платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст.17 Закону № 2181-ІІІ відповідальність у вигляді штрафу встановлена за несплату платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом.

Так, відповідно до вказаного підпункту Закону № 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Наказом ДПА України № 434 від 07.10.2005 затверджено Податкове роз'яснення щодо застосування штрафних санкцій згідно із підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-ІІІ.

Так, згідно із вказаним наказом, в разі сплати підприємством розстрочених сум податків, штрафні санкції, встановлені цим підпунктом 17.1.7 не застосовуються, тому що строк розстрочки податкових зобов'язань регламентується Законом України № 2181-ІІІ і вказується окремо для платника в кожному конкретному рішенні про розстрочення податкового боргу і кожному конкретному договорі про розстрочення податкового зобов'язання.

У судовому процесі встановлено, що у 2004 році між СДПІ у м. Кривому Розі та позивачем укладено ряд договорів про розстрочення податкових зобов'язань, а саме: договір № 3 від 30.03.2004 про розстрочення сплати податкових зобов'язань з ПДВ на суму 634531,00 грн., договір № 9 від 19.05.2004 - податкових зобов'язань зі збору за спеціальне водокористування на суму 362627,00 грн., договір № 12 від 30.06.2004 - податкових зобов'язань з ПДВ на суму 304233,00 грн., договір № 14 від 19.08.2004 - податкових зобов'язань зі збору за спеціальне водокористування на суму 402235,00 грн., договір № 19 від 30.09.2004 - податкових зобов'язань з ПДВ на суму 356507,00 грн., договір № 18 від 30.09.2004 - податкових зобов'язань зі збору за спеціальне водокористування на суму 76283,00 грн., договір № 25 від 30.11.2004 - податкових зобов'язань з ПДВ на суму 159613,00 грн.

За період з 01.04.2004 по 21.02.2005 позивач сплачував як податковий борг, так і розстрочені суми податкових зобов'язань, у строки, обумовлені рішеннями ДПА у Дніпропетровській області про розстрочення податкових зобов'язань і вищезазначеними договорами. КП «Кривбасводоканал» в графі платіжних доручень на сплату податкових платежів «призначення платежу» вказував на сплату розстрочених сум податкових зобов'язань.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли юридично правильного висновку про неправомірне застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, передбачених підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ. Порушення позивачем строків сплати сум податкових зобов'язань, встановлених договорами про розстрочення, може бути підставою для застосування до позивача санкцій, передбачених Законом № 2181-ІІІ, в тому числі у разі дострокового розірвання договору. Доказів дострокового розірвання договорів про розстрочення сплати податкових зобовязань, укладених між СДПІ та позивачем, в судовому процесі податковим органом не надано; відповідне рішення керівника податкового у справі відсутнє.

З огляду на викладене висновок судів попередніх інстанцій, що оспорюванні позивачем податкові повідомлення-рішення, як такі, що прийняті із порушенням законодавства, чинного на час виникнення правовідносин, з приводу прав і обов'язків в яких виник спір, підлягають скасуванню, відповідає встановленим у справі обставинам та правильному застосуванню норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність цього висновку суду, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Суд касаційної інстанції не може розглядати позовні вимоги осіб, які беруть участь у справі, що не були заявлені у суді першої інстанції (частина 3 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев