Справа № 821/4783/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2015-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/4783/14

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача Гончаренка А.Ю., Заверюхи К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про скасування наказу в частині застосування дисциплінарного стягнення шляхом звільнення з органів внутрішніх справ,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач, УМВС України в Херсонській області), в якому просить скасувати наказ УМВС України в Херсонській області від 27.11.2014р. №227 в частині застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на незаконність даного наказу, оскільки він прийнятий з порушенням принципів обґрунтованості і пропорційності.

Позивач посилається на те, що 18.02.2013р. його було прийнято на службу в органи внутрішніх справ й призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Голопристанському районному відділі УМВС України в Херсонській області.

02.11.2014р. близька 02:00 год. в м.Гола Пристань по вул. 1-го Травня поблизу кафе "Візаві" група осіб умисно заподіяла йому тілесні ушкодження. В подальшому за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002953 внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України. В даному кримінальному провадженні позивач має статус потерпілого.

Відповідачем було призначено службове розслідування, за наслідками якого прийнято оскаржений наказ, п.2 якого позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно із п. "є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за порушення дисципліни.

Як зазначає позивач, при прийнятті цього наказу відповідач вважав, що саме він, ОСОБА_1, вчинив бійку 02.11.2014р. поблизу кафе "Візаві", проте при цьому не врахував, що позивач є потерпілим; тілесні ушкодження йому нанесено не під час виконання службових обов'язків, тому він не міг порушити службову дисципліну; він не був ні ініціатором, ані стороною конфлікту і не застосовував до будь-яких осіб фізичної сили чи спеціальних засобів; досудове слідство у справі щодо спричинення йому тілесних ушкоджень ще триває і відповідач повинен був врахувати результати такого розслідування.

Наведене, на думку позивача, свідчить про незаконність притягнення його до дисциплінарної відповідальності оскарженим наказом, тому він просить його скасувати.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, у яких просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність позовних вимог. Як зазначає відповідач, рішення про звільнення позивача прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідачем у строки та в порядку, визначеному законодавством, призначено і проведено службове розслідування, отримано від позивача письмові пояснення. За наслідками розслідування установлені обставини, які об'єктивно свідчать про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та тяжкість якого викликає необхідність звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін та їх представників, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.02.2013р. проходив службу в Голопристанському районному відділі УМВС України в Херсонській області на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей, має спеціальне звання лейтенант міліції.

Наказом УМВС України в Херсонській області від 27.11.2014р. №227 у п.2 позивача звільнено з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_1 згідно із п."є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за порушення дисципліни, яке виразилось в недотриманні професійно-етичних вимог у поведінці в позаслужбовий час та неповідомленні керівництва і не інформуванні чергової частини Голопристанського РВ УМВС України про конфліктну ситуацію, яка мала місце 02.11.2014р. біля кафе "Візаві".

Предметом спору є правомірність застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, з наступними змінами, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, а також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. №155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України".

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України "Про міліцію", міліція в Україні - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст.18, 20, 25 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади та при виконанні покладених на нього обов'язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

Працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Порядок та підстави проходження і припинення служби в органах внутрішніх справ регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення). Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Пунктом "є" ст. 64 Положення встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут, Статут).

Підставою дисциплінарної відповідальності працівника міліції є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ст.ст. 5, 12 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Згідно зі статтею 15 Дисциплінарного статуту - звільнення із органів внутрішніх справ є одним із видів дисциплінарного стягнення, а стаття 22 цього Статуту в свою чергу передбачає право накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ начальником, якому надано право прийняття для проходження служби в органи внутрішніх справ.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту передбачені строки накладення дисциплінарних стягнень. За змістом цієї норми дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дисциплінарна відповідальність не настає у разі відсутності події чи складу дисциплінарного проступку, в тому числі вини особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, а також закінчення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначених у статті 16 Дисциплінарного статуту.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що наказом УМВС України в Херсонській області від 03.11.2014р. №1272 призначено службове розслідування за фактом звернення гр. ОСОБА_4 щодо спричинення працівниками міліції йому та його товаришам 02.11.2014р. у м. Голій Пристані біля кафе "Візаві" тілесних ушкоджень.

27.11.2014р. складено висновок службового розслідування, згідно з яким запропоновано звільнити з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_1 згідно із п. "є" ст.64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за низькі морально-ділові якості та особисту недисциплінованість, грубі порушення вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів та вчинення дій, які дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ і суттєво негативно впливають на імідж міліції, систематичні порушення дисципліни та вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. №155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України", ст.12 Закону України "Про міліцію", п.3.2.9 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012р. №940 "Про організацію реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події та забезпечення оперативного інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ України".

Наказом УМВС України в Херсонській області від 27.11.2014р. №227 у п.2 позивача звільнено з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_1 згідно із п."є" ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України - за порушення дисципліни, яке виразилось в недотриманні професійно-етичних вимог у поведінці в позаслужбовий час та неповідомленні керівництва і не інформуванні чергової частини Голопристанського РВ УМВС України про конфліктну ситуацію, яка мала місце 02.11.2014р. біля кафе "Візаві".

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував згаданий висновок службового розслідування від 27.11.2014р.

За змістом цього висновку, узагальнено службовим розслідуванням встановлено, що 02.11.2014р. біля кафе "Візаві", що знаходиться у м. Голій Пристані по вул. 1-го Травня, між працівниками міліції - ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та відвідувачами кафе ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 виник конфлікт, який перетворився на бійку, в ході якої ОСОБА_5 застосував спеціальний засіб - газовий балон "Терен-4" та учасникам бійки ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які знаходились у стані алкогольного сп'яніння, заподіяно тілесні ушкодження.

03.11.2014р. прокуратурою Голопристанського району відомості за фактом спричинення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень працівниками міліції внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України.

Про факти застосування спеціального засобу та фізичної сили працівниками міліції, отримання учасниками бійки тілесних ушкоджень працівники міліції - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усупереч вимог ст.12 Закону України "Про міліцію", п.3.2.9 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012р. №940 "Про організацію реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події та забезпечення оперативного інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ України" - не довели до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві та не повідомили про це в найближчий підрозділ міліції.

За висновком службового розслідування, така надзвичайна подія сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 законодавчих та відомчих нормативних актів, що регламентують діяльність міліції, низького рівня їх морально-ділових якостей, особистої недисциплінованості та систематичного відвертого ігнорування вимог законодавства.

В ході службового розслідування висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку зроблено на підставі отриманих письмових пояснень від учасників бійки ОСОБА_1 і ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, свідків події - працівників кафе "Візаві" ОСОБА_9, ОСОБА_10, громадян ОСОБА_11, ОСОБА_12, працівників Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Крім того, від Голопристанської центральної районної лікарні отримано довідку від 03.11.2014р., за змістом якої 02.11.2014р. о 02:00 год. до лікарні доставлено громадян: ОСОБА_7 з діагнозом "закрита черепно-мозгова травма, забій ребер зліва, алкогольне сп'яніння 1,64 проміле"; ОСОБА_1 з діагнозом "закритий перелам 5 пальця правої китиці, забій ліктьового суглобу, садна лоба, алкогольне сп'яніння 0,81 проміле"; ОСОБА_17 з діагнозом "садна в області надбрівної дуги зліва, алкогольне сп'яніння 1,12 проміле".

Поряд з цим, судом з'ясовано, що внаслідок бійки позивач також отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого переламу основної фаланги 5 пальця правої кисті зі зміщенням, закритого переламу голівки лівої променевої кістки без зміщення, що підтверджується довідкою Голопристанської центральної районної лікарні №686 від 06.11.2014р.

08.11.2014р. за заявою позивача від 07.11.2014р. про заподіяння йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002953 внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України.

