Справа № 2а-6888/10/1570
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6888/10/1570
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення №4661 від 29.09.2005 року, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Прокуратури м. Одеси (надалі - Прокуратура або позивач) до Одеської міської ради (надалі - ОМР або відповідач), треті особи - ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1), ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2), ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3), в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради №4661 від 29.09.2005 року "Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель" (надалі - оскаржуване рішення).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2013 року, адміністративний позов прокуратури міста Одеси залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2014 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2013 року скасовані та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року справу прийнято до провадження суддею Токміловою Л.М.

Позовні вимоги вмотивовані наступним. Оскаржуваним рішенням затверджено технічну документацію щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність земельні ділянки ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, із земель раніше наданих у користування. 21.02.2008 року Прокуратурою внесено до ОМР протест на рішення №4661 від 29.09.2005 року, який рішенням ОМР від 16.04.2008 року №2748-V відхилено. Оскільки ОСОБА_1, яка є суміжним землекористувачем з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не надавала дозвіл щодо надання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність зазначених земельних ділянок, то позивач вважає, що оскаржувне ріщення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Представник Прокуратури в судовому засіданні адміністративний позов підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити його.

Представник відповідача до суду не з'явився. Про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно. Клопотань про неможливість прибути до суду не надходило.

Представники третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях (Т.2, а.с. 1-2), зазначивши при цьому, що з боку третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не має жодних порушень прав ОСОБА_1

Представник третьої особи ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали позицію Прокуратури та просили задовольнити адміністративний позов.

В судовому засіданні, встановивши відсутність необхідності виклику свідків чи експертів, судом поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Представники сторін проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечували.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 622 кв.м., належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності, що виникло на підставі договорів дарування (Т.1 а.с.133-136).

З метою набуття права власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до ІТЦ "Аргумент" для виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, яка знаходилася у їх користуванні.

11.03.2005р. Державним комітетом України по земельних ресурсах Одеського міського управління земельних ресурсів складено висновок щодо можливості передання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 622 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (Т.1, а.с.124).

29.09.2005р. ОМР прийнято рішення №4661 від 29.09.2005 року "Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель" (Т.1 а.с.6-7, 90, 99).

На підставі зазначеного рішення Одеською міською радою видано ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0309 га Серії ЯБ №296986 від 09.08.2006р. та ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0313 га Серії ЯБ №296984 від 10.08.2006р. (Т.2, а.с.71-72).

Суд не погоджується з позицією позивача стосовно протиправності оскаржуваного рішення, з огляду на таке.

Як стверджує представник позивача, відповідно до плану Управління головного архітектора м. Одеси, розмір земельної ділянки зі сторони будинку ОСОБА_1 складає 25 м, зі сторони провулку 24 м. Проте при отриманні державного акту на паво власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, межі земельної ділянки встановлені наступним чином - зі сторони будинку ОСОБА_1 - 24,27м, зі сторони провулку - 25,54м. Таким чином, збільшено спірну земельну ділянку у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 1,54 м.

Разом з тим, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №10109/23 від 07.03.2013р., проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вище згаданий план складено на ранній стадії планування та не підлягає співставленню з існуючим плануванням кварталу, а земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не була збільшена за рахунок площі частки земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 Площа земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_1, а також усієї ділянки АДРЕСА_2 не змінилась внаслідок передачі у власність земельної ділянки АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Т.3 а.с.12-17).

Стосовно посилань позивача та ОСОБА_1 на обов'язковість отримання згоди останньої на погодження меж земельних ділянок суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.2-5 ст.116 Земельного Кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Згідно з ч.1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Статтею 198 ЗК України встановлено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Згідно ч.2 ст.59 Закону України "Про землеустрій" врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що погодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами є одним з етапів здійснення кадастрової зйомки.

Як встановлено з матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку містить Акти узгодження в натурі меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.129-130).

Згідно Акту від 06.02.2004р., складеного начальником та головним спеціалістом Інспекції контролю за охороною та використанням земель, затвердженого начальником управління земельних ресурсів М.С. Кузнєцовим, в ході розгляду матеріалів геодезичної зйомки земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1, порушення меж з боку користувачів земельної ділянки не виявлено, а відмова ОСОБА_1 у погодженні проекту відводу безпідставна (Т.1, а.с. 131).

Ч.1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду факти та обставини, суд вважає, що ані позивачем, ані ОСОБА_1 не доведено факту порушення відповідачем та третіми особами її законних прав та інтересів.

Відтак, на думку суду, адміністративний позов Прокуратури м. Одеси задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення №4661 від 29.09.2005 року "Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель", треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Токмілова

В задоволенні адміністративного позову Прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення №4661 від 29.09.2005 року "Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_2 площею 0,0313 га, ОСОБА_3 площею 0,0309 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель", треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

25 грудня 2014 року.