Справа № 1707/14/2
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м. Київ К/800/34466/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Зайцева М.П., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Калушський трубний завод»
на постановуІвано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2012
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014
у справі №2а-3282/12/0970 (1634/13)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Калушський трубний завод»
доНачальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області Першиної Наталії Миколаївни
провизнання протиправними та неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Калушський трубний завод» звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та неправомірними дії начальника відділу адміністрування податку на прибуток управління оподаткування юридичних осіб Калуської об'єднаної державної податкової інспекції в Івано-Франківській області Першиної Наталії Миколаївни з проведення камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток з порушенням, встановленого 30-ти денного строку для її проведення, внаслідок чого неправомірно винесено акт камеральної перевірки №1883/1501/35615975 від 21.09.2012.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 у даній справі, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014, у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій з урахуванням уточнень касаційних вимог просить їх скасувати та прийняти нове судове рішення, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.09.2012 на підставі підпункту 20.1 4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності позивача, а саме: уточнюючої декларації з податку на прибуток від 27.01.2012, результати якої оформлені актом №1883/1501/35615975 від 21.09.2012.

Відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку про законність проведення камеральної перевірки відповідачем, без порушення строків, встановлених законодавством, та в межах наданих повноважень.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема, виходячи з наступного.

Предметом оскарження у даній справі є порядок проведення перевірки та висновки акту перевірки, тому зважаючи на це, до спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативно-правові акти, що діяли та були чинними в період проведення перевірки та складання акту.

Таким законодавчим актом, що регламентує порядок, строки, види та підстави проведення перевірок, а також оформлення їх результатів є Податковий кодекс України, який, в свою чергу, містить, як загальні, так і спеціальні норми. При цьому, спеціальні норми регулюють відносини у сфері справляння окремих податків і зборів, відповідно порядок адміністрування кожного з них та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю цих податків і зборів.

Право на проведення органами державної податкової служби камеральних перевірок встановлено пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, у відповідності до якого камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральної перевірки встановлено статтею 76 Податкового кодексу України, пунктами 76.1 та 76.2 якої передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відтак, наведені норми не визначають жодних граничних часових меж проведення камеральних перевірок податкової звітності.

Дійсно, пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Разом з тим, названий пункт є складовою статті, включеної до Розділу V «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України, у зв'язку з чим визначає саме порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків, а не податку на прибуток.

Зважаючи на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, які не знайшли підстав вважати, що дії відповідача при проведенні перевірки є протиправними чи незаконними.

Між тим, позивач звертаючись до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправними дій відповідача та висновків акту, позивач скористався гарантованим Конституцією України правом на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод. Дане право закріплене і в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 та пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і безпосередньо впливає на його права та обов'язки.

У відповідності до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, результатом реалізації повноважень податкового органу є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків, як наслідок, правомірність визначення ним грошових зобов'язань, зокрема, правова природа визначення понять «грошове зобов'язання платника податків» та «пеня» входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого контролюючим органом за результатами такої перевірки.

В розрізі викладеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність обставин, які б свідчили про порушення прав позивача у зв'язку із складанням акту перевірки.

За таких обставин, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судами апеляційної та першої інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Калушський трубний завод» відхилити.

2. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Юрченко В.П.
СуддіЗайцев М.П.
Сірош М.В.