Справа № 2а-103/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ К/9991/64326/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового касаційного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Київського міського центру зайнятості про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними і зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 3 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 разом із неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 перебуває на обліку в центрі обліку бездомних громадян як особа без визначеного місцезнаходження. Позивач має штамп у паспорті про реєстрацію переважного місцезнаходження з 21 червня 2011 року по 22 грудня 2011 року, що підтверджується довідкою центру обліку бездомних громадян № 222 від 26.09.2011 року.

У паспорті серії НОМЕР_1, виданого 11.06.2003 року відділом СМ при ГУ МВС України в Київській області року на ім'я ОСОБА_4, міститься відмітка Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про реєстрацію її переважного місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 21.06.2011 року Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві зроблено чергову відмітку в паспорті ОСОБА_4 про реєстрацію її переважного місцезнаходження за вказаною адресою.

Зазначені дії Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві в установленому законом порядку позивач не оскаржував.

Наказом заступника директора з кадрових питань та побуту - начальника відділу кадрів ПАТ «Оболонь» № 5128к від 29.09.2011 року ОСОБА_4 звільнено з роботи за згодою сторін.

У жовтні 2011 року позивач звернувся до Солом'янського районного центру зайнятості із заявою щодо реєстрації в службі зайнятості і взяття на облік як безробітного. Листом від 06.10.2011 року №5706 позивачу було відмовлено в такій реєстрації з посиланням на те, що у паспорті міститься відмітка про переважне місцезнаходження, а реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться державною службою зайнятості за місцем їх проживання, що передбачено Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №219 від 14.02.2007 року.

Відносини щодо свободи пересування та вільного вибору місця проживання, порядку реєстрації громадян регулюються приписами ч.2 ст.19, ст. 22 Конституції України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закону України «Про зайнятість населення», Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №219 від 14.02.2007 року (далі - Порядок).

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» ( в редакції від 07.05.2009 року) переважне місцезнаходження бездомного і безпритульного - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає.

Згідно цієї ж статті Закону в редакції від 18 січня 2011 року реєстрація місця проживання або місця перебування бездомної особи - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси закладу для бездомних осіб та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

В редакції Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 18 січня 2011 року відсутня таке поняття як «переважне місцезнаходження».

Пунктом 3 Порядку (в редакції чинній на час прийняття Солом'янським районним центром зайнятості оскаржуваного рішення) передбачено, що реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за місцем їх проживання за умови пред'явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документу про освіту.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача в службу зайнятості із заявою про реєстрацію, як такого, що є безробітним, в паспорті було зроблено відмітку про переважне місцезнаходження, а реєстрація і облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться державною службою зайнятості за місцем проживання, що передбачено Порядком.

Із зазначених норм законів видно, що така обставина стала обґрунтованою підставою для прийняття Солом'янським районним центром зайнятості правомірного рішення про відмову позивачу в реєстрації та взятті на облік.

Аналізуючи приведене законодавство, нормативні акти, які врегульовують спірні правовідносини, та враховуючи ту обставину, що право позивача на реєстрацію за місцем перебування порушено Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві, який не є стороною у справі, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для прийняття рішення на користь позивача.

Доводи касаційної скарги зроблених цими судами висновків не спростовують.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 3 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

С у д д і : В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер