Справа № 6-а/333/265/2014
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 6-а/333/265/2014

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2014 року у справі 6-2/333/265/2014 за поданням Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну порядку та способу виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2014 року до суду першої інстанції надійшло подання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області в особі державного виконавця відділу примусового виконання рішень про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2014 року подання задоволено. Змінено порядок та спосіб виконання постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2011 року та зазначено, що вказана постанова підлягає виконанню шляхом стягнення з Управління Пенсійного фонду України у Комунарському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року в сумі 1213.11 грн.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного подання.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд фактично ухвалив нове рішення, чим порушив права та законні інтереси управління, оскільки рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов'язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2014 року адміністративний позов ОСОБА_1, було задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя в період з 01.11.2010 року по 01.06.2011 року включно, у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1, як дитині війни в розмірі меншому, ніж встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, за період з 01.11.2010 року по 01.06.2011 року включно.

Зазначене рішення суду оскаржено до апеляційного суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2013 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення пенсії згідно з Законом України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 28.12.2010 року по 22..07.2011 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням вимог частини 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 28 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

На підставі постанови суду, яка набрала законної сили, було відкрито виконавче провадження і боржнику була надана можливість самостійно виконати рішення суду у строк до 29.05.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 23.06.2014 року Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя повідомило відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про те, що ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії згідно постанови суду та нарахована доплата по перерахунку у розмірі 1213.11 грн., яка буде сплачена у випадку наявності фінансування із Державного бюджету України.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що виконання постанови суду є неможливим без зміни способу її виконання, а саме шляхом стягнення нарахованої суми.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що зобов'язання вчинити певні дії, покладені на відповідача судовим рішенням, є обраним судом способом захисту порушеного права позивача.

За таких обставин, державний виконавець просив змінити не спосіб виконання постанови суду, а судове рішення по суті шляхом вирішення додаткової позовної вимоги про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття постанови в адміністративній справі.

Відтак, суд першої інстанції, задовольняючи подання про зміну способу виконання рішення, не звернув увагу та не врахував відмінності між позовною вимогою як обраним судом способом захисту порушених прав позивача, від способу виконання судового рішення як одного з його заходів, чим змінив постанову суду по суті за відсутності на це процесуальних повноважень.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що частиною 1 статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду першої інстанції неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду першої інстанції.

Також, суд наголошує, що "захист порушеного права у судовому рішенні" і "спосіб виконання судового рішення" не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про те, що суд першої інстанції, змінюючи спосіб виконання постанови суду, фактично змінив її суть, що належить до повноважень суду апеляційної або касаційної інстанції.

Більш того, вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлено повно та правильно, але неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні подання про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст.199, ст.202, ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя - задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2014 року у справі №6-2/333/265/2014 - скасувати та прийняти нову.

У задоволенні подання Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №6-2/333/265/2014- відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Згідно з оригіналом.

Помічник судді А.В. Піддубна