Справа № 162/1183/14-а
Суддя: Глинянчук В. Д.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 162/1183/14-а
Провадження № 2-а/162/200/2014
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив:

Позивач просить визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області у межах строку звернення до адміністративного суду по 02 серпня 2014 року нарахувати та виплатити недоплачені основну та додаткову пенсії, доплату до пенсії відповідно до статей 39, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

Свої вимоги мотивує тим, що він має статус особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом ІІ групи захворювання, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, непрацюючим пенсіонером, проживає у зоні радіоактивного забруднення. Вважає, що відповідач не виплачував йому пенсійних виплат у визначеному законодавством розмірі.

Відповідач позов не визнав. У своїх запереченнях управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі покликається на рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року, № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року щодо визнання конституційним можливості зміни розміру соціальних виплат із додержанням принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави із метою забезпечення добробуту всіх громадян. Відповідно до статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", Положення про Пенсійний фонд України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення державної соціальної політики та затверджує бюджет пенсійного Фонду України. Таким чином, Уряд України є органом, який забезпечує проведення державної соціальної політики, а Пенсійний Фонд - орган, який її реалізовує, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету. Згідно з пунктом 6-7 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції Закону № 1622-VII Верховна Рада України зокрема встановила, що положення статей 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України тощо. Розміри виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року з наступними змінами. Відповідачу відповідні суми нараховані та виплачені. Позивач перебуває на обліку у відповідача як працюючий пенсіонер, а тому підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, не отримує взагалі. Крім цього, звертає увагу суду, що визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, використовується виключно для обрахунку пенсій відповідно до цього Закону. Відтак, законодавчий механізм вирахування мінімальної пенсії за віком в цілях Закону № 796-ХІІ відсутній.

Ухвалою від 13 листопада 2014 року по справі відкрито скорочене провадження.

У зв'язку з неможливістю прийняття законного та обґрунтованого рішення ухвалою від 05 грудня 2014 року продовжено розгляд справи за загальними правилами КАС України. При цьому запропоновано відповідачу надати суду відомості про місце роботи позивача.

На призначену дату судового засідання сторони не з'явились, повідомивши суд про розгляд справи у їх відсутності.

На підставі частини 1 статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Аналізом законодавства, доказів по справі встановлено наступне.

ОСОБА_1 віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і постійно проживає в селищі Любешів Любешівського району Волинської області.

Позивачу встановлена ІІ група інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з аварією на ЧАЕС.

З заперечень відповідача вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, додаткову пенсію, у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до повідомлення Реєстраційної служби Любешівського районного управління юстиції Волинської області 28 квітня 2014 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивачем. Будь-якої інформації про місце роботи ОСОБА_1 відповідачем не подано. Таким чином, на підставі частини 2 статті 71 КАС України, суд визнає доведеною викладену у позовній заяві обставину, що позивач є непрацюючим пенсіонером.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 17 від 12 січня 1993 року, селище Любешів Любешівського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтями 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ в редакції від 06 червня 1996 року встановлювалось, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Додаткова пенсія для цієї категорії осіб визначалась на рівні 75 % мінімальної пенсії за віком. Крім цього, непрацюючим пенсіонерам, які проживають на радіоактивно забрудненій території у зоні гарантованого добровільного відселення, призначалась доплата до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" статті 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції, яка рішенням Конституційного Суду України № 10рп-/2008 від 22 травня 2008 року визнана неконституційною.

Отже, відповідно до статті 152 Конституції України Закон № 796-ХІІ у період спірних правовідносин діяв в редакції від 06 червня 1996 року.

Разом з тим, відповідно до Законів № 4282-VI від 22 грудня 2011 року, № 5515-VI від 06 грудня 2012 року норми і положення статей 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ у 2012 та 2013 роках застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року цю законодавчу практику визнано такою, що відповідає Конституції України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року з наступними змінами порівняно з статтями 39, 50, 54 Закону № 796-ХІІ у редакції від 06 червня 1996 року визначено нижчі розміри пенсійних виплат.

Однак відповідачем не враховано, що Кабінету Міністрів України надавалось право встановлення розміру соціальних виплат особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, Законами № 4282-VI від 22 грудня 2011 року, № 5515-VI від 06 грудня 2012 року виключно на 2012 та 2013 роки. Починаючи з 01 січня 2014 року, відповідної законодавчої норми не було. Вказане положення прийнято Законом України № 1622-VII від 31 липня 2014 року і набрало чинності 03 серпня 2014 року.

Таким чином, встановлено, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу основної та додаткової пенсії, який є предметом судового розгляду, керувався лише підзаконними нормативно-правовим актом, не враховуючи при цьому положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Така практика не відповідає визначеним Конституцією України принципам правової визначеності, ієрархічності дії нормативно-правових актів тощо. Закони України мають вищу юридичну силу перед підзаконними актами, якими зокрема є постанови Кабінету Міністрів України.

Суд вважає необхідним захистити права та інтереси позивача шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії, доплати до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, особі-інваліду, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою і який проживає на радіоактивно забрудненій території у зоні гарантованого добровільного відселення. При цьому суд не визначає конкретні суми нарахування, оскільки це є повноваженнями органів Пенсійного фонду України. Проте вказує, що при розрахунку державної та додаткової пенсії слід керуватись положеннями частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, адже іншого механізму визначення мінімального розміру пенсії за віком законодавством не встановлено.

Вимоги позивача підлягають задоволенню в межах визначеного статтею 99 КАС України строку звернення до адміністративного суду з врахуванням дати здачі позову у суд.

Суд розцінює як стилістичну помилку позивача його вимогу про визнання бездіяльності відповідача протиправною. Адже в цьому випадку мали місце дії (відповідачем здійснювались пенсійні виплати у заниженому розмірі). Зазначене, проте, не впливає на суть спірних правовідносин.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 256 КАС України рішення суду підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 6, 11, 94, 158-163, 183-2 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області щодо невиплати ОСОБА_1 державної та додаткової пенсій як постраждалому 1 категорії, інваліду ІІ групи захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на радіоактивно забрудненій території у зоні добровільного гарантованого відселення, у період з 11 травня по 02 серпня 2014 року у розмірах, визначених статтями 39, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області у період з 11 травня по 02 серпня 2014 року включно здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з визначеного частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімального розміру пенсії за віком, з врахуванням виплачених йому сум.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області у період з 11 травня по 02 серпня 2014 року включно здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на радіоактивно забрудненій території у зоні добровільного гарантованого відселення, відповідно до вимог статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Постанову у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або з набранням законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії через Любешівський районний суд.

Копія апеляційного скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук