Справа № 803/2627/14
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року Справа № 803/2627/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Марчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування наказу, зміну формулювання причин звільнення, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування наказу, зміну формулювання причин звільнення, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 2011 року перебував на державній службі, а 12.04.2013 року він був переведений на посаду головного спеціаліста реєстраційної служби Ківерцівському районному управлінні юстиції Волинської області із збереженням 15 рангу державного службовця.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 вересня 2014 року його відсторонено від займаної посади на час досудового розслідування та судового провадження строком на два місяці.

18 вересня 2014 року ним до Головного управління юстиції у Волинській області подано заяву про звільнення з посади за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року.

Однак, наказом Головного управління юстиції у Волинській області від 26 вересня 2014 року № 229/7 його відсторонено від виконання службових обов'язків без збереження заробітної плати на період проведення службового розслідування з 26 вересня по 26 листопада 2014 року, а 02 жовтня 2014 року листом начальника Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області роз'яснено неможливість задоволення заяви про звільнення за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року, оскільки його з 26 вересня 2014 року відсторонено від посади у зв'язку з проведенням досудового розслідування і службового розслідування.

Вироком Ківерцівського районного суду від 23 жовтня 2014 року, який набрав законної сили 24 листопада 2014 року, його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (КК України) і призначено узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади у державних органах та їх апараті строком на 3 роки без конфіскації майна, з позбавленням відповідно до вимог статті 54 КК України рангу державного службовця. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

Наказом Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області від 27 листопада 2014 року № 1106/3 його: 1. звільнено з посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області у зв'язку із набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (КЗпП України); 2. позбавлено 15 рангу державного службовця.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо незвільнення його з роботи за власним бажанням, оскільки звільнення працівника з роботи після закінчення двотижневого строку письмового попередження є обов'язком відповідача.

Крім того, позивач вважає протиправним і просить скасувати пункт 1 наказу про звільнення, оскільки звільнення проведено без дотримання порядку звільнення у разі набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Так, норми пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України і статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" є спеціальними нормами і повинні застосовуватися у випадку коли за вчинення певного корупційного правопорушення не визначено або судом не застосовано покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади.

Відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Однак, жодного із обмежень, передбачених зазначеним Законом, а саме: щодо використання службового становища; щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності; щодо одержання дарунків (пожертв); щодо роботи близьких осіб; щодо осіб, які звільнилися з посад або припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави, місцевого самоврядування - ним порушено не було.

Оскільки в наказі про звільнення підставою прийняття такого рішення зазначений вирок суду від 23 жовтня 2014 року, яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України і призначено узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади у державних органах та їх апараті строком на 3 роки без конфіскації майна, з позбавленням відповідно до вимог статті 54 КК України рангу державного службовця, то відповідно до частин першої і другої статті 535 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України) після набрання вироком законної сили він не пізніш як через три дні звертається до виконання.

Тому відповідач міг звільнити позивача з посади лише на підставі пункту 7 частини першої статті 36 КЗпП України - набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

У зв'язку з тим, що формулювання причини звільнення є таким, що не відповідає чинному законодавству, позивач просив змінити формулювання причини звільнення на "згідно з поданою заявою за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України з 02 жовтня 2014 року", а також зобов'язати відповідача внести зміни в запис про звільнення у трудовій книжці позивача.

Позивач просив також стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди, заподіяної спричиненням значних душевних страждань внаслідок затягування звільнення з роботи, неможливості працевлаштування і докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

В письмових запереченнях проти адміністративного позову від 26 грудня 2014 року (а.с.34-38) відповідач повністю заперечував адміністративний позов і просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи наступним.

