Справа № 813/6004/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2015 року № 813/6004/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Косів М.Б.

за участю:

представника позивача - Бойко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом Прокурора Личаківського району м. Львова до Винниківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Личаківського району м. Львова звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Винниківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Винниківської міської ради №1246 від 29.05.2014 «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 м. Винники».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем при прийнятті спірного рішення, порушено вимоги ст. 186-1 Земельного кодексу України. Зазначає, що при розробленні, погодженні та затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягають врахуванню встановлені законодавством вимоги щодо містобудування, зокрема, планування і забудови міста. Відповідно до п.5 протипожежних вимог Додатку 3.1 ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92**, затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 №44, відстані від меж забудови міських поселень до лісових масивів повинні бути не менше 50 м., а при відведенні і наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_2 відповідачем порушено цю норму. З огляду на наведене, вважає рішення №1246 від 29.05.2014 протиправним та просить його скасувати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, однак в матеріалах справи містяться його письмові заперечення на позовну заяву. В запереченні зазначає, що на момент винесення оскаржуваного рішення було чинне та не скасоване рішення №1163 від 13.02.2014 «Про затвердження детального плану території АДРЕСА_1 у м. Винники», яким передбачена можливість розміщення земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Винники та відповідно до цього плану йому і була надана земельна ділянка згідно рішення №1246 від 29.05.2014. Також зазначає, що позивач невірно посилається на п.5 протипожежних вимог Додатку 3.1 ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92**, оскільки на даній земельній ділянці немає жодного об'єкта будівництва. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши думку представника позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні правовідносини.

29.05.2014 Винниківською міською радою прийнято рішення №1246 «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 м. Винники», згідно з п.1 якого вирішено затвердити гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у влвсність земельну ділянку (кадастровий номер :07:007:0194) площею 0,0269 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 м. Винники за рахунок земель, що не надані у власність або користування віднісши її до земель житлової та громадської забудови.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, що видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 23 цього ж Закону передбачено, що прокурор, без внесення подання, може звернутися до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею є Земельний кодекс України від 25.10.2001 року № 2768-III.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 116 Земельного Кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено у ст. 118 Земельного Кодексу України. Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно з ч.2 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_2 звертався до Винниківської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку та рішенням Винниківської міської ради від 03.04.2014 №1206 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 у м. Винники.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Суд встановив, що згідно висновку архітектора м. Винники від 15.04.2014 №1.5/17-24 про погодження проекту відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Винники, такий проект погоджено та зазначено, що до використання земельної ділянки приступати після встановлення її меж в натурі (на місцевості) та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Згідно з висновком Відділу Держземагенства у м. Львові від 05.05.2014 №40/01-15/1529 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки останнім також погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність площею 0,0269 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 у м. Винники.

29.05.2014 Винниківська міська рада, розглянувши проект землеустрою, погоджений у встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України, прийняла рішення №1246 «Про затвердження гр. ОСОБА_2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 м. Винники», згідно з п.1 якого вирішено затвердити гр. ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у влсінсть земельну ділянку (кадастровий номер :07:007:0194) площею 0,0269 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 м. Винники за рахунок земель, що не надані у власність або користування віднісши її до земель житлової та громадської забудови.

Однак, Прокурор вважає, що рішення Винниківської міської ради №1246 від 29.05.2014 прийнято з порушенням вимог законодавства щодо планування і забудови міст, а саме: п.5 протипожежних вимог Додатку 3.1 ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92**, затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 №44, згідно з яким відстані від меж забудови міських поселень до лісових масивів повинні бути не менше 50 м.

На підтвердження такого порушення позивачем долучено зображення публічної кадастрової карти України, в яку внесено дані про земельну ділянку кадастровий номер :07:007:0194 та лист державного підприємства «Львівське лісове господарство» від 06.01.2015, з якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:007:0194 має спільну межу із землями держлісфонду квартал №25, виділ 17 Винниківського лісництва ДП «Львівськтй лісгосп».

Однак, суд зазначає, що ні з фото зображення публічної кадастрової карти України, ні з листа державного підприємства «Львівське лісове господарство» не видно, що відстань між забудовою на земельній ділянці гр. ОСОБА_2 та лісовим масивом менша за 50 м., як про це стверджує позивач, так як самої забудови не існує, і предметом спору є не законність будівництва, а законність надання земельної ділянки у власність.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення вимог архітектурно-будівельного законодавства під час прийняття оскаржуваного відповідачем рішення з огляду на те, що земельне законодавство не ставить у залежність законність надання земельних ділянок громадянам від дотримання архітектурно-будівельних норм.

Також, в даному випадку, норми протипожежних вимог Додатку 3.1 ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» 360-92** не можуть застосовуватись, оскільки гр. ОСОБА_2 не проектував, не погоджував та не здійснював будівництва житлового будинку на відведеній земельній ділянці, а дані протипожежні вимоги встановлюють відстань до лісових масивів від меж забудови, а не від меж самої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням наведених вище правових норм та встановлених обставин справи суд прийшов до висновку, що позивачем не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак протиправності, встановлений ст. 118 Земельного кодексу України порядок передання земельної ділянки гр. ОСОБА_2 був дотриманий, а відтак, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений 15.01.2015