Справа № 2а-4268/11/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/11424/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцев М.П.,
при секретарі Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2011

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2012

у справі № 2а-4268/11/2670 Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Фізичної особи-підприємця (СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Деснянському районі м. Києва

про скасування рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2011 позов задоволено частково: скасовано частково рішення ДПІ у Деснянському районі м. Києва про застосування штрафних(фінансових) санкцій від 29.06.2010 № у частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1179125,00 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2012 постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, та задовольнити позов у повному обсязі.

Заперечуючи проти касаційної скарги, представник ДПІ просив залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 17.05.2010 № 3240/1705/НОМЕР_2, про порушення позивачем норм пунктів 1 та 5 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (Закон № 265/95-ВР), пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (Положення № 637), а саме: позивач не вів книгу обліку доходів і витрат, не застосовував реєстратор розрахункових операцій, розрахункові книжки при здійсненні розрахункових операцій та не оприбутковував готівку в загальній сумі 248200,00 грн., зокрема:за 2-4 квартали 2007 року у сумі 67400,00 грн., за 2008 рік - 150000,00 грн. та 1-2 квартали 2009 року - 30800,00 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято рішення 29.06.2010 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1241340,00 грн.

Як встановлено у судовому процесі, позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності з 01.04.2007 по 30.06.2009, при цьому, не реєстрував у податковому органі книгу обліку доходів і витрат.

Відповідно до пунктів 1 та 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

Згідно з пунктом 6 ст. 9 цього Закону в редакції Закону України від 04.10.2001 р. № 2746-III, чинній до 1 січня 2011 року, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

Пунктом 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1269 (Порядок № 1269) встановлено, що книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Прошнурована і пронумерована книга реєструється в органі державної податкової служби за місцем державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (абзац 1 пункту 2 цього Порядку).

Вищевказані норми Порядку № 1269 покладають на суб'єкта господарювання, який є платником єдиного податку обов'язок зареєструвати у відповідному органі державної податкової служби книгу обліку доходів і витрат. Отже, не зареєстрована у встановленому порядку книга не може бути підтвердженням виконання позивачем норм Закону № 265/95-ВР.

За визначенням пункту 1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до абзаців 1, 2 та 3 пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, за абзацом 5 вказаного пункту, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Вимога норми абзацу першого щодо оприбуткування готівки у день одержання готівкових коштів стосується кожного із зазначених способів проведення готівкових розрахунків.

Згідно зі ст. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98 форма книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Відповідно до пункту 8 наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі» від 29.10.1999 № 599 для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком 10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян від 21.04.1993 № 12; при цьому обов'язковому заповненню підлягають графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу), «чистий дохід»; наприкінці робочого дня підбиваються підсумки всіх сум, отриманих за реалізований товар, і виводиться денна сума валового доходу.

Отже, відображення суми коштів у книзі обліку доходів та витрат, зареєстрованій належним чином, у день надходження готівки, є належним оприбуткуванням готівки суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою, який сплачує єдиний податок.

Відповідно до частини 1 ст. 238 Господарського кодексу України (ГК) в редакції, чинній до 1 січня 2011 року за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 1 ст. 241 ГК адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення (частина 2 цієї статті).

Водночас, статтею 250 ГК встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що штрафні (фінансові) санкції за вказані порушення норм ст.3 Закону № 265/95-ВР та Положення № 637 за своєю юридичною природою є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки встановлені за порушення визначених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, факти правопорушень мали місце в 2007 - 2009 роках, а рішення прийнято 29.06.2010, правомірним є застосування адміністративно-господарських санкцій в межах річного строку, а саме: за порушення, вчинені з 29.06.2009 по 29.06.2010, тоді як застосування штрафу за правопорушення, вчинені до 29.06.2009, є неправомірним.

Висновки суду першої інстанції, на відміну від апеляційного суду, відповідають правильному застосуванню вищенаведених норм ГК.

Правильними є також висновки суду першої інстанції при оцінці наданих позивачем доказів, якими він підтверджував отримання у ІІ кварталі 2009 року виручки у сумі 125,00 грн., а не 12500,00 грн., як вказано у звіті за цей податковий період, що могло б вплинути на розмір штрафних санкцій, застосованих до нього правомірно. Так, копія квитанції від 04.04.2009 №2375398 про отримання 125,00 грн. за перевезення на таксі та копія заяви від 31.05.2011 до ДПІ у Деснянському районі міст Києва про помилку у звіті за ІІ квартал 2009 року отримали правильну оцінку судом першої інстанції як такі, що не можуть бути достеменним підтвердженням факту декларування загального обсягу виручки у сумі 12500,00 грн. у звіті за ІІ квартал 2009 року, з врахуванням того, що вказана квитанція під час перевірки у позивача не була в наявності, а звернення щодо помилки в податковому обліку мало місце після проведення перевірки та звернення позивача до суду.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2012, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.06.2011 - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев