Справа № 826/17597/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 грудня 2014 року № 826/17597/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління національної гвардії України
про зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання неправомірними дій щодо не зарахування навчання в київському військовому ліцеї, зобов`язання зарахувати період навчання в Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби та до строку безперервної військової служби, внесення змін у всі документи, провести перерахунок вислуги років вважаючи початком військової служби день зарахування до навчального закладу, а саме 24.08.1993 та оголосити відповідними наказами; зобов`язання з 03.02.2012 провести перерахунок розміру щомісячної грошової надбавки за вислугу років, щомісячної надбавки за безперервну військову службу, преміювання, допомоги на оздоровлення у разі вибуття в чергову відпустку та виплатити їх.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 24.08.1993 по 14.06.1995 позивач навчався у Київському військовому ліцеї, проте в порушення норм ст. 24 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу (в редакції чинній на час закінчення навчання) вказаний період позивачу не було враховано до загальної вислуги років.

Відповідач - Головне управління Національної гвардії України заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що навчання у Київському військовому ліцеї не є видом військової служби і не може зараховуватись до вислуги років.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до норм ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у період з 24.08.1993 по 16.06.1995 навчався у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.

22.10.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою про вирішення питання щодо зарахування йому до вислуги років навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.

Листом від 04.11.2014 №3/18/3-М-778 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для зарахування до вислуги років навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, оскільки навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна не є військовою службою.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час зарахування позивача до Ліцею та проходження навчання у ньому), початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.

У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на даний час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є: день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII визначено виключний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і статтею 25 цього Закону.

Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2232-ХІІ, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Відповідно до п.2.3 постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 "Про реформу системи військової освіти" Київський військовий ліцей, у якому з 15 серпня 1992 року по 18 червня 1994 року навчався позивач, був створений на базі Київського суворовського військового училища з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, навчання зазначений ліцей не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а, отже, і проходженням військової служби, згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2013 року (справа № 21-330а13), яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов`язковою для всіх судів України.

Крім того, за змістом статті 2 Закону № 2232-ХІІ, необхідною умовою прийняття на військову службу є, зокрема, досягнення громадянином України відповідного віку, передбаченого статтею 15 цього Закону.

Проте позивач, під час вступу до Ліцею та в період навчання у ньому був неповнолітнім, не міг бути призваним на військову службу та бути військовослужбовцем, а тому час навчання у вказаному навчальному закладі не може бути зарахований у загальний строк військової служби.

Враховуючи викладене, відмовляючи позивачу у зарахуванні навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна відповідач діяв відповідно до вказаних вище норм законодавства, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, п. 7.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014 №638 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.2014 №849/25626період навчання у військовому ліцеї не зараховується до вислуги років для виплати їм надбавки за вислугу років.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено та підтверджено належними доказами правомірність оскаржених дій (рішення).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда