Справа № 807/2889/14
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 грудня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2889/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Штефанюк Н.І.

за участі сторін:

представників позивача - Рябінічевої Анастасії Сергіївни;

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 31 грудня 2014 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 05 січня 2015 року

Комунальне підприємство "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" звернулось до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області, якою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними дії Державної фінансової інспекції в Закарпатській області щодо невикористання первинних документів під час проведення ревізії та складення акту № 07-810/6 від 21 березня 2014 року про результати ревізії фінансово-господарської діяльності в комунальному підприємстві "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" в частині висновків про втрату КП "Водоканал м. Ужгорода" активів на суму 327970,65 грн., а також визнати протиправним та скасувати пункт 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Закарпатській області № 03-13/302 від 31 березня 2014 року "Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності" в частині: - забезпечити надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.; - провести претензійно-позовну роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що фахівцями Державної фінансової інспекції в Закарпатській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" (далі по тексту - позивач у відповідних відмінках) за період з 01 квітня 2011 року по 01 січня 2014 року, за результатами якої складено акт ревізії від 21 березня 2014 року № 07-810/6. Позивач не погоджується з висновками акту ревізії про те, що внаслідок невжиття заходів з проведення претензійно-позовної роботи за період з 01 квітня 2011 року по 01 січня 2014 року позивачем втрачено активів в результаті неотримання доходів на загальну суму 327970,65 грн. Позивач стверджує, що такі висновки не ґрунтуються на первинних документах підприємства, без яких неможливо зробити висновки про пропущення строку позовної давності та розмір збитків, а відображення таких висновків в акті ревізії є припущенням, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, на адресу позивача відповідачем було направлено Вимогу № 01-13/302 від 31 березня 2014 року щодо усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності. Частково не погодившись з вимогою відповідача, позивач вважає, що пункт 3 такої Вимоги є частково протиправним, а відтак підлягає в цій частині скасуванню. Зазначає, що претензійно-позовна робота щодо боржників проводилась, а окремі з боржників ліквідовані. Законом не передбачено право відповідача зобов'язувати підконтрольну установу звертатись до суду із позовами, натомість передбачено право відповідача самостійно звертатись до суду в інтересах держави із відповідними позовами про стягнення коштів з винних осіб, якщо такі будуть встановлені. У той же час, пункт 3 оспорюваної Вимоги не містить посилання на конкретних осіб та неконкретизований щодо підстав звернення до суду з відповідними позовами, розмір збитків не підтверджено і, крім того, Вимога містить посилання на порушення, які могли мати місце за межами періоду, що підлягав ревізії.

В судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення, що відповідають позиції позивача, яка викладена в позовній заяві.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою представника відповідача, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 3 Розділу II КАС України. Відповідачем надано суду заперечення на адміністративний позов від 06 жовтня 2014 року № 07-25-4-17/6389, згідно яких позовну заяву заперечив повністю, посилаючись на те, що проведеною Ужгородською ОДФІ ревізією фінансово-господарської діяльності позивача встановлено недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності за надані послуги з водовідведення в сумі 327970,65 грн. Вказує на те, що формулювання Ужгородською ОДФІ пункту 3 виставленої вимоги щодо проведення претензійно-позовної роботи із підприємствами з метою відшкодування дебіторської заборгованості повністю узгоджується з нормами законодавства і є вказівкою органу державного фінансового контролю на вчинення дій щодо відшкодування завданої шкоди інтересам комунального підприємства.

У судове засідання 31 грудня 2014 року відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, явку свого уповноваженого представника також не забезпечив, однак надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його представників у відпустці. Зазначене клопотання судом відхилене як необґрунтоване та справу вирішено на підставі наявних у ній доказів відповідно до статті 128 частини 4 КАС України. Зокрема, суд зазначив, що відповідачем є суб'єкт владних повноважень - юридична особа і неявка одного представника не унеможливлює явку іншого представника, в тому числі й осіб, які проводили відповідну перевірку, керівника суб'єкта владних повноважень, інших осіб.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 2.3.4.2 плану роботи Ужгородської об'єднаної державної фінансової інспекції на ІV квартал 2013 року та на підставі направлення на проведення ревізії від 30 грудня 2013 року № 124, виданого начальником Ужгородської ОДФІ, заступником начальника ОСОБА_3 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності у позивача за період з 01 квітня 2011 року по 01 січня 2014 року, за наслідками ревізії складено акт від 21 березня 2014 року № 07-810/6 (далі по тексту - акт ревізії) (Т. 1 а.с.а.с. 12-65).

Зі змісту цього акту ревізії вбачається, що по 47 підприємствах та організаціях претензійно-позовна робота протягом періоду, що ревізувався, не проводилась. Також згідно з висновками, викладеними в акті, в результаті відсутності належного контролю з боку керівника підприємства і не вжиття ним жодних заходів з проведення претензійно-позовної роботи за період з 01 квітня 2011 року по 01 січня 2014 року щодо стягнення простроченої дебіторської заборгованості за надані послуги позивачем втрачено активів в результаті неотримання доходів на загальну суму 327970,65 грн., що є порушенням вимог статті 193 пунктів 1 та 2, а також статті 233 Господарського кодексу України статей 509, 610, 611 Цивільного кодексу України.

На підставі висновків акту ревізії Ужгородською ОДФІ 31 березня 2014 року була складена вимога про усунення порушень та недоліків виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності за № 01-13/302 (Т. 1 .а.с.а.с. 69-72).

Зокрема, пунктом 3 цієї вимоги від позивача, зокрема, вимагається забезпечити надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.; провести претензійно-позовну роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн..

У відповідності до пунктів 1, 16 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 жовтня 2011 року № 1236 державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підпорядковуються Державній фінансовій інспекції України та є її територіальними органами. У складі Інспекцій утворюються як структурні підрозділи державні фінансові інспекції у районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах державні фінансові інспекції, а також можуть вводитись посади головних державних фінансових інспекторів в районах та містах. Інспекція є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в установах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки.

Таким чином, Ужгородська об'єднана державна фінансова інспекція Державної фінансової інспекції в Закарпатській області є структурним підрозділом Державної фінансової інспекції в Закарпатській області без статусу юридичної особи.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі по тексту - Положення про Держфінінспекцію), Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 частини 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-XI (далі по тексту Закон України № 2939-XI), державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю інспектування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 550, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Документальна перевірка передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). Надання документів об'єкта контролю посадовим особам контролюючого органу забезпечується керівником об'єкта чи його заступником.

Документальна і фактична перевірки проводяться щодо дотримання вимог законів та інших нормативно-правових актів. Фактична перевірка здійснюється станом на дату її проведення незалежно від періоду, що підлягає ревізії. Для підтвердження результатів фактичної перевірки та фактів, що стосуються періоду, який підлягає ревізії, посадові особи контролюючого органу можуть перевіряти документи об'єкта контролю і за інші періоди фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю. (пункт 16 Порядку № 550).

На підставі Акту ревізії та заперечень відповідача судом встановлено, що висновки Акту ревізії про втрату підприємством активів у вигляді недоотриманих доходів внаслідок пропуску строків позовної давності зроблені відповідачем виключно за даними регістрів бухгалтерського обліку позивача та довідки "Про наявність дебіторської заборгованості, терміни позовної давності якої спливли 01 жовтня 2013 року у розрізі субрахунків в КП "Водоканал м. Ужгорода", яка скріплена підписом заступника начальника Ужгородської ОДФІ та підписом головного бухгалтера КП "Водоканал м. Ужгорода" (Т. 1 а.с.а.с. 66-68).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", під активами розуміється ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Дебіторська заборгованість виникає та відображається у бухгалтерському обліку на підставі первинних документів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення (стаття 9 частина 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до пункту 10 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 року № 87 та яке було чинне до 19 березня 2013 року, актив відображається у балансі за умови, що його оцінка може бути достовірно визначена і очікується отримання в майбутньому економічних вигод, пов'язаних з його використанням.

Відповідно до пункту 5 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість"", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

На порушення викладених норм, пункту 16 Порядку № 550, вказана довідка, а також Акт ревізії у відповідній частині не містять посилань на будь-які первинні документи об'єкта контролю, що достовірно підтверджують розмір недоотриманих доходів на вказану відповідачем суму 327970,65 грн. в розрізі кожного дебітора, відсутній документально підтверджений механізм визначення вказаної суми втрачених активів. При цьому відповідачем не перевірено наявність документальних підстав та правильність відображення таких сум у бухгалтерському обліку позивача.

Судом встановлено, що наказом позивача № 36 від 07 квітня 2014 року "Про вжиття заходів щодо організації претензійно-позовної роботи на підприємстві та перевірку стану дебіторської заборгованості" утворено Комісію з перевірки стану дебіторської заборгованості, зобов'язано провести перевірку стану дебіторської заборгованості станом на 01 жовтня 2013 року за даними бухгалтерського обліку та первинними бухгалтерськими, фінансово-господарськими та іншими документами в розрізі кожного дебітора (Т. 4 а.с.а.с. 3-5).

За результатами роботи Комісії складено акт від 30 червня 2014 року, з якого вбачається, що правильність обрахунку та відображення у бухгалтерському обліку позивача сум дебіторської заборгованості в розмірі 327970,65 грн. документально не підтверджується (Т. 4 а.с.а.с. 17-35).

Відповідно до Акту комісії під час розрахунку грошових зобов'язань окремих дебіторів за спожиті послуги проведено невірне тлумачення та/або не враховано умови укладених договорів, у зв'язку з чим при розрахунку допущено арифметичні помилки та невірно відображено розмір дебіторської заборгованості у бухгалтерському обліку позивача (зокрема, щодо Закарпатської обласної організації партії "Відродження" на суму 4308,27 грн., ФОП ОСОБА_4 на суму 6212,16 грн., ФОП ОСОБА_5 на суму 3734,81 грн., ФОП ОСОБА_6 на суму 1102,88 грн., ФОП ОСОБА_7 на суму 226,22 грн., ФОП ОСОБА_8 на суму 1427,96 грн.). Комісією запропоновано провести корегування даних бухгалтерського обліку шляхом зменшення розміру безпідставно обрахованої заборгованості.

Також судом досліджено наявні у матеріалах справи довідки та електронні витяги з ЄДРПОУ, якими підтверджується, що окремі боржники із тих, щодо яких відповідачем ставиться вимога про відшкодування дебіторської заборгованості та проведення з ними претензійно-позовної роботи, припинені в установленому законом порядку (зокрема, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ТОВ "Нікас", ВАТ "Ужгородське шляхово-будівельне управління №58", ТОВ "Компроф", ПП "Атекс-Уж", ОП "Сервіс-Доманинці", ЗАТ "Підприємство малої механізації"). У зв'язку з цим будь-яке нарахування плати за спожиті послуги після внесення до ЄДРПОУ запису про припинення особи та його відображення в обліку є помилковим у зв'язку з відсутністю фактичного споживання послуг, а вимога відповідача щодо звернення до суду з позовами до цих осіб є такою, що не ґрунтується на законі.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11 травня 2010 року у справі № 6/186 ліквідовано юридичну особу - Приватне підприємство "Авет", вимоги всіх кредиторів, в т.ч. позивача на суму 4794,58 грн. визнано погашеними, що спростовує факт відсутності позовної роботи та унеможливлює подальше її ведення щодо цього підприємства, що також не було враховано відповідачем.

Отже, у зв'язку з неможливістю отримання підприємством економічних вигід від використання "активу", дебіторська заборгованість, яка рахується за вказаними господарюючими суб'єктами, не може бути стягнута в судовому порядку та підлягає списанню з балансу як така, що не відповідає визначенню "актив". Крім того, така сума дебіторської заборгованості, не може бути достовірно визначена у зв'язку з помилковістю проведених розрахунків та не підтвердженням цих розрахунків первинними документами.

Про зазначені обставини зазначалось начальником юридичного відділу підприємства Подсоліною Л.В., про що вказано у Акті ревізії, проте надані позивачем пояснення та документи під час проведення ревізії відповідачем не враховані.

У матеріалах справи наявний лист позивача від 30 квітня 2014 року № 578/1 на Вимогу відповідача № 01-13/302 від 31.03.2014р., який містить відмітку відповідача про отримання, відповідно до якого позивачем зазначено про ведення претензійно-позовної роботи та надано підтвердні документи на 69 аркушах (Т. 4 а.с.а.с. 36, 37).

Судом досліджено надані позивачем документи фінансово-господарської діяльності позивача, ведення претензійно-позовної роботи та встановлено, що дебіторська заборгованість в окремих випадках обліковувалась позивачем у період 2002-2011 років. При цьому наявними у справі документами не підтверджується розмір заборгованості, що зазначена у акті ревізії та в оспорюваній вимозі на суму 327970,65 грн.. Також спростовується позиція відповідача щодо відсутності ведення претензійно-позовної роботи щодо стягнення з боржників заборгованості у попередні періоди фінансово-господарської діяльності позивача. Всупереч пункту 16 абзацу 3 Порядку № 550, не було враховано відповідачем при формуванні оскаржуваної вимоги.

Зокрема, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22 жовтня 2003 року у справі № 12/198 задоволено позов позивача до приватного підприємця ОСОБА_2 - стягнуто на користь позивача заборгованість в сумі 1138,80 грн. Постановою державного виконавця відділу ДВС Ужгородського міського управління юстиції від 20 листопада 2003 року відкрито виконавче провадження про стягнення вказаної суми боргу на користь позивача.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 31 серпня 2010 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27 жовтня 2010 року, у справі № 11/65 відмовлено у задоволенні позову позивача до фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 20684,99 грн., в тому числі 16951,58 грн. - заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з червня 2008 року по червень 2010 року, 2724,66 грн. інфляційних нарахувань, 604,84 грн., 3% річних та 403,91 грн. пені, нарахованої за період з 01 серпня 2009 року по 25 червня 2010 року у зв'язку з тим, що розрахунок з позивачем за надані послуги відповідно до показників лічильника за затвердженими тарифами у відповідності до умов договору проведено повністю, а обов'язок оплачувати послуги нараховані у п'ятикратному розмірі діючих тарифів за понадлімітне використання води та каналізації укладеним між сторонами договором не передбачено.

За таких обставин висновки відповідача про втрату активів на вказані суми у зв'язку з відсутністю претензійно-позовної роботи є безпідставними.

Суд також зазначає, що з метою підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку об'єкта контролю контролюючими органами можуть проводитися зустрічні звірки на підприємствах, в установах та організаціях (пункт 26 Порядку № 550), проте жодні зустрічні звірки з боржниками позивача, що не перебувають в процесі припинення, відповідачем не проводились.

Судом також встановлено, що відповідачем до загальної суми дебіторської заборгованості, щодо якої ставиться вимога про її відшкодування, включено заборгованість громадянки ОСОБА_13 в сумі 2934,60 грн., яка обліковується на субрахунку 685, та заборгованість кооперативу "Ізоліровщик" в сумі 13619,99 грн., яка обліковується на субрахунку 377. Відповідно до Акту комісії та Додатку до нього заборгованість ОСОБА_13 в сумі 2934,60 грн. є заборгованістю працівника підприємства за використання міжміської та міжнародної телефонної лінії. Заборгованість кооперативу "Ізоліровщик" в сумі 13619,99 грн. є кредиторською, а не дебіторською.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, на субрахунку 377 "Розрахунки з іншими дебіторами" ведеться облік розрахунків за іншими операціями, облік яких не відображається на інших субрахунках рахунку 37 "Розрахунки з різними дебіторами", зокрема розрахунки за операціями, пов'язаними із здійсненням спільної діяльності (без створення юридичної особи), усі види розрахунків з працівниками (крім розрахунків за виплатами працівникам та з підзвітними особами), інші розрахунки. На субрахунку 685 "Розрахунки з іншими кредиторами" ведеться облік операцій, які не передбачені для обліку на інших субрахунках рахунку 68 "Розрахунки за іншими операціями", а саме: з різними організаціями за операціями некомерційного характеру (учбовими та науково-дослідними закладами тощо); за іншими операціями.

У зв'язку з цим заборгованість ОСОБА_13 та кооперативу "Ізоліровщик" не є дебіторською заборгованістю за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, що також підтверджується і змістом Акту ревізії та Довідки "Про наявність дебіторської заборгованості, терміни позовної давності якої спливли 01 жовтня 2013 року у розрізі субрахунків в КП "Водоканал м. Ужгорода"", на що посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень.

За таких обставин формулювання вимоги відповідача провести претензійно-позовну роботу щодо відшкодування дебіторської заборгованості на загальну суму 327970,65 грн., до якої включено заборгованість ОСОБА_13 та кооперативу "Ізоліровщик", саме як заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення є безпідставним.

Також Суд не погоджується з висновками відповідача щодо пропуску строку позовної давності щодо всіх 47 боржників, оскільки, як зазначалося, такі висновки зроблені не на підставі первинних документів та без урахування правил статей 261, 264 ЦК України щодо початку перебігу строку та його переривання у зв'язку з проведенням окремими боржниками часткової оплати у період з 01 квітня 2011 року по 01 січня 2014 року, що підтверджується наданими позивачем довідками по рахунках боржників, яку позивач має право зарахувати у рахунок заборгованості минулих періодів. За таких обставин висновок відповідача про втрату активів у зв'язку з пропуском строку позовної давності є передчасним.

З урахуванням викладеного суд констатує, що позивачем не було допущено втрат активів на загальну суму 327970,65 грн., а вимога відповідача про відшкодування дебіторської заборгованості в сумі 327970,65 грн. є протиправною, оскільки ґрунтується на документально непідтверджених висновках Акту ревізії.

Крім того, з наданих позивачем пояснень та документів вбачається, що підприємством проводилась претензійно-позовна робота з боржниками, в тому числі у період з 01 квітня 2011 року по 01 січня 2014 року, що підлягав ревізії.

Як наслідок, суд, дослідивши матеріали справи, зокрема, Акт комісії та Додаток до нього, взявши до уваги пояснення представника позивача, приходить до переконання, що пункт 3 Вимоги в частині відшкодування дебіторської заборгованості є необґрунтованим, оскільки в даному випадку проведення претензійно-позовної роботи не матиме необхідних результатів повернення коштів підприємству, а звернення до суду за будь-яких обставин є правом підприємства, а не обов'язком.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки форма та зміст вимоги чинним законодавством України не встановлені, орган фінансового контролю робить вказівку щодо способу забезпечення усунення виявлених ревізією порушень у вимозі на власний розсуд, оскільки у спірних правовідносинах відповідачем обрано невірний спосіб усунення порушень, який чинним законодавством не передбачено.

Положенням про Держфінінспекцію передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства. Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (пункт 4підпункт 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями статті 10 частини 1 пункту 7 Закон України № 2939-XI, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення відповідача до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність у органа державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки (недоотримані кошти).

У даній справі, Інспекція пред'явила вимогу № 01-13/302 від 31 березня 2014 року про усунення порушень, виявлених під час ревізії. У пункті 3 вказаної вимоги зазначено про необхідність надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги та відшкодування дебіторської заборгованості.

Зважаючи на те, що у разі наявності - збитки (недоотримані доходи) стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України у постанові від 04 грудня 2014 року по справі № К/800/58676/13, а також Верховним Судом України у постанові від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14, яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України.

За таких обставин суд вважає, що пункт 3 вимоги № 01-13/302 від 31 березня 2014 року в оспорюваній частині є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону, а також статті 2 частині 3 КАС України, у зв'язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині невикористання первинних документів та складення акту ревізії суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями пункту 3 Порядку №550 акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Таким чином, акт перевірки є узагальненим описом виявлених перевіркою порушень, при цьому, дії щодо включення до акту певних висновків не встановлюють відповідальність позивача, не змінюють та не припиняють його прав та обов'язків.

Отже, права позивача діями Ужгородської ОДФІ Державної фінансової інспекції у Закарпатській області щодо внесення до акту ревізії певних непідтверджених документально висновків не порушені, а права позивача в повному обсязі можуть бути відновлені шляхом скасування вимоги, яка має для позивача обов'язковий характер.

З огляду на вищевикладене, а також на те, що відповідач, відповідно до статті 71 частини 2 КАС України не довів правомірності оспорюваної Вимоги, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Закарпатській області № 01-13/302 від 31 березня 2014 року "Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності" в частині: - "забезпечити надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.; - провести претензійно-правову роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн.".

У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко