Справа № 826/9369/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 грудня 2014 року 10:16 № 826/9369/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Амельохіна В.В.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Калініченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та звільнення з публічної служби,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та звільнення з публічної служби, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач протиправно відмовив у проведенні звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України з посиланням на ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

У позовній заяві позивач просить суд визнати бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не проведення звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України старшого слідчого СВ Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі, капітана міліції ОСОБА_3 згідно рапорту від 26.03.2014 року - протиправною; визнати звільненим старшого слідчого СВ Нахімовського РВ УМВС України в м. Севастополі ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ України з 26.03.2014 року на підставі п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС та ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв'язку з наявністю причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що під час розгляду рапорту позивача відповідач діяв відповідно до положень п. 70 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС та ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», при цьому жодним чином не порушуючи право позивача на звільнення з органів внутрішніх справ.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 наказом УМВС України в м. Севастополі від 23.12.2013 року призначена на посаду старшого слідчого слідчого відділення Нахімовського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Севастополі.

21.03.2014 року позивач у зв'язку з істотними змінами умов праці на посаді старшого слідчого слідчого відділення Нахімовського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Севастополі на адресу Міністерства внутрішніх справ України направила рапорт з клопотанням про вжиття у найкоротший термін заходів щодо переведення позивача на іншу рівнозначну посаду із забезпеченням гарантій її особистого захисту та її сім'ї.

Позивач 26.03.2014 року подала до Міністерства внутрішніх справ України рапорт про звільнення зі служби в органах внутрішніх справи на підставі п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 та ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв'язку з наявністю причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків, а саме у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

За наслідками розгляду даного рапорту Міністерство внутрішніх справ України листом №6/1/1-3044 від 19.05.2014 року повідомило ОСОБА_3 про відмову у проведенні звільнення зі служби в органах внутрішніх справ з посиланням на ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача з питання проведення її звільнення згідно поданого рапорту від 26.03.2014 року незаконною, такою, що порушує її права та законні інтереси, звернулася до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. N 114.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на час звернення з рапортом про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ на підставі п. 64 «ж» Положення №114 присвоєно звання «капітан міліції» на підставі наказу УМВС України в м. Севастополі від 29.07.2011 року №104-ос.

Пунктом 64 Положення №114 визначено перелік обставин, за яких особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема і за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до п. 70 Положення №114 звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться: до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

При цьому, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Оскільки позивач проходила службу у званні «капітан міліції» на посаді старшого слідчого слідчого відділу Нахімовського РВ УВМС України в м. Севастополі, наведене свідчить, що правом звільнення її з органів внутрішніх справ з урахуванням вимог п. 70 Положення №114 наділений начальник УМВС України в м. Севастополі.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач всупереч п. 70 Положення №114 направила рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «ж» Положення №114 та ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку на ім'я Міністра внутрішніх справ України.

Виходячи з повноважень Міністра, визначених п. 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року N 383/2011, Міністр внутрішніх справ України не наділений повноваженнями щодо звільнення осіб середнього начальницького складу.

Крім того, суд звертає увагу, що з урахуванням вимог п. 68 Положення №114, за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з органів внутрішніх справ рішення могло бути прийняте уповноваженою на те особою не раніше 26.06.2014 року, тобто після спливу тримісячного терміну.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

При цьому, тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Особливості припинення проходження громадянами України військової служби у військових формуваннях та правоохоронних органах України, пов'язані з тимчасовою окупацією території врегульовано ст. 14 даного Закону.

Так, військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які прибули з тимчасово окупованої території і виявили бажання (за наявності підстав) звільнитися з військової служби, звільняються з військової служби, у тому числі в особливий період, за наявних підстав, а при їх відсутності - у зв'язку із скороченням штатів, якщо вони звернулися з клопотанням про звільнення протягом трьох місяців після прибуття з тимчасово окупованої території.

Листом №6/1/1-3044 від 16.05.2014 року Департамент кадрового забезпечення МВС України повідомив позивачу про необхідність (у разі виявлення у працівників правоохоронних органів бажання звільнитися з органів внутрішніх справ) прибуття на материкову частину України з тимчасово окупованої території і в порядку п.п.60, 78 Положення №114 подати рапорт про звільнення зі служби.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене в сукупності, зважаючи, що позивач звернулась із рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ не до уповноваженого чинним законодавством органу, якому надано повноваження на прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду рапорту, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Оскільки чинним законодавством до повноважень відповідача не віднесено розгляд рапорту та прийняття рішення щодо звільнення осіб середнього начальницького складу, судом вбачається відсутність оскаржуваної бездіяльності, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено суду відсутність оскаржуваної бездіяльності.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією 23.12.2014 р.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Амельохін В.В.

Суддя Шулежко В.П.