Справа № 872/7242/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 1170/2а-4260/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року у справі № 1170/2а-4260/12 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби (далі - відповідач), про скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.03.2012 року, яким збільшено суму зобов'язання за платежем - податок на додану вартість в розмірі 26270,86 грн., з них: за основним платежем - 21016,68 грн., за штрафними санкціями - 5254,18 грн..

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, вказав, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення і підстави для його скасування відсутні.

Відповідач про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, свого представника до суду не направив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2012р. фахівцями податкового органу було проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань достовірності декларування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП "Корел - Плюс" за період з 01.03.2007 р. по 31.12.2010 р., про складено акт від 21.02.2012 р. №25/1710/НОМЕР_1.

В ході проведеної перевірки встановлено, що позивачем завищено дозволений податковий кредит з податку на додану вартість на суму 44933,34 грн..

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 05.03.2012 року №, яким визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 26270,86 грн., із них: за основним платежем - 21016,68 грн., штрафні (фінансові) санкції- 5254,18 грн..

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з вимогами про його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, безпосереднім контрагентом позивача було ПП "Корел - Плюс".

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з зазначеним контрагентом позивачем надано договір купівлі-продажу техніки та запчастин до даної техніки №2 від 01.04.2008 року.

На підтвердження фактичного виконання умов договору позивачем надано накладні, платіжні доручення, податкові накладні, виписки з особового рахунку. Крім того, позивачем надано реєстр отриманих та виданих податкових накладних, видаткові та податкові накладні.

Правочини, укладені між позивачем та ПП "Корел - Плюс", на думку перевіряючих, не спричинили реального настання юридичних наслідків. Отже, якщо навіть покупці ПП "Корел - Плюс", в даному випадку позивач, нададуть до перевірки первинні документи, вони не матимуть юридичної сили та доказовості, оскільки складені з метою надання податкової вигоди та ухилення від сплати податків, а не фіксування фактично здійснення господарських операцій.

Суд першої інстанції, спростовуючи такі висновки відповідача, цілком обґрунтовано зазначив, що Відповідачем не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами (позивачем та ПП "Корел - Плюс") в момент укладення правочинів вимог, встановлених ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, що могло б бути підставою для визнання правочинів недійсними.

Колегія суддів звертає увагу, що господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Позивачем були наданні первинні документи, що підтверджують факт здійснення реальних господарських операцій. За вказаним вище договором було придбано товари, що використовувалися позивачем відповідно до основної діяльності.

Відповідачем же, в свою чергу, не було спростовано достовірності відомостей, що містять первинні та розрахункові документи, надані платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій. Податковим органом не доведено належними та допустимими доказами того факту, що укладення договору не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків, та що договір укладено без мети настання реальних наслідків. Судових рішень щодо визнання угоди недійсною суду надано також не було, а тому можливо стверджувати що доводи відповідача ґрунтуються лише на припущеннях, що є неприпустимим.

З позиції податкового органу, позивачем, в порушення п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР (в редакції, що діяв на час укладання та виконання господарських операцій), ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, до податкового кредиту включено суми податку на додану вартість у зв'язку з придбанням товарів, який проведено на підставі нікчемного правочину, чим завищено суму податкового кредиту.

В той же час, в акті перевірки, що став підставою для нарахування зобов'язань, не зазначено жодного порушення, допущеного позивачем. Фактично всі висновки будуються на виявлених порушеннях контрагента, а не позивача, як платника податків.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є сам факт придбання таких товарів та послуг з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності (або подальшої реалізації). При цьому, податковим законодавством України (чинного на той час) встановлено єдиний випадок, що дає право на включення платником ПДВ до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку.

Зокрема, згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений та підтверджений належним чином оформленими первинними документами, складеними у відповідності до закону, що в свою чергу відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем підтверджено правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість у перевіреному періоді.

Господарська операція між позивачем та зазначеним вище контрагентом мала реальний фінансово-господарський характер. Укладені між сторонами договори у встановленому порядку нікчемними не визнано, фінансово-господарські правовідносини підтверджені первинними бухгалтерськими документами, а тому є протиправними дії відповідача, як контролюючого органу, в частині збільшення позивачу, як платнику податків, суми грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 26270,86 грн..

Мотивація та доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не дають колегії суддів підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року у справі № 1170/2а-4260/12 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 22.12.14р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак