Справа № 804/17206/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 р. Справа № 804/17206/14

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі- управління, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з позовними вимогами щодо:

визнання протиправною та скасування постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12.09.2014 року ВП № 43148538;

зобов'язання Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 24.04.2014р. по справі №804/16468/13-а.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.2014 року направив до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виконавчий лист по адміністративній справі № 804/16468/13-а, виданий 24 квітня 2014 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом та заяву з проханням відкрити виконавче провадження. 05.05.2014р. постановою державного виконавця серії ВП №43148538 було відкрито виконавче провадження за наданим управлінням виконавчим листом. 16.10.2014р. позивач отримав постанову державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ковтун Д.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті виконавчого документа) ВП №43148538 від 12.09.2014р. з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач вважає, що прийняте рішення державного виконавця є незаконним та порушує права і інтереси позивача, оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для у відкритті виконавчого провадження. Відмовляючи у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження державний виконавець посилається на Посилання відповідача на п.8 ч.І ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, позивач вважає необгрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року по справі № 804/16468/13-а адміністративний позов Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Приватного підприємства ВКФ «Карат» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) задоволено.

Застосувано заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи підприємства, а саме - експлуатації приміщень ПП ВКФ «Карат» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 2 до повного усунення порушень.

На підставі постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2014 року по справі № 804/16468/13-а 24 квітня 2014 року позивачем було отримано виконавчий лист.

29 квітня 2014 року від позивача до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшла заява про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 804/16468/13-а.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 05.05.2014р. серії ВП №43148538 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 24.04.2014р. по справі №804/16468/13-а.

16.10.2014р. на адресу управління надійшла постанова державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ковтун Д.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №43148538 від 12.09.2014 року на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погодившись із винесеною постановою, управління звернулось до суду із даним позовом.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (ч. 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадженя", заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, в оскаржуваній постанові державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції встановив відсутність у виконавчому документі дій примусового характеру, які державний виконавець повинен вчинити при примусовому виконанні рішення суду.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Тобто, Законом України "Про виконавче провадження" визначені спеціальні правові норми, які регулюють питання примусового виконання рішень.

На підставі ч. 5 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ч.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Між сторонами виник спір щодо правомірності постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, який регулюється Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.ч. 1 та 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, і здійснюється державними виконавцями, що визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Так, управлінням було подано до відповідача на примусове виконання виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду, виданий по судовому рішенню про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю ) (п. 2 ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 5 ст.4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності") у вигляді повного зупинення роботи підприємства, а саме - експлуатації приміщень ПП ВКФ «Карат» за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 2 до повного усунення порушень.

Фактично зазначеним рішенням суд зобов'язав відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Порядок виконання судових рішень в адміністративних справах визначений ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч. 4 якої примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист (ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виконавчі листи, що видаються судами, згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчими документами, які відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Виходячи з наведеного, державний виконавець прийшов до помилкового висновку про наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Тому, постанова державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ковтун Д.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №43148538 від 12.09.2014 року підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову від 05.05.2014р. серії ВП №43148538 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 24.04.2014р. по справі №804/16468/13-а.

Враховуючи вищезазначене, що вимога позивача в частині зобов'язання відкрити виконавче провадження не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, позов Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12.09.2014 року ВП № 43148538.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський