Справа № 826/18390/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 грудня 2014 року № 826/18390/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТИДА-Д"
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Привалової Є.Є., Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ПП «Собор-Юніт», Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправним та скасування рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлантида-Д» звернулась до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. києві Привалової Є.Є., Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ПП «Собор-Юніт», Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення від 22.10.2014 №16675741.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржене рішення прийнято на підставі судового рішення, що не набрало законної сили.

Відповідач - Головне управління юстиції у м. Києві - заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що оскаржене рішення прийнято відповідно до норм Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5.

Представник відповідачів в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ПП «Собор-Юніт», Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - письмових пояснень по суті позовних вимог суду не надали, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Атлантида-Д» на підставі договору купівлі - продажу від 10.06.2013 є власником нежитлового будинку (літ А) загальною площею 766,1 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, пров. Руднєва 11-А.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.09.2014 у справі №826/7548/14 задоволено частково позов Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Лазора І.В., Головного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 , терті особи ПП «Собор-Юніт», ТОВ «Атлантида-Д» визнано протиправними та скасовано рішення від 30.04.2014 №2095032про державну реєстрацію права власності ПП «Собор-Юніт» на нежитловий будинок; рішення від 10.06.2013 №303594 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Атлантида-Д» на нежитловий будинок. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем прийнято рішення від 22.10.2014 №16675741, яким скасовано запис про державну реєстрацію права власності на нежитловий будинок.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що рішення від 22.10.2014 №16675741 прийнято на підставі останову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року по справі №826/7584/14.

Умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі по тексту Порядок).

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно. Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), в яких вони розташовані.

Підставою для проведення державної реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону № 1952-IV, є Державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Скасування записів здійснюється відповідно до «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджений наказом Міністерства юстиції 12.12.2011р. за № 3502/5 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.6. Порядку, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 (заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу) цього розділу.

Виключний перелік підстав для відмови встановлено п.2.14 Порядку, де прописано, що державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав: органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна або внесення змін до запису Державного реєстру прав; подане рішення суду про скасування рішення державного реєстратора не набрало законної сили або не завірене належним чином відповідно до законодавства; запис про скасування державної реєстрації прав уже внесено, запис Державного реєстру прав з відповідним реєстраційним номером уже скасовано.

З системного аналізу викладеного вбачається, що підставою як для реєстрації та скасування права власност, так і для скасування запису про скасування державної реєстрації прав є судове рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до матеріалів справи, до реєстраційної служби Головного управління юстиції 20.10.2014 року звернувся представник Київської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), на нежилий будинок (літ. «А»), що розташований за адресою: м. Київ, пров. Руднєва, буд.11 а, що була зареєстрована у базі реєстрації заяв та запитів за №8598811.

З матеріалів справи вбачається, що, зокрема, серед поданих документів була подана постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року по справі №826/7584/14, у якій визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Лазора І.В. №2095032 від 30.04.2013 та рішення приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_4 №3003594 від 10.06.2013.

В матеріалах справи відсутні докази, що державного реєстратора було повідомлено про набрання вказаним судовим рішення законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2014 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року по справі №826/7584/14 та надано строк до 26.11.2014 для подачі заперечень на апеляційні скарги.

Згідно із ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2014 року по справі №826/7584/14 станом на 22.10.2014 не набрала законної сили.

Станом на час вирішення справи вказана постанова також не набрала законної сили.

Отже, оскаржуване рішення прийнято на підставі судового рішення, що не набрало законної сили, свідчить про протиправність такого рішення та є підставою для його скасування.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. києві Привалової Є.Є. від 22.10.2014 №16675741.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда