Справа № 816/4996/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2015-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4996/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Є.Б., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Глобинському районі Полтавської області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Глобинському районі Полтавської області (далі - УПФ, позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Глобинському районі (далі - відповідач) про стягнення витрат на виплату допомоги на поховання в розмірі 185,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач безпідставно відмовив у прийнятті до відшкодування зазначених сум витрат, понесених Пенсійним фондом.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надавши суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання явку свого уповноваженого представника також не забезпечив, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В наданих суду письмових зепереченнях відповідач зазначає, що відповідно до пункту 2.6 Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 №826, витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Розмір і процедура проведення та обліку витрат на поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг встановлюються правлінням Фонду для обласних управлінь його виконавчої дирекції на диференційній основі відповідно до фінансових можливостей та місцевих умов за поданням виконавчої дирекції Фонду. Тобто, Фонд несе витрати на поховання лише у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві, який стався за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а тому тільки у зазначених випадках підлягають відшкодуванню Пенсійному фонду виплачені суми допомоги на поховання. Разом з тим, у відповідача відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт причинного зв'язку між смертю ОСОБА_1 та отриманими останнім травмами або іншим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві, що є необхідною умовою для здійснення відшкодувань як особам, які здійснили поховання померлого, так і органам Пенсійного фонду. У зв'язку з викладеним, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З пояснень, наведених у позові та запереченні, суд з'ясував, що згідно з актом щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та таблиці розбіжностей за серпень 2014 року, підписаних представниками обох фондів, відповідачем не були враховані суми витрат на виплату та доставку допомоги на поховання, виплаченої сім'ї померлого ОСОБА_1, який отримував пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в розмірі 185,05 грн (а.с. 27-28).

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що померлий ОСОБА_1 отримував пенсію внаслідок нещасного випадку на виробництві на підставі протоколу про призначення пенсії від 01.11.1983 №10/112 (а.с. 21), акту №5 про нещасний випадок на виробництві від 24.08.1983 (а.с. 13-14) та довідки МСЕК №061909 (а.с. 15).

Надаючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідача, суд виходить з наступного.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків, передбачений статтею 21 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1105-XIV).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 21 Закону №1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку організувати поховання померлого, відшкодувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд соціального страхування від нещасних випадків згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2001 №826, регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку, витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 2 частини дев'ятої статті 34 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Аналіз норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, медико-соціальні експертні міські, районні, міжрайонні комісії визначають, зокрема, причини смерті інваліда або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім'ї померлого.

Враховуючи те, що докази на підтвердження причинного зв'язку смерті громадянина ОСОБА_1 з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, професійним захворюванням, позивачем не надані, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування відповідачем понесених УПФ витрат на поховання зазначеної особи.

При вирішенні даного спору суд, у відповідності до вимог статті 2442 Кодексу адміністративного суду України, зважає на правову позицію Верховного Суду України щодо зобов'язання Фонду відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, висловлену в постанові від 23.05.2011 у справі №21-48а11.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Є.Б. Супрун