Справа № 808/7872/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

19 грудня 2014 року (о 10 год. 04 хв.) Справа № 808/7872/14 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Батрак І.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування рішення про застосування фінансових санкцій

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області, відповідач), в якому просить скасувати рішення від 29.10.2014 № про застосування фінансових санкцій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Податковим кодексом України та Господарським кодексом України та вказує, що 10.06.2014 постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винною у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 156 КУпАП, а саме реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії та права на роздрібну торгівлю, у зв'язку із чим на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн., який позивачем сплачено у повному розмірі. Зазначає, що приписами ст. 17 Закону №481/95-ВР передбачено застосування фінансової санкції у вигляді штрафів до суб'єктів господарювання. Посилається на ч.2 ст. 55 Господарського кодексу України та пояснює, що на час скоєння правопорушення позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Крім того, вказує, що нормами Податкового кодексу України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій шляхом прийняття за наслідками проведеної перевірки податкового повідомлення-рішення, натомість відповідачем винесено оскаржуване рішення, яке не передбачено чинним законодавством, у зв'язку із чим є нікчемним в силу закону. На підставі викладеного, вважає, що оскаржуване рішення є протиправним, просить позов задовольнити та скасувати рішення відповідача від 29.10.2014 № , яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у розмірі 17 000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте 19.12.2014 надав до суду клопотання (вх. № 53700) про розгляд справи без його участі. У попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте 19.12.2014 надав суду клопотання (вх. №53756) про розгляд справи без його участі. Заперечення проти позову на адресу суду не надходили.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст. 41 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) зареєстрована як фізична особа - підприємець 13.05.2014, про що свідчить Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2014 у справі №320/5246/14-п визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. Із змісту вказаної постанови судом встановлено, що 17.03.2014 о 09 год. 10 хв. по вул. Дзержинського,310 в м. Мелітополі ОСОБА_1 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії та права на роздрібну торгівлю.

Згідно заяви на переказ готівки №43 від 08.07.2014 позивачем сплачено до Державного бюджету м. Мелітополя 850,00 грн. у рахунок сплати адміністративного штрафу.

Відповідачем на підставі матеріалів ОУ Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 17.03.2014 проведено перевірку стану дотримання законодавства під час провадження діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, свідоцтво про державну реєстрацію від 13.05.2014 №0025035, за результатами якої відповідачем винесено рішення від 29.10.2014 № про застосування фінансових санкцій, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 17 000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Вважаючи вищезазначене рішення протиправним позивач звернувся із позовом до суду про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №481/95-ВР).

Частиною 11 ст. 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

За порушення норм Закону № 481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством (ч.1 ст.17 Закону № 481/95-ВР).

Водночас, абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону № 481/95-ВР визначається Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України № 481/95-ВР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі - Порядок № 790).

Відповідно до п. 3 Порядку № 790 до суб'єктів підприємницької діяльності, винних у вчиненні порушень, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірах, передбачених Законом.

Згідно із п.5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Визначення «суб'єкта господарювання» наведено у ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України. Так, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ч.2 ст.55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Мелітопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 29.10.2014 № про застосування фінансових санкцій до позивача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки із матеріалів справи судом встановлено, що на час скоєння правопорушення (роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії) позивач не був зареєстрований відповідно до закону як фізична особа - підприємець, а отже не є суб'єктом порушення у розумінні Закону № 481/95-ВР та Господарського кодексу України.

При цьому, пунктом 4 Порядку №790 встановлено, що посадові особи і громадяни, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, за порушення норм Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами ч.1 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення роздрібна або оптова, включаючи імпорт або експорт, торгівля спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібна торгівля алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії або без марок акцизного збору чи з підробленими марками цього збору - тягне за собою накладення штрафу від п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Так, постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2014 у справі №320/5246/14-п визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., яке 08.07.2014 позивачем сплачено у повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів..

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення. Під час винесення рішення судом враховано, що проти позову відповідач не заперечив, доводи позивача не спростував.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 29.10.2014 № про застосування фінансових санкцій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з Державного бюджету України судові витрати у розмірі 182,70 (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак