Справа № 806/4502/14
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"14" січня 2015 р. Справа № 806/4502/14

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Хаюка С.М.

суддів: Бондарчука І.Ф.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у м.Житомирі апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до адміністративного суду з позовом, у якому просить визнати неправомірними дії Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відносно її заяви у частині відмови здійснювати податковий облік згідно Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків і інших обов'язкових платежів" за раніше встановленими формами обліку (8ДР) без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру, виключити індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію про неї з інформаційного фонду Державного реєстру та Державного реєстру, здійснювати її облік на паперових носіях за прізвищем ім'ям, по-батькові не вказуючи серію та номер її паспорта; зобов'язати утриматися від вчинення протиправних дій службовим особам Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відносно неї щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про її, що є порушенням ст.32 Конституції України; зобов'язати відповідача виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний ідентифікаційний податковий номер і загальні відомості про неї.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відносно заяви ОСОБА_3 у частині відмови здійснювати податковий облік згідно Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків і інших обов'язкових платежів" за раніше встановленими формами обліку (8ДР) без застосування індивідуального ідентифікаційного номеру, виключити індивідуальний ідентифікаційний номер та всю інформацію про ОСОБА_3 з інформаційного фонду Державного реєстру та Державного реєстру, здійснювати її облік на паперових носіях за прізвищем ім'ям, по-батькові не вказуючи серію та номер паспорта.

Зобов'язано утриматися від вчинення протиправних дій службовим особам Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відносно ОСОБА_3 щодо збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про неї, що є порушенням ст.32 Конституції України;

Зобов'язано Коростенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області виключити з інформаційного фонду Державного реєстру відомості про індивідуальний ідентифікаційний податковий номер і загальні відомості про ОСОБА_3.

Не погоджуючись з даною постановою Коростенська ОДПІ звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у позові відмовити .

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється судовою колегією в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 віруюча громадянка України, у зв'язку з чим в 2008 році отримала у встановленому порядку право не користуватись ідентифікаційним номером, а здійснювати будь-які платежі без його застосування, про що в паспорті вона має відповідний штамп.

Протягом 2011-2014 років ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідача із заявами, в яких просила вести її облік платника податків за раніше встановленою формою - на паперових носіях, без застосування індивідуального податкового номеру та через релігійні переконання не ідентифікувати її особу жодним чином.

У свою чергу, відповідач повідомив позивача, що податковий орган не має правових підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачка має безумовне право на скасування ідентифікаційного номера та виключення пов'язаної з нею інформації із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів з усіма відповідними наслідками, зокрема, збереження раніше встановленої форми обліку платників та інших обов'язкових платежів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, визначено у статті 67 Основного Закону.

Порядок формування Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів до часу виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законом України "Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів"(надалі Закон № 320/94-ВР) та Порядком внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів", затвердженим спільним наказом від 19.10.2004 № 602/1226 ДПА України та МВС України було визначено, що для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Механізм реалізації цієї норми було визначено Порядком внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженим спільним наказом від 19.10.2004 № 602/1226 ДПА України та МВС України.

Відповідно до п.п. 1.4 та 1.5 п. 1 цього Порядку було визначено, що особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, у разі відсутності (наявності) в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що посадова особа органу державної податкової служби отримує заповнену заяву з додатком. У разі відсутності розбіжностей між даними заяви та пред'явленими документами приймає заяву, про що робить відповідний запис на заяві та формує особову справу.

За змістом п.3 Порядку, після отримання фізичною особою, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, вищевказаної довідки, така особа повинна надати до органу внутрішніх справ за своїм місцем реєстрації довідку за формою № ВЗ та паспорт громадянина України.

Посадова особа органу внутрішніх справ при зверненні громадянина за місцем його реєстрації щодо внесення відмітки до його паспорта розглядає надану фізичною особою довідку щодо повноти та правильності її заповнення та відповідності до пред'явленого паспорта. У разі відсутності невідповідностей посадова особа вносить на 7-9 сторінку паспорта відмітку такого змісту: "Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера".

За приписами п.п. 1.3 п.1 Порядку, громадяни України, які відмовились від прийняття ідентифікаційного номера, обліковуються як платники податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта.

В той же час зазначена норма суперечить положенням Закону № 320/94-ВР, який має вищу юридичну силу, про необхідність видалення всієї інформації про таких осіб, зазначений Закон також не передбачає облік таких громадян за серією та номером паспорта.

Така позиція сприяє дотриманню конституційного принципу верховенства права, а також узгоджується із рішеннями Верховного Суду України, зокрема постановою від 28 березня 2013 року у справі № 21-26а13 та постановою від 28 травня 2013 року № 21-135а13.

Отже, позивачка має безумовне право на скасування ідентифікаційного номера та виключення пов'язаної з нею інформації із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів з усіма відповідними наслідками, зокрема, збереження раніше встановленої форми обліку платників та інших обов'язкових платежів.

Як встановлено, ще у 2008 році ОСОБА_3 реалізувала своє право на відмову від прийняття ідентифікаційного номера, про що в її паспорт була внесена відповідна відмітка (а.с.8,9).

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-У1, у зв`язку з чим Закон України "Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів" № 320/94-ВР від 22.12.1994 втратив чинність з 01 січня 2011 року.

Згідно з наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2010 року № 955/628, який набрав чинності 21 січня 2011 року, наказ Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 втратив чинність.

Новий порядок обліку осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків визначено Податковим кодексом України та Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстр фізичних осіб - платників податків, який затверджено наказом ДПА України від 17.12.2010 № 954.

Відповідно до п. 63.2 ст.63 ПК України, взяттю на облік або реєстрації в податкових органах підлягають усі платники податків.

Пунктом 63.5 статті 63 ПК України встановлено, що всі фізичні особи - платники податків та інших обов'язкових платежів реєструються в податкових органах шляхом включення відомостей про них для Державного реєстру фізичних осіб - платників податку у порядку, визначеному цим Кодексом.

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номер облікової картки платника податків і повідомили про це відповідний податковий орган, ведеться за прізвищем ім'ям, по-батькові і серією та номером діючого паспорту. У паспортах зазначених осіб податковим органом робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта (пункт 63.6 ст.63 ПК України).

Ці дані повинен зазначати, як податковий орган в усіх свідоцтвах, довідках, патентах, в інших документах або повідомленнях, які надсилаються вказаним особам - платникам податків та інших обов'язкових платежів, так і навпаки - особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняті реєстраційного номера облікової картки платника податків - в податкових деклараціях, платіжних документа щодо податків та зборів, в інших фінансових документах.

Облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і повідомили про це відповідний податковий орган, згідно п.70.1 ст.70 ПК України, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків з прізвищем, ім'ям, по-батькові і серією та номером паспорту.

Механізм реалізації статей 63 та 70 Податкового кодексу України, як зазначалось, визначено Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 17.12.2010 № 954 (далі - Положення № 954), пунктом 2 розділу V якого передбачено, що відомості з Державного реєстру використовуються органами державної податкової служби виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України та є інформацією з обмеженим доступом, крім відомостей про взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому, окремий реєстр Державного реєстру, до якого вноситься інформація про фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, є складовою частиною Державного реєстру.

Пунктом 10 розділу VIII Положення № 954 визначено, що у разі, якщо фізична особа подавала Облікову картку і відомості про неї включено до Державного реєстру, але яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, вона зобов'язана особисто подати відповідному органу державної податкової служби Повідомлення за формою № 1П (додаток 7), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред'явити паспорт громадянина України.

Таким чином, з прийняттям Податкового кодексу України позивач вважає своє право на здійснення податкового обліку за раніше встановленими формами обліку, порушеним.

Відповідно до вимог ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 32 Основного Закону України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України "Про захист персональних даних" від 1 червня 2010 року № 2297-VI .

Згідно зі частинами першою, другою статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Цим конституційним положенням відповідають приписи Цивільного кодексу України, якими встановлено, що фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (абзац перший частини першої статті 302).

Таке конституційне та законодавче регулювання права особи вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується із Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, яким визначено, що кожна людина має право на вільне вираження свого погляду; це право включає свободу шукати, одержувати і поширювати будь-яку інформацію та ідеї, незалежно від державних кордонів, усно, письмово чи за допомогою друку або художніх форм вираження чи іншими способами на свій вибір (пункт 2 статті 19).

Особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід'ємними і непорушними (ч.1 ст.8 Закону України "Про захист персональних даних"). Пункт 5 ч.2 ст.8 Закону України "Про захист персональних даних" надає право суб'єкту персональних даних пред'являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних даних органами державної влади, органами місцевого самоврядування при здійсненні їхніх повноважень, передбачених законом.

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8).

За Цивільним кодексом України зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (статті 270, 271, 301). Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина третя статті 269 Цивільного кодексу України).

На це звернув увагу Конституційний суд України у рішенні №2-рп/2012.docу справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України.

Отже, зафіксована у Податковому кодексі України альтернативна форма обліку за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган податкової служби і мають відмітку у паспорті, є єдиною прийнятною альтернативою для гарантування конституційних прав віруючим громадянам..

Це дає право на поновлення права громадян на раніше встановлені форми податкового обліку, забезпечення права на відмову від автоматизованої обробки персональних даних та добровільності у використанні електронних засобів ідентифікації громадян.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачці у задоволенні її вимог, і тим самим допустив втручання у її право на свободу віросповідання, що у даному випадку не є виправданим, її порушене право має бути захищено судом.

При цьому, дотримання прав і свобод людини, душевний спокій і громадянський мир громадян, а також безумовне дотримання законів України мають бути головними пріоритетами у демократичній державі.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами по справі докази, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову Житомирським окружним адміністративним судом винесено відповідно до позовних вимог з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому її потрібно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "10" листопада 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М.Хаюк

судді: І.Ф.Бондарчук

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Коростенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області вул.Коротуна, 3,м.Коростень,Житомирська область,11500

4-третій особі: - ,