Справа № 2а-14574/11/1370
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2012-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2012 р. № 2а-14574/11/1370

року Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Куч Ю.М.,

з участю представників: позивача Лебідко Ю.І., Скавінської Н.Г.,

відповідача Базарника Б.І., Цапа П.-А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Лізинговий дім»»до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання нечинним податкового повідомлення -рішення,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Лізинговий дім»»звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова, в якому просить визнати нечинним податкове повідомлення рішення відповідача від 15.12.2011 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення за платежем податок на додану вартість на суму 3 599 грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки від 01.12.2011 року № 255/23-7/31730064, про завищення Товариством податкового кредиту на загальну суму 9 016 грн. 70 коп. у зв'язку із нікчемністю угод, укладених Товариством з ТОВ «Контрвегаюг», ТОВ «Міжнародні транспортні лінії»та ТОВ «Технобудальянс»та нікчемністю правочину між позивачем та вказаними контрагентами. Описані в акті перевірки від 01.12.2011 року № 255/23-7/3173006 порушення знайшли відображення лише частково в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, а саме: по факту нікчемності господарських операцій позивача з ТОВ «Технобудальянс». Одержані Товариством від вищезазначеного контрагента товарно-матеріальні цінності підтверджуються первинними документами. Зазначив, що придбання товару (автозапчастин), підтвердженого податковими накладними контрагента, давало йому право на включення суми сплаченого податку з ПДВ до податкового кредиту і відповідного зменшення податкових зобов'язань звітного періоду. Вважає необґрунтованими припущення податкового органу про фіктивність угод, які укладались між ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»та ТОВ «Технобудальянс», оскільки, в судовому порядку такі угоди недійсними не визнавались. Вказав, що невиконання контрагентами -продавцями вимог податкового законодавства при фактичному здійсненні господарської операції не є підставою для притягнення до відповідальності позивача. За таких обставин ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»як покупець (замовник) не може нести відповідальність за несплату податків продавцями (виконавцями). Оскільки Товариство не порушувало вимог Закону України «Про податок на додану вартість», спірне податкове повідомлення -рішення підлягає скасуванню.

Представники позивача Лебідко Ю.І., Скавінська Н.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представники відповідача Цап П.-А.М., Базарник Б.І. в судовому засіданні позову не визнали з підстав, викладених у письмовому запереченні, суть яких полягає в наступному. ДПІ у Галицькому районі м. Львова проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 30.06.2011 року валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 30.06.2011 року, якою встановлено, що за вказаний період позивачем задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 3 159 627 грн., з яких зависило такий на суму 9 016 грн. 70 коп. TзOB «Компанія «Лізинговий дім»придбавало в TзOB «Технобудальянс»автозапчастини на загальну суму 21 596 грн. 40 коп., в т.ч. ПДВ - 599 грн. 40 коп. Згідно акту ДПІ у Ленінському районі м. Харкова від 28.03.2011 року № 437/23-304/37190526 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства TзOB «Технобудальянс»та відповідно до баз даних ДПС, податкової звітності та інших документів, наданих для перевірки встановлено, що поставка автозапчастин здійснювалась TзOB «Технобудальянс», яке відсутнє за місцезнаходженням та не має необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. Податковий орган прийшов до висновку, що ТОВ «Технобудальянс»відобразило господарські операції щодо придбання товарів (робіт, послуг) та подальшого їх продажу покупцям, які фактично не відбувались, а отже є нікчемними. Таким чином, встановлено укладання та виконання цивільно-правових відносин, проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди покупцям переважно за допомогою контрагентів, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту. ТОВ «Технобудальянс»завищено скоригований валовий дохід за рахунок відображення доходу від продажу по безтоварних операціях, в тому числі по операціях з поставки. Вказані обставини свідчать про відсутність фактичного відвантаження ТМЦ для TзOB «Компанія «Лізинговий дім»та укладання угод без мети настання реальних наслідків та неправомірність віднесення позивачем сум ПДВ за угодами з ТОВ «Технобудальянс»до складу податкового кредиту. Вважають податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2011 року № /677 правомірним. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним.

Позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Лізинговий дім», зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності Виконавчим комітетом Львівської міської ради 07.11.2001 року () та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Галицькому районі м. Львова з 14.11.2001 року за 9509.

ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»є платником ПДВ відповідно виданого 16.11.2001 року ДПІ у Галицькому районі м. Львова Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №17840516.

ДПІ у Галицькому районі м. Львова проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Лізинговий дім»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 року по 30.06.2011 року валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 30.06.2011 року.

Результати перевірки оформлені актом від 01.12.2011 року № 255/23-7/31730064.

Як вбачається з акту № 255/23-7/31730064, податковим органом встановлено, зокрема, порушення:

- підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 підпункту 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме, встановлено зменшення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 26 Декларації по податку на додану вартість) на суму 3 599 грн. 40 коп., в тому числі червень 2011 року в сумі 3 599 грн. 40 коп.

На підставі вказаного акту ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийнято податкове повідомлення -рішення від 15 грудня 2011 року № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 3 599 грн. 40 коп.

Податкове повідомлення-рішення від 15 грудня 2011 року № в апеляційному порядку позивач не оскаржував.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та неправомірність формування податкового кредиту зроблено на підставі даних, отриманих за результатами перевірки ТзОВ «Технобудальянс»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та оформлених актом ДПІ у Ленінському районі м. Харкова від 28.03.2011 року № 437/23-304/37190526. Згідно висновків акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що поставка автозапчастин здійснювалась TзOB «Технобудальянс», яке відсутнє за місцезнаходженням та не має необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. На підставі цього податковий орган зробив висновок, що ТОВ «Технобудальянс»відобразило господарські операції щодо придбання товарів (робіт, послуг) та подальшого їх продажу покупцям, які фактично не відбувались, тому такі господарські операції є нікчемними.

Суд вважає такі висновки податкового органу помилковим, мотивуючи це наступним.

Статтею 228 ЦК України визначено, що правочини, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення платників податку на додану вартість, об'єкти, бази та ставки оподаткування, перелік неоподаткованих та звільнених від оподаткування операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету були встановлені Законом України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03 квітня 1997 року з наступними змінами та доповненнями (далі -Закон № 168/97-ВР).

Спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин були правила податкового обліку, встановлені статтею 7 Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 цього Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю. Копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг.

Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) відповідно до підпункту 7. 3.1 пункту 7.3 статті 7 цього Закону вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові кошти -дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої -дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) -дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно підпункту 7.2.6 пункту 7.2 цієї ж статті 7 податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1. статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті.7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) -в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону встановлено заборону на включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

За приписами підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Системний аналіз наведених підпунктів 7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем в податковому обліку до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), що підлягають використанню в його господарській діяльності, має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

З метою підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит слід дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08.09.09 року по справі за позовом ВАТ «Київхімволокно»до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість фактичного здійснення суб'єктом господарювання господарських операцій урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних; для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг;

виявлення ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в І обсязі, зазначеному суб'єктом господарювання у документах обліку;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності в разі відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Судом встановлено, що 27.12.2010 року TзOB «Технобудальянс (Продавець) та ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»(Покупець) здійснено операцію з поставки автомобільних запчастин.

На підтвердження здійснення господарської операції з ТзОВ «Технобудальянс»позивач представив суду копії наступних документів:

- виписану ТзОВ «Технобудальянс»накладну № 2712133 від 27.12.2010 року (а.с.104);

- виписану ТзОВ «Технобудальянс»податкову накладну від 27.12.2010 року (а.с.105);

- довідку про рух ТМЦ по прихідній накладній ПН-0000794 від 31.01.2011 року (а.с.112);

- акт списання № СпТ-000002 від 31.03.2011 року (а.с.113);

- акт списання № СпТ-000003 від 31.03.2011 року (а.с.114);

- акт вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та передачі їх стягувачу серія АА № 021343 (а.с.115);

- посвідчення про відрядження № 149 на ім'я працівника ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»ОСОБА_5 (а.с.116) та звіт останнього про використання коштів, наданих на відрядження № АО-0000270 від 31.12.2010 року (а.с.117);

- акти виконаних робіт № 005440 від 17.11.2010 року; № 100004 від 06.01.2011 року та № 006132 від 30.12.2010 року ТОВ «Донбас-Скан-Сервіс» (а.с.118,120,121);

- товарно-транспортна накладна на автомобіль Skania НОМЕР_1 (а.с.119);

Як вбачається з акту вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та передачі їх стягувачу серія АА № 021343, ВДВС Дружківського міського управління юстиції на підставі виданого Господарським судом Донецької області наказу від 24.09.2010 року проведено вилучення у ТзОВ «Об'єднання «Шахтострой»на користь ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»описаних та арештованих двох автомобілів марки MERCEDES-BENZ ACTROS.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»ОСОБА_5 пояснив, що у зв'язку із незадовільним технічним станом вилучених транспортних засобів, їх подальше самостійне транспортування до ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»стало неможливим.

Як показав свідок ОСОБА_5, діагностика автомобілів марки MERCEDES-BENZ ACTROS проводилась на сервісному центрі MERCEDES, а подальший їх ремонт -на ТОВ «Донбас-Скан-Сервіс», куди автомобілі були переміщені евакуатором Skania. Зміна сервісного центру була викликана високими цінами на ремонтні роботи в сервісному центрі MERCEDES.

Оскільки автомобілі перебували в Донецькій області і їх експлуатація без ремонту була неможлива, пошук автозапчастин для такого ремонту здійснювався в цьому ж регіоні.

Саме цією обставиною пояснюється вибір контрагента -постачальника автозапчастин, яким виявився ТзОВ «Технобудальянс».

23 грудня 2010 року ТзОВ «Технобудальянс»виставило рахунок б/н для оплати ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»автомобільних запчастин на загальну суму 21 596 грн. 40 коп. в тому числі ПДВ 3 599 грн. 40 коп. (а.с.71).

Позивачем надано роздруківку руху платежів, з якого вбачається переказ коштів на загальну суму 21 596 грн. 40 коп. для ТзОВ «Технобудальянс». Призначення платежу: За запчастини згідно рахунку № б/н від 27.12.2010 року в т.ч. ПДВ 3 599 грн. 40 коп. (а.с.73)

27 грудня 2010 року ТзОВ «Технобудальянс»виписано накладну № 2712133 на отримання ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім»автомобільних запчастин на загальну суму 21 596 грн. 40 коп. в тому числі ПДВ 3 599 грн. 40 коп. (а.с.72).

Подальша заміна придбаних у ТзОВ «Технобудальянс»автомобільних запчастин та встановлення їх на вилучені транспортні засоби проводилась ТОВ «Донбас-Скан-Сервіс», підтвердженням чого є долучені до матеріалів справи акти виконаних робіт, товарно-транспортна накладна, а також покази свідка ОСОБА_5 щодо обставин проведення діагностики та ремонту двох належних компанії автомобілів марки MERCEDES-BENZ ACTROS.

Судом встановлено, що контрагент позивача - ТзОВ «Технобудальянс»на момент видачі податкових накладних був зареєстрованим платником ПДВ.

Всі представлені первинні документи відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім» і ТзОВ «Технобудальянс» по придбанню товару та спростовують висновки податкового органу про неправомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаєморозрахунках з цим контрагентом.

У п. 1.3 ст. 1 Закону № 168/97-ВР платник податку визначався як особа, яка згідно із цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 того самого Закону платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д»пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

Не виконання контрагентом свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при вирішенні спорів цієї категорії (постанови Верховного Суду України від 09.09.2008 року у справі № 21-500во08, від 01.06.2010 року у справі № 21-573во10).

Крім того, такі рішення касаційного суду узгоджуються і з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Висновки відповідача про безтоварність та нікчемність правочинів, укладених ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім» і ТзОВ «Технобудальянс», є помилковими, не відповідають фактичним обставинам і спростовується зібраними по справі доказами.

Крім цього, порівняльний аналіз відомостей про податкові зобов'язання ТзОВ «Компанія «Лізинговий дім», відображені товариством у Податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2011 року, висновку податкового органу у абзаці другому пункту 2 розділу 4 акту перевірки від 01.12.2011 року № 255/23-7/31730064 (а.с.48) та відображених у податковому повідомленні - рішенні від 15.12.2011 року № допущених товариством порушень Закону України «Про податок на додану вартість», свідчить про те, що вони є перекрученими та такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано доказів правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення від 15.12.2011 року № .

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване позивачем податкове повідомлення -рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 15.12.2011 року № , суд дійшов переконання, що воно прийнято відповідачем без урахування вимог Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03 квітня 1997 року і з порушенням передбачених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунку Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 28 грн. 23 коп., сплаченого за платіжним дорученням № 3084 від 23 грудня 2011 року.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Галицькому районі міста Львова від 15.12.2011 року № .

Зобов'язати Головне управління Державного казначейства у Львівській області стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунку Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Лізинговий дім»28 (двадцять вісім) грн. 23 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 17 квітня 2012 року.

Суддя