Справа № 804/14800/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2014 р. Справа № 804/14800/14
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача-1Щербак А.Ю. Земляний О.Ю. Крейса Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до В-1 Дніпропетровської митниці Міндоходів, до В-2 Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування рішення відповідача-1 №4644/04-50-52 та стягнення 103408,72 грн., -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014р. Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулося з позовом до В-1 Дніпропетровської митниці Міндоходів, до В-2 Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та просить:

- скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів, яке оформлене листом «Щодо надання інформації» від 18.07.2014р. №4644/04-50-52;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» суму мита у розмірі 103408,72 грн., надміру сплаченого до Державного бюджету України на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач-1 згідно рішення, оформленого листом від 18.07.2014р., відмовив позивачеві у поверненні суми надміру сплаченого мита за його заявою від 27.06.2014р. посилаючись на те, що податкове зобов'язання було позивачем самостійно визначено у ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. та вважається узгодженим, а також у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення з заявою про повернення надміру сплаченого мита. Позивач вважає наведене вище рішення відповідача-1 протиправним та просить його скасувати і поновити порушені права позивача шляхом стягнення з Державного бюджету надміру сплаченої суми мита з тих підстав, що позивачем оскаржувалися у судовому порядку рішення митниці про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішення про визначення митної вартості товару митницею від 02.04.2008р., від 03.04.2008р., процедура судового оскарження вищевказаних рішень завершилася прийняттям постанови Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом від 31.07.2013р. у справі №2а-7232/08/0470, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 02.04.2014р., а тому позивач вважає, що саме з 31.07.2013р. обраховується строк подання заяви про повернення надміру сплаченого мита. Згідно п.43.3 ст.43 Податкового кодексу України заява про повернення сплачених платежів до бюджету подається протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Тобто, звернувшись до відповідача-1 з заявою про повернення з бюджету надміру сплаченого мита у сумі 103408,72 грн. на підставі вищевказаної ВМД 27.06.2014р., позивач не пропустив строк звернення з відповідною заявою у зв'язку з тим, що тривала процедура судового оскарження рішень митниці, яка звершилася 31.07.2013р. Щодо посилань митниці на самостійне визначення позивачем митної вартості товару, то такі посилання є неприйнятними, оскільки як вбачається з п.6 декларації митної вартості (ДМВ-2) №113020000/8/002367 митна вартість визначена не самостійно декларантом, а на підставі рішення митниці від 02.04.2008р. та ч.6 ст.264 Митного кодексу України прямо передбачає повернення декларанту суми надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів), які були сплачені згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, у разі прийняття рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом. За викладеного, позивач вважає, що з моменту визнання протиправним та скасування картки відмови митниці у митному оформленні товару за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р. по справі №2а-7232/08/0470, тобто з 31.07.2013р. виникли обставини, що тягнуть за собою повернення надміру сплачених позивачем сум мита на підставі рішення митниці, яке визнано протиправним та скасовано, а тому митницею незаконно було відмовлено у повернення суми мита за заявою позивача за рішенням, оформленим листом від 18.07.2014р. у відповідності з вимогами Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618 ( далі - Порядок №618). Також позивач посилається і на те, що митниця безпідставно посилається на судові рішення за якими позивачеві було відмовлено у стягненні надміру сплаченого мита у вказаному вище розмірі, так як судовими рішеннями було відмовлено у стягненні надміру сплаченого мита лише з тих підстав, що позивач звернувся з відповідною заявою про повернення надміру сплаченого мита передчасно у період коли тривала процедура оскарження рішень митниці.

У судовому засіданні представник позивача вищевикладені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмових запереченнях на позов просив у частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми ввізного мита у розмірі 103408,72 грн. надміру сплаченого до Державного бюджету України на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. справу закрити, а в іншій частині позовних вимог відмовити посилаючись на те, що позивач звертався до відповідача-1 з заявами від 07.12.2010р. про повернення надміру сплаченого ввізного мита до Державного бюджету України у розмірі 103408,72 грн. на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. за результатами якого було прийнято рішення про відмову у поверненні ввізного мита від 13.01.2011р. №17-16-2/265 правомірність якого була предметом спору в адміністративній справі №2а-7232/08/0470 та за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р. у цій справі у частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надміру сплаченого ввізного мита у розмірі 103408,72 грн. було відмовлено, а тому представник відповідача вважає, що судом уже був розглянутий спір між тими сторонами та про той же предмет спору у зв'язку з чим слід закрити провадження у цій частині позовних вимог відповідно до п.4 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України. Щодо скасування рішення митниці, оформленого листом від 18.07.2014р. №4644/04-50-52, то зазначеним листом відповідачем-1 на заяву позивача від 27.06.2014р. щодо повернення мита у розмірі 103408,72 грн. сплаченого до бюджету на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. відповідно до п.12 Порядку №618 надано письмову обґрунтовану відповідь від 18.07.2014р. з урахуванням того, що судом апеляційної інстанції було відмовлено у стягненні вказаної суми надміру сплаченого мита за результатами розгляду адміністративної справи №2а-7232/08/0470, касаційний суд не змінив мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції зокрема, і в частині застосування положень Закону України від 21.12.2000р. №2181-Ш відносно того, що визначене у декларації зобов'язання є узгодженим та не підлягає оскарженню в адміністративному та судовому порядку відповідно до вимог ст.ст.4,5 Закону №2181-Ш. Також, представник відповідача-1 вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача про те, що часом виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми є 31.07.2013р. - дата набрання чинності постанови апеляційної інстанції у справі №2а-7232/08/0470 з огляду на те, що згідно абз.2 п.1 Порядку №618 заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. Зазначена норма права не суперечить вимогам п.43.3 ст.43 Податкового кодексу України згідно з якою обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми, а навпаки, передбачає спосіб виконання цих вимог Кодексу. За викладеного, представник відповідача-1 вважає, що з дня зарахування до Державного бюджету України ввізного мита у розмірі 103 408,72 грн. сплаченого за ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. минуло більше п'яти років, а тому й вимога щодо їх повернення не може бути задоволена. Також представник відповідача-1 зазначає, що набрання чинності 31.07.2013р. постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-7232/08/0470, з якою позивач пов'язує факт виникнення помилково та/або надмірно сплаченої суми, жодним чином не встановлює обставин, які б на це вказували, оскільки рішення про визначення митної вартості від 02.04.2008р. №МВ097 на підставі якого задекларовано митну вартість та сплачені платежі за вищевказаною ВМД скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2010р. у іншій справі №2а-7234/08/0470, яке набрало чинності 14.04.2010р., а тому вважає посилання позивача на ч.6 ст.301 Митного кодексу України про те, що заява про повернення надміру сплаченого мита подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів є необґрунтованим. Крім того, на думку представника відповідача-1, скасування картки відмови не тягне за собою та не породжує право декларанта оформити товар за митною декларацією, на яку була виписана картка відмови, оскільки товар вже було оформлено за іншою митною декларацією №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. у зв'язку з чим у митниці відсутні законні підстави для прийняття рішення про повернення позивачу з Державного бюджету України суми мита по заяві позивача від 27.06.2014р.

Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, однак 22.10.2014р. надав до канцелярії суду клопотання про розгляд даної справи без участі представника відповідача-2 на підставі ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.94).

Також, відповідачем-2 були подані до канцелярії суду письмові заперечення на позов у яких відповідач-2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до ст.45 Бюджетного кодексу України державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету. Згідно Порядку від 20.07.2007р. №611/147 повернення надмірно зарахованих до бюджету митних платежів та інших платежів Державним казначейством здійснюється на підставі висновку митного органу, що займався оформленням митної декларації. На сьогодні до відповідача-2 не надходили висновки від митниці на підставі яких перераховуються спірні кошти. Вимога про стягнення коштів заявлена позивачем з порушенням статей Бюджетного кодексу України та без дотримання Порядку від 20.07.2007р. №611/147, а тому вважає, що повернення позивачеві без висновку митного органу з бюджету надмірно сплачених обов'язкових платежів є неможливим (а.с.95-96).

Частиною 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, вислухавши думку представників позивача та відповідача-1 щодо можливості розгляду справи за відсутності представника відповідача-2 з урахуванням поданого ним клопотання, які не заперечували проти його задоволення, строки розгляду і вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2 з урахуванням наданих ним письмових заперечень на позов у відповідності до вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ході судового розгляду справи, судом встановлені наступні обставини у справі.

27.03.2008р. ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» було подано до Криворізької митниці вантажну митну декларацію №113020000/8/002130 з метою розмитнення марганцевої руди, що була відповідно до контракту №0802084 ввезена на митну територію України.

Того ж дня (27.03.2008р.), було подано декларацію митної вартості, якій митним органом було присвоєно р/н 113020000/8/002130.

Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №113020000/2008/00717 від 03.04.2008р. Криворізькою митницею було відмовлено у митному оформленні товарів за ВМД №113020000/8/002130 від 27.03.2008р. з таких підстав, а саме: винесено рішення №МВ097 від 02.04.2008р. відділом КМВ та Н про визначення митної вартості, що не відповідає заявленій у ВМД. Закон від 11.07.2002р. №92-14 «Митний кодекс України», Постанова Кабінету Міністрів від 20.12.2006р. №1766 «Про затвердження Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для їх підтвердження» (а.с.12-24).

У зв'язку з прийняттям митницею вищевказаної картки відмови, 03.04.2008р. ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» було подано до Криворізької митниці вантажну митну декларацію №113020000/8/002367 та декларацію митної вартості №113020000/8/002367 в якій позивач визначив митну вартість товару у розмірі 61 459 898,86 грн. з урахуванням прийняття митним органом рішення №МВ097 від 02.04.2008р. про що зазначено у п.6 декларації форми ДМВ-2 (а.с.25-26).

Позивачем, виходячи з зазначеної митної вартості, були сплачені ввізне мито та податок на додану вартість за ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. про що свідчать відмітки митниці у графі С ВМД та відбиток особистої номерної печатки посадової особи митного органу у графі D/J ВМД та у ДМВ (а.с.21-26).

У подальшому, згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2010р. у справі №2а-7234/08 було визнано протиправним та скасовано рішення Криворізької митниці №МВ097 від 02.04.2008р., яке залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 05.06.2013р. (а.с.36-48).

Також, за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р. у справі №2а-7232/08/0470 було визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації №113020000/2008/00717 від 03.04.2008р., в задоволенні вимог про стягнення з Державного бюджету України 103408,72 грн. відмовлено, зазначене судове рішення ухвалою Вищого адміністративного Суду України від 02.04.2014р. залишено без змін (а.с.49-59).

27.06.2014р. позивач звернувся з заявою до Дніпропетровської митниці Міндоходів (яка є правонаступником Криворізької митниці) за №7753-6995/4016 про повернення митних платежів, надмірно сплачених до Державного бюджету України на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. у розмірі 103 408,72 грн. разом з розрахунком суми надмірно сплаченого мита та у зв'язку з набранням вищенаведеними судовими рішеннями законної сили(а.с.60-64).

18.07.2014р. Дніпропетровською митницею було прийнято рішення, оформлене листом за №4644/04-50-52 про відмову у поверненні надмірно сплачених митних платежів із Державного бюджету України, сплачених у розмірі 103408,72 грн. на підставі №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. з підстав пропуску позивачем строку подання заяви та з підстав того, що податкове зобов'язання було позивачем самостійно визначено у ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. та вважається узгодженим у відповідності до вимог ст.ст.4,5 Закону України №2181-Ш з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р. у справі №2а-7232/08/0470 за якою було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України 103408,72 грн. (а.с.65-68).

Позивач просить скасувати вищевказане рішення митниці, оформлене листом від 18.07.2014р. та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму мита у розмірі 103408,72 грн. надміру сплаченого до бюджету на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. посилаючись на те, що вказане рішення є незаконним, оскільки судовими рішеннями визнано протиправним та скасовано як рішення митниці про визначення митної вартості товарів №МВ097 від 02.04.2008р., так і картку відмови у прийнятті митної декларації №113020000/2008/00717 від 03.04.2008р. та відмовлено у стягненні надміру сплаченого вище у вищевказаному розмірі лише з тих підстав, що позивач звернувся до митного органу з заявою 07.12.2010р., тобто під час розгляду у судовому порядку питання щодо правомірності сплати названої суми податків.

Заслухавши представників позивача та відповідача-1, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позову в частині скасування рішення митниці, оформленого листом від 18.07.2014р. за №4644/04-50-52 та зобов'язання відповідача-1 надати відповідний висновок до органу державної казначейської служби про повернення надміру сплаченого мита у розмірі 103408,72 грн. за ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р., виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст.3 Митного кодексу України від 11.07.2002р. №92-ІУ(що діяв на момент виникнення спірних відносин) порядок переміщення через митний кордон України товарів і транспортних засобів, митне регулювання, пов'язане з встановленням та справлянням податків і зборів, процедури митного контролю та оформлення, боротьба з контрабандою та порушеннями митних правил, спрямовані на реалізацію митної політики України, становлять митну справу.

За приписами ст. 11 вказаного вище Кодексу, визначено, що безпосереднє здійснення митної справи покладається на митні органи України. Митні органи, реалізуючи митну політику України, виконують такі основні завдання, зокрема, виконання та контроль за додержанням законодавства України з питань митної справи; здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, вдосконалення форм і методів їх здійснення.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 264 Митного кодексу України від 11.07.2002р. №92-ІУ(що діяв на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, визначено Порядком №618 шляхом подання заяви довільної форми не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України на підставі якої митним органом приймається висновок про повернення надмірно сплачених коштів із бюджету, який направляється для виконання до органів державної казначейської служби.

За приписами п.п.41.1.2 п.41.1 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011р. контролюючими органами є митні органи - щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони.

Згідно п.43.1, п.43.3, п.43.5 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Також, згідно ч.1, ч. 3 ст. 301 Митного кодексу України, який набрав чинності з 01.06.2012р. передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, із системного аналізу вищенаведених норм законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин та законодавства, яке є чинним на момент розгляду даної справи, видно, що передбачалося повернення надмірно сплачених платежів з Державного бюджету України у відповідності до вимог ст. 264 Митного кодексу України від 11.07.2002р. (чинного до 01.06.2012р.),Порядку № 618, який діяв станом на момент виникнення спірних відносин, а також є чинним станом і на момент розгляду даної справи та ст. 301 Митного кодексу України, який набрав чинності з 01.06.2012р. та ст. 43 Податкового кодексу України чинного з 01.01.2011р.

Окрім того, за приписами ст. 5 Закону України №2181 від 21.12.2000р., чинного до 01.01.2011р., було встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Також, і п.56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011р. встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм, можна прийти до висновку, що лише після набрання судовим рішенням законної сили виникають обставини щодо повернення надмірно сплачених коштів з Державного бюджету за митними платежами.

Так, як свідчать матеріали справи, позивачем упродовж 2008 - 2013р. здійснювалось судове оскарження рішення митниці щодо визначення митної вартості товарів №МВ097 від 02.04.2008р. та картки відмови у прийнятті митної декларації №113020000/2008/00717 від 03.04.2008р. за результатами розгляду яких постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2010р. у справі №2а-7234/08 визнано протиправним та скасовано рішення про визначення митної вартості товарів №МВ097 від 02.04.2008р., а за постановою цього ж суду від 31.07.2013р. у справі № 2а-7232/08/0470 визнано протиправним та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації №113020000/2008/00717 від 03.04.2008р. Зазначені судові рішення були залишені без змін ухвалами Вищого адміністративного Суду України (а.с.36-59).

При цьому, слід зазначити, що як вбачається зі змісту постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р. у справі №2а-7232/08/0470 предметом оскарження даного рішення була картка відмови, що стосується ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р., яка є підставою для повернення надмірно сплаченого мита та прийнятого митницею рішення від 18.07.2014р. про відмову у його поверненні у даній адміністративній справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що саме у відповідності до вимог ст.5 Закону України №2181 та п.56.18 ст. 56 Податкового кодексу України набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній у справі №2а-7232/08/0470 - 31.07.2013р. є обставиною виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання за ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р., яка була визначена не позивачем самостійно, а митним органом з урахуванням рішення про визначення митної вартості від 02.04.2008р. №МВ097 про що свідчить п.6 вказаної митної декларації.

За таких обставин, правильним є визначення 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми мита саме з 31.07.2013р., а отже, подання заяви позивачем про повернення надмірно сплаченого ввізного мита за вказаною вище ВМД - 27.06.2014р. відповідає вимогам п.43.3 ст.43 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011р. та до даних правовідносин слід застосовувати саме вказану норму Податкового кодексу з урахуванням того, що у позивача право на звернення з відповідною заявою виникло з моменту набрання судовим рішенням у справі №2а-7232/08/0470 законної сили, тобто з 31.07.2013р. коли діяли норми ст. 43 ПК України.

При цьому, слід зазначити, що судом не беруться до уваги приписи розділу Ш Порядку №618 за якою передбачено подання заяви не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету, а судом враховується саме норма ст. 43 ПК України щодо подання заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми, яка прийнята пізніше (01.01.2011р.) з урахуванням того, що тривала судова процедура оскарження рішень митниці про визначення митної вартості товарів на підставі якого позивачем було надмірно сплачене ввізне мито, яка закінчилася 31.07.2013р. та з урахуванням приписів ст. 4 Податкового кодексу України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що, подаючи заяву про повернення надмірно сплаченого мита до Державного бюджету 27.06.2014р., позивачем не був пропущений строк звернення з відповідною заявою до митного органу з приводу повернення надмірно сплачених коштів до Державного бюджету України за ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. з урахуванням процедури судового оскарження рішення митного органу, яке стосується саме ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р., та набрання саме судовим рішенням у справі №2а-7232/08/0470 законної сили 31.07.2013р.

Між тим, слід зазначити, що посилання відповідача-1 на те, що за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р.у справі №2а-7232/08/0470 було розглянуто спір з приводу стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченого мита у розмірі 103408,72 грн. позивачем за ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. та у задоволенні цих позовних вимог було відмовлено у зв'язку з чим провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, є безпідставними з огляду на те, що предметом спору у даній справі було звернення позивача до відповідача-1 з приводу стягнення вищевказаної суми мита за яким було прийнято рішення митницею, оформлене листом від 13.01.2011р. про відмову у поверненні суми надмірно сплаченого мита у розмірі 103408,72 грн. з підстав того, що звернення позивача до митного органу мало місце під час розгляду у судовому порядку питання щодо правомірності сплати названої суми (а.с.54).

Також і в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 02.04.2014р.зроблено висновок про те, що були відсутні підстави для повернення позивачу зайво сплаченої суми мита за вищевказаною ВМД станом саме на 13.01.2011р. (а.с.59).

Отже, з аналізу наведеного можна дійти висновку, що судами апеляційної та касаційної інстанції було встановлено відсутність підстав для повернення зайво сплаченої суми мита у період коли тривала процедура судового оскарження рішень митниці станом на 13.01.2011р., тоді як, у даному випадку, позивач звернувся з заявою про повернення надмірно сплаченого мита після набрання судовим рішенням законної сили, тобто після 31.07.2013р., що не було предметом судового розгляду у вищевказаній адміністративній справі, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на повернення надмірно сплаченого мита за поданою ним заявою від 27.06.2014рю з урахуванням скасування рішень митниці про визначення митної вартості товарів та карток відмови від 02.04.2008р. та від 03.04.2008р. за судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Згідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, протиправність рішення митного органу, прийнятих 02.04.2008р. та 03.04.2008р. з приводу визначення митної вартості товарів та карток відмови у прийнятті до оформлення митної декларації не можуть бути предметом доказування у даній справі з огляду на преюдиційність висновків постанов від 14.04.2010р. у справі №2а-7234/08 та від 31.07.2013р. у справі №2а-7232/08/0470.

При цьому, слід зазначити, що є помилковими доводи відповідача-1 про те, що строки звернення з заявою про надмірно сплачені митні платежі повинні обраховуватися з 14.04.2010р., з моменту набрання законної сили постановою у справі №2а-7234/08, з огляду на те, що ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. не була предметом розгляду за вищевказаною справою, а тому і набрання законної сили у даній справі не може бути підставою для визначення 1095 днів для звернення позивача з заявою про повернення надмірно сплаченого мита.

Також, суд приходить до висновку і про те, що рішення митниці, яке оформлене листом «Щодо надання інформації» від 18.07.2014р. №4644/04-50-52 є рішенням суб'єкта владних повноважень та може бути предметом судового розгляду у відповідності до вимог ст.ст.2, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки зазначеним рішенням порушене право позивача на повернення із Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів з урахуванням судових рішень про визнання протиправними та скасування рішень митного органу, які набрали законної сили та є обов'язковими до виконання на всій території України та всіма підприємствами, організаціями та установами згідно до вимог ст. 124 Конституції України.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представник відповідача-1 у ході судового розгляду справи не надав суду жодних доказів та не навів жодних підстав щодо обґрунтованості прийнятого ним рішення з урахуванням встановлених судом обставин у даній справі та аналізу вищенаведених доказів та норм чинного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши оспорюване рішення від 18.07.2014р. у відповідності до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення прийняте відповідачем-1 не у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому рішення відповідача-1 про відмову у поверненні із Державного бюджету України після набранням судовими рішеннями законної сили надмірно сплачених митних з платежів за заявою позивача від 27.06.2014р. підлягає скасуванню.

Між тим, вирішуючи питання щодо поновлення порушеного права позивача, суд, виходячи з норм ст.ст. 11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку про те, що оскільки митним органом не було подано висновку до органу казначейської служби у спосіб, передбачений Порядком 618 та ст. 43 Податкового кодексу України, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з Державного бюджету України суми мита у розмірі 103 408,72 грн. надміру сплаченого до бюджету на підставі ВМД №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. без надання відповідного висновку не підлягають задоволенню, однак, з урахуванням вищенаведеним норм, слід відновити порушене право позивача шляхом зобов'язання відповідача-1надати висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно зарахованого до бюджету платежу у сумі 103408,72 грн. на підставі вантажно-митної декларації №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. згідно до вимог Порядку №618, виходячи з наступного.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2,3, 4 розділу Ш Порядку №618 платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність передплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, ( далі - Висновок про повернення), форма якого наведена у додатку 1 до Порядку взаємодії, керівником Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залучення відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Згідно з п.7 Порядку №618, висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути

прийнятий митним органом не пізніше ніж за п'ять робочих днів до

закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

Таким чином з аналізу наведених норм видно, що за Порядком №618 основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету, а також наявність відповідної заяви поданої у межах 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми з урахуванням вимог п.56.18 ст.56 та п.43.3 ст. 43 Податкового кодексу України.

Так, як встановлено судом у ході судового розгляду справи факт сплати та зарахування до Державного бюджету України митних платежів за ВМД №№113020000/8/002367 від 03.04.2008р. було здійснено позивачем, що не заперечувалось представником відповідача-1 у судовому засіданні та про що свідчать відмітки на вантажно-митній декларації, наявній в матеріалах справи та відбитком печаток посадової особи митного органу (а.с.21-26).

Також позивачем було подано і заяву про повернення надмірно сплачених митних платежів 27.06.2014р., тобто у строк, визначений 1095 днів, від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми з урахуванням вимог п.56.18 ст.56, п.43.3 ст. 43 Податкового кодексу України та з урахуванням набрання законної сили судовим рішенням 31.07.2013р.

Отже, у митного органу були наявні усі обґрунтовані правові підстави для складання відповідного Висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів за заявою позивача від 27.06.2014р. з урахуванням набранням судовим рішенням законної сили та виходячи з того, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання у відповідності до вимог ст. 124 Конституції України.

При цьому, слід зазначити, що, приймаючи рішення у даній справі, судом була врахована і правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 15 квітня 2014р. у справі №21-21а14.

Згідно до вимог ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, тому слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 36 грн. 54 коп., виходячи з вимог ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, у відповідності до вимог ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору, а решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Виходячи з наведеного, та з урахуванням того, що позивачем за подання позовних вимог майнового характеру було сплачено судовий збір у розмірі 206 грн. 82 коп.(а.с. 3) та те, що суд прийшов до висновку про відмову у частині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України суми мита у розмірі 103408,72 грн. надміру сплаченого до бюджету, слід стягнути з позивача решту судового збору у розмірі 1861 грн. 36 коп. (2068,18 грн. - 206,82 грн.).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,71,86, 94, 122, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» до В-1 Дніпропетровської митниці Міндоходів, до В-2 Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про скасування рішення відповідача-1 №4644/04-50-52 та стягнення 103408,72 грн. - задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів, яке оформлене листом «Щодо надання інформації» від 18.07.2014р. №4644/04-50-52.

Зобов'язати Дніпропетровську митницю Міндоходів надати висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно зарахованого до бюджету платежу у сумі 103408,72 грн. на підставі вантажно-митної декларації №113020000/8/002367 від 03.04.2008р. згідно до вимог Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007р. за №1097/14364

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200,Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. Електрометалургів, 310) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 36 грн. 54 коп.(тридцять шість грн. 54 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310) в доход Державного бюджету України - решту судового збору у розмірі 1861,36 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят одна гривня 36 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 05.11.2014р.

Суддя С.О. Конєва