Справа № 2а-8243/11/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ К/9991/11768/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції (ОДПІ)

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012

у справі № 2-а-8243/11/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Державного підприємства (ДП) «Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№ 100)»

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання дії неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012, позов задоволено частково: визнані неправомірними дії Харківської ОДПІ у Харківській області щодо зарахування поточного платежу від 24.12.2010 № 2110 в сумі 9157,00 грн. з призначенням «сплата ПДВ за грудень 2010 року» в погашення попереднього податкового боргу; зобов'язано Харківську ОДПІ у Харківській області відобразити суму 9157,00 грн. у картці особового рахунку ДП «Підприємство Темнівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області (№100)» згідно з призначенням як сплату ПДВ за грудень 2010 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Харківська ОДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволених позовних вимог з підстав порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову; в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просив залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

У судовому процесі встановлено, що при оплаті позивачем узгоджених сум податкових зобов'язань із податку на додану вартість за грудень 2010 року та січень 2011 року податковий орган в обліку сплачених сум податкових зобов'язань спрямовував суми поточних платежів на погашення податкового боргу, який виник раніше податкового періоду, за який здійснювалась оплата (зокрема за травень, липень, вересень 2008 року, штрафні (фінансові) санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 16.07.2008 № та пеня в сумі 16413,03 грн.). Узгоджені суми податкових зобов'язань із податку на додану вартість, зокрема за грудень 2010 року сплачені позивачем з дотриманням строку сплати, встановленого підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-ІІІ, що підтверджується залученою до матеріалів справи копією платіжного доручення (а.с. 12).

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Закон № 2181-III) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 7.7 ст. 7 Закону № 2181-III податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з підпунктом 16.3.3 пункту 16.3 ст. 16 цього Закону при частковому погашенні податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу та суму пені, не приймаються до виконання.

Якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Проте ці норми не позбавляють платника податків права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов'язань відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону № 2181-III та від обов'язку самостійно сплатити суму податкового зобов'язання відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5 цього ж Закону. Суми податкових зобов'язань або податкового боргу, з урахуванням норм підпункту 16.5.2 пункту 16.5 ст.16 Закону № 2181-III, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків. Зазначеним Законом серед заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, не передбачена зміна призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

З огляду на зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій із дотриманням норм матеріального та процесуального права дійшли юридично обґрунтованого висновку, що до 01.01.2011 (набрання чинності Податковим кодексом України) самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум в рахунок погашення податкового боргу, пені або тих податкових зобов'язань, які не вказані платником у платіжному дорученні як призначення платежу при перерахуванні сум поточних податкових зобов'язань до бюджету, є неправомірним та суперечить приписам Закону № 2181-III.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Що ж до доводу ОДПІ про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 ст. 99 КАС України, то він не підтверджується приєднаними до матеріалів справи доказами. Повідомлення від 24.12.2010, на яке посилається ОДПІ як на підтвердження цього доводу, містить інформацію щодо розподілу суми 9157,00 грн., сплаченої платіжним дорученням від 24.12.2010, на погашення суми боргу - 8614,20 грн. та пені - 542,80 грн. (а.с. 49) без конкретизації за яким саме платежем та з якого податку. У той же час про необізнаність позивача щодо дійсного стану обліку цієї суми за його особовим рахунком як платника податків свідчить лист від 22.03.2011, направлений на адресу ОДПІ (а.с. 10).

Разом із тим, висновок суду апеляційної інстанції, що строк звернення до суду з таким позовом встановлений у 1095 днів згідно з нормами ПК України, не відповідає правильному застосуванню норми пункту 56.18 ст. 56 цього Кодексу, яка регулює строк оскарження рішень податкового органу, а не його дій.

У силу норм частини 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин рішення судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: ПідписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев