Справа № 211/1313/12
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 211/1313/12
Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.В.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2012 року позивач звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області про визнання дій відповідача протиправними; зобов'язання відповідача зробити перерахунок підвищення для непрацюючих пенсіонерів, проживаючих в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначивши його, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, та здійснити виплату даного підвищення з 05 березня 2012 року, з врахуванням проведених виплат; зобов'язання відповідача зробити перерахунок пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначивши її, виходячи з розміру основної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму, визначеного для відповідної категорії населення в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, та здійснити виплату даної пенсії з дня подачі заяви - 14 серпня 2012 року, з врахуванням проведених виплат; зобов'язання відповідача зробити перерахунок додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначивши її, виходячи з розміру додаткової пенсії 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму, визначеного для відповідної категорії населення в Закону про Державний бюджет України на відповідний рік, та здійснити виплату даної пенсії з 05 березня 2012 року, з врахуванням проведених виплат.

Постановою Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2012 року та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач віднесений до категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області та отримує пенсію на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", і відповідно має право на виплату державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як особі, що постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду ІІ групи, передбачених ст.ст. 50, 54 цього Закону, а також на підвищення за проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області з письмовою заявою про перерахунок пенсії як особі, віднесеній до 1 категорії, інваліду ІІ групи відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Управління Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області відмовило позивачу в перерахунку пенсії з огляду на відсутність підстав для такого перерахунку, вказавши, що його пенсію обчислено відповідно до норм чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин чинними є два нормативно-правових акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлюють розмір основної та додаткової пенсії. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року у справі № 4-зп за конституційним зверненням Управління щодо офіційного тлумачення ч. 5 ст. 94 та ст. 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними правовими актами однакової сили, які суперечать один одному, при виникненні суперечності між ними застосуванню підлягає прийнятий пізніше в часі. Враховуючи, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який встановлює інші розміри державної та додаткової пенсії, ніж Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", прийнятий пізніше у часі, позивач не має права на виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, а також підвищення за проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо вирішення заявлених позовних вимог, виходячи також з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії І, призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам ІІ групи - у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, у всіх випадках розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

В силу вимог частини 1 статті 39 вищевказаного Закону, пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить, зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одну мінімальну заробітну плату.

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевий та перехідних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" установлено, що в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745, якою затверджено порядок та розміри виплат, передбачених ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також іншими Законами України, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним ), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" з наступними змінами.

Крім того, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Так, 23.11.2011р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 01.01.2012р., та якою встановлено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Наведені нормативно правові акти неконституційними не визнавались, а тому підлягали застосуванню, зокрема, управлінням Пенсійного фонду України в м. Ладижині Вінницької області.

У зв'язку з прийняттям зазначених нормативно-правових актів терміни застосування положень статей 39, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а після 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, 2012 рік.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про перерахунок основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 14 серпня 2012 року, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, а також підвищення за проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період з 05 березня 2012 року, оскільки ці виплати, починаючи з 23.07.2011 року відбуваються в іншому порядку та розмірах, ніж визначено ст. ст. 39, 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, а висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити без задоволення, а постанову Ладижинського міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2012 року, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А.

Граб Л.С.