Для вирішення даного спору слід надати оцінку обставинам щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та дотримання відповідачем порядку і строків притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Як вбачається зі змісту оскарженого наказу, дисциплінарний проступок позивача полягав у недотриманні професійно-етичних вимог у поведінці в позаслужбовий час та неповідомленні керівництва і не інформуванні чергової частини Голопристанського РВ УМВС України про конфліктну ситуацію, яка мала місце 02.11.2014р. біля кафе "Візаві".

Таким чином, дисциплінарний проступок позивача складається, на думку відповідача, з двох складових - недотримання професійно-етичних вимог у поведінці в позаслужбовий час та неповідомлення керівництва і не інформуванні чергової частини Голопристанського РВ УМВС України про конфліктну ситуацію, застосування фізичної сили, спеціального засобу і отримання тілесних ушкоджень учасниками конфлікту.

Наведене згідно з позицією відповідача є порушенням вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. №155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України", ст.12 Закону України "Про міліцію", п.3.2.9 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012р. №940 "Про організацію реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події та забезпечення оперативного інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ України".

Суд враховує, що сторонами не спростовано обставин конфлікту та бійки між працівниками міліції ОСОБА_1, ОСОБА_5, які в той час не виконували службових обов'язків, та відвідувачами кафе "Візаві" ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8

Не спростовано сторонами і обставин перебування учасників бійки, в тому числі і позивача, в стані алкогольного сп'яніння, а також застосування до цивільних осіб обома працівниками міліції фізичної сили, наслідком чого є спричинення громадянам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Вказані обставини, на думку суду, належним чином установлені відповідачем в ході службового розслідування на підставі пояснень учасників бійки ОСОБА_1 і ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, свідків події - працівників кафе "Візаві" ОСОБА_9, ОСОБА_10, громадян ОСОБА_11, ОСОБА_12, працівників Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, довідки Голопристанської центральної районної лікарні від 03.11.2014р.

Виходячи зі змісту цих пояснень, які містяться у матеріалах службового розслідування, ініціаторами конфлікту були саме працівники міліції ОСОБА_1 і ОСОБА_5 При цьому відповідачем обґрунтовано не прийнято до уваги свідчення ОСОБА_1 і ОСОБА_5, громадян ОСОБА_11, ОСОБА_12, оскільки вони суттєво суперечили встановленим обставинам конфлікту і не підтверджувались доказами.

Крім того, до суду не надано доказів того, що саме відвідувачі кафе ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спровокували конфлікт чи допустили будь-яке порушення громадського порядку, яке б вимагало від позивача вчиняти дії з його попередження та застосування до них фізичної сили. Також не надано переконливих доказів того, що позивач вчиняв по відношенню до цих осіб дії, обумовлені саме його статусом як працівника міліції.

Також судом встановлено, що позивач станом на час винесення оскаржуваного наказу не повідомив безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві про бійку, застосування до цивільних осіб спеціального засобу та фізичної сили і отримання учасниками бійки тілесних ушкоджень, крім того, позивач не повідомив про це в найближчий підрозділ міліції, яким є Голопристанський РВ УМВС України в Херсонській області.

Суд звертає увагу на те, що статтями 1 та 2 Дисциплінарного статуту надано визначення службової дисципліни та дисциплінарного проступку.

Так, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Тобто, службова дисципліна полягає, зокрема, у дотриманні законодавства, норм професійної та службової етики; а також передбачає з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

З цього приводу слід зазначити, що основні завдання міліції, принципи та правова основа її діяльності, основні обов'язки міліції установлені ст.ст. 2 - 5, 10 Закону України "Про міліцію", відповідно до яких, зокрема, основними завданнями міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, запобігання правопорушенням та їх припинення, охорона і забезпечення громадського порядку; міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом, ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції, для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування; міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань; при звертанні до громадянина працівник міліції зобов'язаний назвати своє прізвище, звання та пред'явити на його вимогу службове посвідчення, у взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.

Міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок; працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. №155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.04.2012 р. за № 628/20941, затверджено "Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України" (далі - Правила).

Згідно із п.п. 1.2 - 1.4 цих Правил, вони як зібрання основних професійно-етичних норм визначають для працівника органів внутрішніх справ України, зокрема: моральні цінності, зобов'язання та принципи служби в органах внутрішніх справ; професійно-етичні вимоги до службової, позаслужбової та антикорупційної поведінки; формування єдності переконань і поглядів у сфері професійної етики та службового етикету, орієнтованих на професійно-етичний еталон поведінки

Відповідно до п.3.2. розділу ІІІ Правил службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до таких моральних принципів: гуманізму, який проголошує людину, її життя і здоров'я вищими цінностями, захист яких становить сенс і моральний зміст правоохоронної діяльності; законності, визнання працівником верховенства права, а також його обов'язкового виконання у службовій діяльності; об'єктивності, що виражається в неупередженості при прийнятті службових рішень; толерантності, що полягає в поважному, неконфліктному ставленні до людей з урахуванням соціально-історичних, релігійних, етнічних традицій і звичаїв.

За змістом п. 4.1. розділу ІІІ Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, як бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Відповідно до п.1.2. та п.2.3 розділу IV Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України затверджених наказом МВС від 02.02.2012 № 155-12 передбачено, що норми професійної етики вимагають від працівника: поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними; постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій; поводитись з усіма категоріями громадян однаково коректно незалежно від їх службового чи соціального становища. Для працівника міліції неприпустимі: поспішність у прийнятті рішень, нехтування процесуальними і моральними нормами; провокаційні дії, пов'язані з підбурюванням, спонуканням у прямій чи непрямій формі до вчинення правопорушень; розголошення фактів та обставин приватного життя громадян, які стали відомими в ході службової діяльності; вибірковий підхід при вжитті заходів до порушників закону, правил дорожнього руху; байдужість, бездіяльність і пасивність у попередженні і припиненні правопорушень.

З огляду на викладене, суд вважає, що участь позивача у конфлікті та бійці з відвідувачами кафе "Візаві", під час якої він крім того перебував в стані алкогольного сп'яніння, суперечить сутності його правового статусу як посадової особи органу внутрішніх справ та покладеним на нього чинним законодавством завдань із захисту життя, здоров'я, прав і свобод громадян, інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, запобігання правопорушенням та їх припинення, охорони і забезпечення громадського порядку, а також визначеним Правилами поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України моральним зобов'язанням бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Перебування позивача в цей час не при виконанні службових обов'язків не позбавляло його обов'язку дотримуватись вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України та уникнути або попередити у законний спосіб конфлікт з громадянами та бійку з ними.

Враховуючи наведене, суд погоджується з висновком відповідача про те, що такі дії позивача мають ознаки дисциплінарного проступку.

При цьому самі по собі факти наявності у позивача тілесних ушкоджень та внесення за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, яке за змістом заяви позивача вчинене щодо нього, не свідчать про відсутність у його діях дисциплінарного проступку, оскільки в ході службового розслідування встановлені обставини недотримання позивачем службової дисципліни.

Тому доводи позивача про незаконність притягнення його до дисциплінарної відповідальності з тих підстав, що він не є особою, яка вчинила бійку, а являється потерпілим, суд не може взяти до уваги з огляду на встановлені службовим розслідуванням обставини і те, що за заявами обох сторін конфлікту до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень.

Оцінюючи доводи позивача про порушення відповідачем принципу пропорційності, яке на його думку полягало у тому, що досудове слідство у справі щодо спричинення йому тілесних ушкоджень ще триває і відповідач повинен був врахувати результати такого розслідування, суд не може прийняти до уваги з огляду на вищевикладене.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, на час виникнення конфлікту та бійки він не виконував службові обов'язки, а тому не міг порушити службову дисципліну, оскільки Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006р. №3460-IV, а також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. №155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України" вимоги щодо дотримання працівником міліції службової дисципліни поширені і на його позаслужбовий час та приватне життя.

Суд критично оцінює надані позивачем копії розписок (а.с.7, 8), за змістом яких ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не мають матеріальних та моральних претензій до позивача, так як вони не є належним доказом щодо обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Також суд звертає увагу на те, що згідно з ч.5 ст.12 Закону України "Про міліцію" про застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, а також про будь-які ушкодження або смерть, які спричинені особі внаслідок застосування працівником міліції заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, працівник міліції негайно та письмово доводить до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві.

Відповідно до п.3.2.9 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012р. №940 "Про організацію реагування на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події та забезпечення оперативного інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ України", працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.

Як видно з матеріалів справи, службовим розслідуванням встановлено обставини про те, що ОСОБА_1, будучи учасником конфліктних подій, внаслідок яких ним та іншими особами були отримані тілесні ушкодження, вчасно не інформував про подію за своєї участі та фактично намагався її приховати.

Вказані обставини сторонами не спростовані.

Проте обов'язок працівника міліції щодо негайного повідомлення про такі події встановлений ст.12 Закону України "Про міліцію" та п.3.2.9 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.10.2012р. №940, тому його невиконання також становить порушення службової дисципліни.

З огляду на викладене суд вважає доведеним факт порушення позивачем службової дисципліни.

За таких обставин суд погоджується із висновком відповідача про наявність підстав для звільнення позивача з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Голопристанського районного відділу УМВС України в Херсонській області за п. "є" ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

При цьому суд відзначає, що відповідач дотримався процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, провів службове розслідування та зажадав від позивача письмові пояснення стосовно обставин порушення службової дисципліни.

Не було порушено відповідачем і строків застосування заходу дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Згідно статті 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, яка регулює питання виконання та зняття дисциплінарних стягнень, передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Як видно з матеріалів справи, проступок вчинено позивачем 02.11.2014р., службове розслідування закінчено 27.11.2014р. та того ж дня прийнято оскаржуваний наказ №227 про застосування до позивача заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, тобто в межах установленого законодавством строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Слід зазначити, що з довідки Голопристанської центральної районної лікарні від 06.11.2014р. №686 вбачається, що позивач з 02.11.2014р. знаходився на лікарняному, проте до суду не надано доказів знаходження його на лікарняному на час винесення оскаржуваного наказу.

З цього приводу суд враховує й висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 8 жовтня 2013 р. у справі №21-250а13 про те, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених ст. 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до ст. 18 цього Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

У зазначеній справі Верховний Суд України указав на помилковість висновків судів апеляційної та касаційної інстанцій про те, що дисциплінарне стягнення на осіб рядового і начальницького складу не може бути накладене у період їх тимчасової непрацездатності.

Таким чином, навіть у випадку знаходження позивача у стані тимчасової непрацездатності відповідач вправі застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Відповідно ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту при обранні виду дисциплінарного стягнення керівником повинно враховуватись тяжкість проступку, обставини за якими воно скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Позивач за нетривалий час перебування на посаді та в органах внутрішніх справ притягався до дисциплінарної відповідальності з початку 2014р. п'ять разів, на час вчинення проступку мав не зняте дисциплінарне стягнення - догану, оголошену наказом начальника Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області від 03.10.2014 року № 120 о/с.

Таким чином, суд вважає, що при обранні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем було врахована його поведінка, тяжкість скоєного проступку та наявність у нього не знятого дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправним наказу УМВС України в Херсонській області від 27.11.2014р. №227 є безпідставними, як і доводи позивача щодо його незаконного звільнення, оскільки при визначенні виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідачем проведено службове розслідування з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку та враховано характер та тяжкість вчиненого позивачем проступку, а тому звільнення позивача було здійснене з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 січня 2015 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 12.3