Справа № 807/401/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ К/800/46585/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Юрченко В.П.

Суддів Блажівської Н.Є.

Моторного О.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів в Закарпатській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2014

у справі № 807/401/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дахмаркет»

до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів в Закарпатській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Дахмаркет» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.02.2013 року № 120/22-02/37429132/1021, яким визначене грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 128763,75 грн., в тому числі 116981,00 грн. основний платіж та 11782,75 грн. штрафні санкції, № 121/22-02/37429132/1022, яким визначене грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 187333,75 грн., в тому числі 149867,00 грн. основний платіж та 37466,75 грн. штрафних санкцій, №122/22-02/37429132/1023, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 205020,00 грн. та зобов'язано сплатити штрафну санкцію в розмірі 40555,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2014 задоволено апеляційну скаргу позивача, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведена виїзна планова перевірка ТзОВ «Дахмаркет» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 16.12.2010 року до 30.09.2012 року, за результатами якої складено акт від 18.01.2013 року № 111/22-02/37429132.

Перевіркою встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме: пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, пп. 139.1.13 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 116981,00 грн.; п. п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 149867,00 грн., а також завищено показники Декларації з податку на додану вартість «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» на загальну суму 113904,00 грн. та показники Декларації з податку на додану вартість «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань наступних звітних (податкових) періодів» на загальну суму 91116,00 грн.

На підставі акта перевірки 05.02.2013 року прийнято спірні податкові повідомлення-рішення форми «Р» № 120/22-02/37429132/1021, яким визначене грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 128763,75 грн., в тому числі 116981,00 грн. основний платіж та 11782,75 грн. штрафні санкції, форми «Р» № 121/22-02/37429132/1022, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 187333,75 грн., в тому числі 149867,00 грн. основний платіж та 37466,75 грн. штрафних санкцій, форми «В1» № 122/22-02/37429132/1023, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 205020,00 грн. та зобов'язано сплатити штрафну санкцію в розмірі 40555,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню з підстав їх прийняття на підставі суб'єктивних припущень посадових осіб податкового органу, викладених в акті перевірки, їх висновки є передчасними, які не підтверджені належними доказами, без фактичного аналізу господарської діяльності позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду щодо неправомірності прийняття податкових повідомлень-рішень виходячи з наступного.

Одними з видів діяльності ТОВ «Дахмаркет» є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами, неспеціалізована оптова торгівля та посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач уклав з ТОВ «Карла Україна» (постачальник) договір № 4/02 від 23.02.2012 року, предметом якого є поставка прокату плоского, виробів з чорних металів, заготовок в асортименті, дерев'яних піддонів, металевих ящиків. Строк дії договору - до 31.12.2012 р.

Фактичне виконання договору підтверджується належним чином оформленими податковими та видатковими накладними, які містять підписи керівників, договорами про зберігання товару, актами виконаних робіт, податковими накладними. В подальшому придбаний товар позивачем реалізовано на користь Компанії «Karla-slovensko», s.r.o (Словацька Республіка) та Компанії «Karla», s.r.o (Чеська Республіка), що підтверджується вантажними митними деклараціями, документами про оплату товару.

Позивач в особі уповноваженого представника безпосередньо брав участь в огляді, завантаженні, митному оформленні та відправленні товарів, придбаних в ТОВ «Карла Україна», що підтверджується підписом Малиша М.В. в вантажних митних деклараціях на експорт товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правильність розрахунку витрат, згідно з приписами п. п. 138.6, ст. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, а саме з вартісних показників операцій, а також розрахунком, обчисленим виходячи з кількісних показників операцій з експорту по відношенню до загальної кількості імпортних операцій та сукупного обсягу господарських операцій за аналогічний період в діяльності товариства, оскільки п.п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України визначено спосіб та порядок формування собівартості виготовлених та реалізованих товарів, тобто порядок формування собівартості товарів у випадку якщо продавцем товару є виробник товару, при тому, що позивач не є виробником експортованого товару.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Дахмаркет» уклав з фірмою-нерезидентом «Stavmix plus s.r.o.» договір агентського представництва від 01.01.2011 року № 1, предметом якого є організація, узгодження та здійснення від імені і за рахунок позивача певних дій, в тому числі представництво з питань ведення переговорів, укладення та підписання договорів поставки продукції торгової марки ТОNDАСН, організації поставок продукції. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що фактичне виконання договору підтверджується актом виконаних робіт, документами про оплату послуг. Вартість отриманих послуг включено до складу витрат підприємства.

також, позивач уклав з фірмою-нерезидентом «Tondach Slovensko, s.r.o.» договір про надання консультаційних послуг від 01.10.2011 року № 09/2011, предметом якого є надання консультаційних послуг з організації діяльності з реалізації продукції виробництва торгової марки ТОNDАСН, предметом якого є консультаційні послуги щодо організації діяльності з реалізації продукції виробництва торгової марки ТОNDАСН. Фактичне виконання договору підтверджується актами виконаних робіт, документами про оплату.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що в сукупності з іншими первинними документами, надані акти виконаних робіт та документи про їх оплату підтверджують фактичне виконання цих робіт, та як наслідок правомірне формування доходів та витрат, а також податкового кредиту.

Статтею 135 Податкового кодексу України встановлено порядок визначення доходів та їх склад, а саме: доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.п.135.2 ПК України).

Підпунктом 135.4 ст. 135 Податкового кодексу України визначено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); дохід банківських установ, до якого включаються: а) процентні доходи за кредитно-депозитними операціями (в тому числі за кореспондентськими рахунками) та цінними паперами, придбаними банком; б) комісійні доходи, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, наданими гарантіями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) прибуток від операцій з торгівлі цінними паперами; г) прибуток від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; ґ) позитивне значення курсових різниць відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; д) надлишкові суми страхового резерву, що підлягають включенню до доходу згідно з пунктами 159.2, 159.4 статті 159 цього Кодексу та суми заборгованості, що підлягають включенню до складу доходів згідно з пунктом 159.5 статті 159 цього Кодексу; е) доходи від відступлення права вимоги боргу третьої особи або виконання вимоги боржником (факторингу) згідно з пунктом 153.5 статті 153 цього Кодексу; є) дохід, пов'язаний з реалізацією заставленого майна; ж) інші доходи, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші доходи, передбачені цим розділом.

Дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (п.п.137.1 ст. 137 ПК України).

Згідно п.п.14.1.27 Податкового кодексу України, витратами визнається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.п.138.2 ст. 138, - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 ст. 139 ПК України, - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, не включаються до складу витрат витрати, понесені (нараховані) у звітному періоді у зв'язку з придбанням у нерезидента послуг (робіт) з консалтингу, маркетингу, реклами (крім витрат, здійснених (нарахованих) на користь постійних представництв нерезидентів, які підлягають оподаткуванню згідно з пунктом 160.8 статті 160 цього Кодексу) в обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (за вирахуванням податку на додану вартість та акцизного податку) за рік, що передує звітному, а для банків - в обсязі, що перевищує 4 відсотки доходу від операційної діяльності (за вирахуванням податку на додану вартість) за рік, що передує звітному (П.п.139.1.13. ст. 139 ПК України).

Відповідач доводить суду про порушення позивачем порядку формування витрат в зв'язку з включенням до їх складу суми 205961 грн. вартості послуг маркетингу, придбаних від фірми - нерезидента «Stavmix plus s.r.o.» згідно договору агентського представництва від 01.01.2011 року № 1.

Податковим кодексом України визначено, що маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги) (п.п.14.1.108).

Суд касаційної інстанції вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції, що предмет договору з фірмою-нерезидентом «Stavmix plus s.r.o.» є саме надання агентських послуг: представництво інтересів позивача перед юридичними особами-нерезидентами, а також з іноземними органами влади та надання консультаційних послуг з питань ведення переговорів, організації поставок продукції, організації поставок продукції, в тому числі перевірка її кількості та якості. (п.п.1.2 Договору). За змістом п.п.12.1, 1.2.2, 1.2.3 Договору, якими передбачено конкретні можливі дії Агента на користь позивача, ці дії взагалі не підпадають під визначення маркетингових послуг.

Згідно з п.п.14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно зі п.п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п.п. 198.6 цього кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПК України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Підпунктом 185.1 ст. 185 цього кодексу визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Стаття 200 Податкового кодексу України встановлює Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.п.200.1 ПК України)

Підпунктом 200.4 ст. 200 цього кодексу визначено: якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів (п.п.200.6 ст. 200 ПК України).

Отже, суд апеляційної інстанції правильно прийшов до висновку, що надані документи первинного та бухгалтерського обліку підтверджують фактичне надання послуг та поставки товару, та позивач обґрунтовано довів про правильність формування доходів і витрат, також формування податкового кредиту, та відповідно про протиправність податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Якщо відсутні підстави для скасування судового рішення, суд касаційної інстанції відповідно до положень статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України відхиляє касаційну скаргу, та судове рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів в Закарпатській області - відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.08.2014

- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Судді: В.П.Юрченко

Н.Є.Блажівська

О.А.Моторний