12 вересня 2014 року відповідачеві стало відомо про проведення щодо ОСОБА_1 досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України. 17 вересня 2014 року Луцьким міськрайонним судом прийнято ухвалу у справі № 161/15060/14-к про відсторонення від займаної посади ОСОБА_1 на час досудового розслідування та судового провадження строком на два місяці, яка надійшла до Головного управління юстиції у Волинській області 26 вересня 2014 року. Тому наказом Головного управління юстиції від 26 вересня 2014 року № 228/7 відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, було призначене службове розслідування відносно позивача з 26 вересня по 26 листопада 2014 року; наказом від 26 вересня 2014 року № 229/7 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини першої статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" на період проведення службового розслідування позивача відсторонено від виконання службових обов'язків без збереження заробітної плати. 02 жовтня 2014 року позивачеві листом відповідача від 02 жовтня 2014 року № 07-25/3663 роз'яснено неможливість задоволення його заяви від 18 вересня 2014 року про звільнення за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року на підставі статті 38 КЗпП України, оскільки проводиться службове розслідування і досудове розслідування з приводу вчинення діянь, передбачених частиною третьою статті 368 КК України. При цьому відповідач керувався роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими у пункті 12 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", - по справах про звільнення за статтею 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого статтею 38 КЗпП України строку, а також застосувати до нього протягом цього строку інше дисциплінарне стягнення. 27 листопада 2014 року відповідач отримав копію вироку Ківерцівського районного суду від 23 жовтня 2014 року з відміткою про набрання ним законної сили 24 листопада 2014 року, яким позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України - вимагання та одержання, будучи службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надавав неправомірну вигоду чи в інтересах третіх осіб, будь-якої дії з використанням наданої йому влади та службового становища, повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто даний злочин відноситься до корупційних правопорушень. Згідно з пунктом 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Відповідно до частини другої статті 36 КЗпП України у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили. Тому з позивачем правомірно 27 листопада 2014 року розірвано трудовий договір на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України і не заподіяно йому моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник адміністративний позов підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом наказ Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області від 27 листопада 2014 року № 1106/3, прийнятий відповідачем як суб'єктом владних повноважень, та дії відповідача щодо проведення службового розслідування, відсторонення позивача від посади перевірялись на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність прийнятого наказу, правомірність своїх дій і недопущення протиправної бездіяльності з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12.04.2013 року перебував на посаді головного спеціаліста Ківерцівського районного управлінні юстиції Волинської області; йому присвоєно 15 ранг державного службовця; 09 квітня 2013 року прийняв присягу державного службовця, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (а.с.9-17).

12 вересня 2014 року відповідача було повідомлено слідчим управлінням Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про проведення досудового розслідування щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України (а.с. 34).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 вересня 2014 року у справі № 161/15062/14-к у зв'язку із внесенням 27 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за № 0000280 про вчинення позивачем правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, по якому 12 вересня 2014 року позивача повідомлено про підозру у вчиненні даного злочину, ОСОБА_1 відсторонено від посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції на час досудового розслідування та судового провадження строком на два місяці (а.с.39). Ухвалу суду вручено відповідачеві слідчим 26 вересня 2014 року.

18 вересня 2014 року позивачем до Головного управління юстиції у Волинській області подано заяву про звільнення з посади за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року (а.с. 18).

У зв'язку з внесенням 27 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за № 0000280 про вчинення позивачем правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, та у зв'язку із відстороненням позивача від посади судовим рішенням від 17 вересня 2014 року, наказом Головного управління юстиції у Волинській області від 26 вересня 2014 року № 228/7 призначене службове розслідування відносно позивача з 26 вересня по 26 листопада 2014 року відповідно до Порядку проведення службового розслідування стосовно державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (а.с. 47, 48), а наказом від 26 вересня 2014 року № 229/7 на виконання ухвали слідчого судді від 17 вересня 2014 року та у зв'язку з проведенням службового розслідування - позивача відсторонено від виконання службових обов'язків без збереження заробітної плати на період проведення службового розслідування з 26 вересня по 26 листопада 2014 року (а.с. 49, 50).

Листом начальника Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області від 02 жовтня 2014 року № 07-25/3663 роз'яснено позивачеві неможливість задоволення заяви про звільнення за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року, оскільки його з 26 вересня 2014 року по 26 листопада відсторонено від посади у зв'язку з проведенням досудового розслідування і службового розслідування з приводу вчинення правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України (а.с. 53).

Вироком Ківерцівського районного суду від 23 жовтня 2014 року, який набрав законної сили 24 листопада 2014 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, і призначено узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади у державних органах та їх апараті строком на 3 роки без конфіскації майна, з позбавленням відповідно до вимог статті 54 КК України рангу державного службовця. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки (а.с. 40-46).

Наказом Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області від 27 листопада 2014 року № 1106/3 позивача: 1. звільнено з посади головного спеціаліста реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області у зв'язку із набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (КЗпП України); 2. позбавлено 15 рангу державного службовця (а.с. 61).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" від 07 квітня 2011 року № 3206-VI (чинного на момент виникнення спірних правовідносин і до 26 квітня 2015 року) корупція - використання особою, зазначеною в частині першій статті 4 цього Закону, наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній в частині першій статті 4 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень та пов'язаних із цим можливостей; корупційне правопорушення - умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно- правову та дисциплінарну відповідальність; неправомірна вигода - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Суб'єктами відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 4 зазначеного Закону є державні службовці.

Отже, позивач ОСОБА_1 як державний службовець є суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Пунктом 4 частини першої статті 6 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" встановлено обмеження щодо використання службового становища, а саме: особам, зазначеним у пунктах 1- 3 частини першої статті 4 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження та пов'язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди або у зв'язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі неправомірно надавати перевагу фізичним чи юридичним особам у зв'язку з підготовкою проектів, виданням нормативно-правових актів та прийняттям рішень, затвердженням (погодженням) висновків.

Згідно із статтею 16 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Кримінальна відповідальність за частиною третьою статті 368 КК України наступає за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, якщо предметом такого діяння була неправомірна вигода у великому розмірі або діяння вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Таким чином, судовим рішенням від 23 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 24 листопада 2014 року, позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Посилання позивача на те, що жодного з обмежень, передбачених зазначеним Законом, він не порушував є невмотивованими.

Статтею 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" встановлені особливості звільнення з роботи осіб, які вчинили корупційні правопорушення. Особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Згідно з частиною другою цієї статті у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Підпунктом 15.10 пункту 15 Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497), визначено, що призначення на посади та звільнення з посад державних реєстраторів, державних службовців та працівників структурних підрозділів реєстраційної служби головного управління юстиції, структурних підрозділів районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, прийняття рішення щодо їх заохочення, притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, підписання відповідних наказів здійснюється керівником реєстраційної служби.

Отже, відповідачем правомірно припинено трудовий договір з позивачем на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Суд також прийшов до висновку про правомірність проведення відповідачем службового розслідування відносно позивача та про його відсторонення від виконання повноважень на посаді.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про державну службу" службове розслідування проводиться у строк до двох місяців у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення службового розслідування стосовно державних службовців затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (із змінами від 24 червня 2009 року № 623). Стосовно державних службовців може бути проведено службове розслідування, зокрема: у разі недодержання ними законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією, порушення етики поведінки. Рішення щодо проведення службового розслідування приймається керівником державного органу (посадовою особою), що призначив на посаду державного службовця, стосовно якого має проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює державний службовець. Термін службового розслідування не може перевищувати двох місяців. Службове розслідування проводиться з відстороненням державного службовця від виконання повноважень за посадою або без такого відсторонення. Рішення про відсторонення приймається за поданням голови комісії з проведення службового розслідування керівником державного органу, в якому працює службовець. За державним службовцем на час відсторонення від виконання повноважень за посадою зберігається заробітна плата.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Закону України "Про державну службу" відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до статті 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

За правилами частин першої і другої статті 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Відповідно до частини першої статті 155 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування або суду під час судового провадження із клопотанням про відсторонення особи від посади. Згідно із статтею 157 КПК України слідчий суддя постановляє ухвалу про відсторонення особи від посади. Копія ухвали надсилається особі, яка звернулася з відповідним клопотанням, підозрюваному чи обвинуваченому, іншим заінтересованим особам не пізніше дня, наступного за днем її постановлення, та підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Отже, службове розслідування відносно позивача та відсторонення його від посади проведені відповідачем з дотриманням вимог закону.

Не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність Реєстраційної служби Головного управління юстиції Волинської області, в зв'язку з неприйняттям рішення про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади згідно поданої заяви за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України з 02.10.2014 року, зміни причини формулювання звільнення та зобовязання відповідача внести зміни до його трудової книжки з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні, листом начальника Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області від 02 жовтня 2014 року № 07-25/3663 було роз'яснено позивачеві неможливість задоволення заяви про звільнення за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року, оскільки його з 26 вересня 2014 року по 26 листопада відсторонено від посади у зв'язку з проведенням досудового розслідування і службового розслідування з приводу вчинення правопорушення передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Хоча по закінченню терміну, відповідно до поданої заяви про звільнення за власним бажанням з 02 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 не був звільнений з роботи (з ним не був виконаний розрахунок і йому не була видана «на руки» трудова книжка), він не наполягав на звільненні, тому трудовий договір залишився діючим, а заява працівника про звільнення за власним бажанням втратила свою юридичну чинність.

Оскільки відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, визнання протиправним і скасування наказу, зміни формулювання причин звільнення, зобов'язання вчинити дії, то не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення моральної шкоди.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі пункту 7-1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування наказу, зміну формулювання причин звільнення, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 05 січня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий В.Д. Ковальчук