Справа № 1/177/07
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2014 р. м. Київ К/9991/19236/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Ланченко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод"

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2011 у справі № 1/177/07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з

великими платниками податків у м. Миколаєві

про визнання протиправним та скасування податкового

повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду із позовом до Державної податкової інспекції, в якому заявлено вимоги визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.02.2007 № 00003336/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за листопад 2006 року у розмірі 36 563,00 грн., та зобов'язати державний податковий орган надати органу державного казначейства висновок щодо суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за листопад 2006 року.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2007 позовні вимоги задоволено повністю.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 21.02.2011 судове рішення першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким адміністративний позов Товариства задовольнив частково, зобов'язав державний податковий орган надати висновок органу державного казначейства висновок про відшкодування з бюджету на користь платника податку ПДВ за листопад 2006 року в сумі 556 775,39 грн., в іншій частині позову відмовив.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить зазначене судове рішення апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині залишити в силі судове рішення першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить у задоволенні скарги відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що підставою для прийняття оспорюваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 28.02.2007 № 00003336/0 були висновки про завищення позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 36 563,00 грн., які (висновки) викладені у акті від 20.02.2007 про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок по декларації з ПДВ за листопад 2006 року,

Відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 36 563,00 грн. вмотивована висновком про те, що фактична сплата отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) обмежується податковим кредитом такого попереднього податкового періоду. Однак, як зазначено у акті, позивач на порушення вимог пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в розрахунок суми бюджетного відшкодування за листопад 2006 року включив суму ПДВ у розмірі 36 563,00 грн. в ціні придбаного товару, яка не увійшла до складу податкового кредиту попереднього податкового періоду (жовтня 2006 року).

Також судами встановлено, що актом перевірки від 20.02.2007 відповідач визнав право позивача на відшкодування з бюджету суми у розмірі 14 766 546,00 грн. Однак, з огляду на проведення зустрічних перевірок постачальників позивача податковий орган у законодавчо встановлений термін (п'ять днів) після закінчення перевірки не надав органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У цій справі, задовольняючи адміністративний позов в частині скасування оспорюваного позивачем податкового повідомлення - рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавець однозначно визначив, що відшкодуванню підлягає сума ПДВ, фактично сплачена покупцем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг) незалежно від податкового періоду, у якому був сформований податковий кредит. Стосовно позовної вимоги платника податку про зобов'язання відповідача надати органу державного казначейства відповідний висновок щодо суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, з посиланням на пп. 7.7.5 Закону України "Про податок на додану вартість" зазначив про безпідставність позиції відповідача про продовження п'ятиденного терміну для надання висновку до органу державного казначейства щодо бюджетного відшкодування в зв'язку з проведенням зустрічних перевірок.

Так, п. 1.8 ст. 1 Закону № 168/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього Закону суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. А у пп. 7.7.2. вказано, що у строки, передбачені для сплати податку, платник податку подає податковому органу за місцем свого знаходження податкову декларацію незалежно від того, виникло у цьому періоді податкове зобов'язання чи ні.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої відповідно до пп. 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 п. 7.7 cт. 7 того ж Закону передбачено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, за змістом підпунктів 7.7.1 та 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР платник податку має право на бюджетне відшкодування стосовно тієї суми ПДВ, яку він фактично сплатив постачальникам товарів (послуг) у попередньому податковому періоді. При цьому, згаданим вище Законом не висувається вимога, за якою від'ємне значення може бути відшкодовано лише у частині, яка дорівнює сумі оплати у попередньому податковому періоді виключно за ті товари (послуги), за якими у цьому ж податковому періоді був сформований податковий кредит.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених у справі обставин та норм матеріального права, зазначених вище, прийшов до правильного висновку про скасування податкового повідомлення - рішення, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування, у зв'язку з чим підстав для його скасування у апеляційного суду не було.

Водночас, вирішуючи спір щодо позовних вимог платника податку про надання висновку про підтвердження суми бюджетного відшкодування з ПДВ, суд першої інстанції не врахував, що у задоволенні позовних вимог такої категорії справ слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, а відкрите провадження у справі належить закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 зазначеного Кодексу.

Так, згідно з порядком бюджетного відшкодування, встановленим пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7 Закону № 168/97ВР, орган державного казначейства надає платнику податку суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання відповідного висновку податкового органу.

Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли податковий орган в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник податку вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (відшкодування заборгованості) з державного бюджету.

Наведене дозволяє суду касаційної інстанції не погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати висновок органу державного казначейства, оскільки провадження у справі підлягало закриттю у зв'язку з тим, що така вимога не є способом захисту прав платника податків і не підлягає розгляду в суді з підстав, наведених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. А згідно з ч. 1 ст. 228 цього Кодексу суд касаційної інстанції скасовує судові рішення у касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, установлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням виключного переліку рішень касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, наведеному у ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а також, що обставини справи встановлені повно і правильно, але їм дана неправильна правова оцінка внаслідок неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову з викладених в цій постанові підстав.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" задовольнити частково.

Постанову Господарського суду миколаївської області від 14.05.2007 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2011 у справі № 1/177/07 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" задовольнити частково. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.02.2007 № 00003336/0, а провадження в частині позовних вимог про зобов'язання Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві надати висновок органу державного казначейства закрити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної постанови, поданою через Вищий адміністративний суд України у порядку, встановленому ст.ст. 236 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко