Справа № 2а-11733/10/1370
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2011-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2011 р. № 2а-11733/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Янчака П.О.,

з участю представників: позивача Кравчука П.І., відповідача Цапа П.-А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго»до Державної податкової інспекції у Перемишлянському районі Львівської області про скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в :

Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго»звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Перемишлянському районі Львівської області, в якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення № /0 від 11 листопада 2010 року, яким визначено суму податкового зобов'язання (штраф) в розмірі 14619,02 грн. ( 50% від суми узгодженого податкового зобов'язання). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що підприємство повністю сплатило узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за Декларацією з податку на додану вартість за квітень 2009 року у сумі 29 238 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 358 від 13.05.2009 року, сума платежу 3 000 грн., № 363 від 18.05.2009 року, сума платежу 4 000 грн., № 365 від 20.05.2009 року, сума платежу 10 000 грн., № 1 від 26.05.2009 року, сума платежу 7 000 грн., № 5 від 27.05.2009 року, сума платежу 5 238 грн. В кожному з вказаних платіжних доручень було вказано призначення платежу, проте податковий орган протиправно змінив їх. Зазначає, що дії податкового органу по зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу підприємства минулих звітних періодів коштів, сплачених за вказаними платіжними дорученнями є неправомірними. Оскільки ні Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами»№ 2181 -ІІІ від 21.12.2000 року, ні Законом України «Про державну податкову службу»від 04 грудня 1990 року за № 509 -ХІІ не передбачено права чи обов'язку податкового органу змінювати призначення платежу, визначеного платником податків, вважає висновок відповідача про порушення підприємством граничних термінів сплати узгодженої суми податкового зобов'язання і застосування штрафних санкцій безпідставним і таким, що не відповідає чинному законодавству, тому податкове повідомлення-рішення № /0 від 11 листопада 2010 року підлягає скасуванню.

Представник позивача Кравчук П.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ДПІ у Перемишлянському районі Львівської області Цап П.-А.М. в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні, суть яких зводиться до наступного. Відповідно до картки особового рахунку платника за КП «Перемишлянитеплоенерго»рахується податковий борг, тому кошти, які надійшли в рахунок згідно Декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року податковим органом відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами»№ 2181 -ІІІ від 21.12.2000 року зараховані в рахунок погашення податкового боргу минулих звітних періодів. За несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість позивачу нарахована штрафна санкція у встановленому підпунктом 17.1.7 статті 17 Закону України № 2181 -ІІІ розмірі -50% такої суми - 14619,02 грн. Вважає податкове повідомлення -рішення № /0 від 11 листопада 2010 року законним. Просиву задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов підлягає до задоволення, мотивуючи це наступним.

За результатами проведеної ДПІ у Пермишлянському районі Львівської області 11 листопада 2010 року невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету складено Акт № , яким встановлено порушення товариством вимог підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами»№ 2181 -ІІІ від 21.12.2000 року, а саме - затримка на 350,351,353,358 та 359 календарних днів граничного строку сплати узгодженого суми податкового зобов'язання за квітень 2009 року з податку на додану вартість у розмірі 23 238,00 грн. ( 350 днів - 2720,85 грн., 351 день -2773,35 грн., 353 дні -4686,09 грн., 358 днів -9200,02 грн., 359 днів -9857,69 грн.).

На підставі вказаного Акту відповідачем 11 листопада 2010 року винесено податкове повідомлення -рішення за № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання (штраф) у розмірі 14619,02 грн. (50% від суми узгодженого податкового зобов'язання) на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181 -ІІІ.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення є Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами»№ 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року з наступними змінами і доповненнями (далі -Закон № 2181 -ІІІ), чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до підпункту 7.7 статті 7 Закону № 2181 -ІІІ податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

У відповідності до вимог підпункту 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону № 2181 -ІІІ джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь -які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно пункту 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України»від 20 травня 1999 року за № 679 -ХIV з наступними змінами та доповненнями, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. Згідно пункту 3.8 цієї Інструкції, реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіжні документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

З урахуванням вищевикладеного, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику податку, а тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу, з урахуванням вимог підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону України № 2181 -ІІІ, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог підпункту 5.3.1 пункту 5 статті 5 Закону № 2181-ІІІ КП «Перемишлянитеплоенерго»в межах граничного строку сплати податкового зобов'язання самостійно сплатило узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за Декларацією з податку на додану вартість за квітень 2009 року (№ 6064 від 19.05.2009 року) у розмірі 29 238,00 грн., підтвердженням чого є платіжні доручення:

- № 358 від 13.05.2009 року, сума платежу -3 000,00 грн., призначення платежу: ПДВ за квітень 2009 року;

- № 363 від 18.05.2009 року, сума платежу -4 000,00 грн., призначення платежу: ПДВ за квітень 2009 року;

- № 365 від 20.05.2009 року, сума платежу -10 000,00 грн., призначення платежу: ПДВ за квітень 2009 року;

- № 1 від 26.05.2009 року, сума платежу - 7 000 грн., призначення платежу: ПДВ за квітень 2009 року;

- № 5 від 27.05.2009 року, сума платежу - 5 238 грн. призначення платежу: ПДВ за квітень 2009 року.

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України № 2181 -ІІІ платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г»підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Податкова декларація, у відповідності до підпункту «а»підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього ж Закону, подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює у даній ситуації, календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), протягом 20 календарних, днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно пункту 5.1 статті 5 згаданого Закону, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Платник податків, як передбачено першим абзацом підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього ж Закону, зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначене у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

З Акту перевірки та Розрахунку до нього (Додаток 1) вбачається, що податковим органом зараховано в рахунок погашення податкового боргу товариства, визначеного в Декларації з податку на додану вартість за квітень 2009 року (№ 6064 від 19.05.2009 року) (граничний термін сплати -30.05.2009 року), сплачені платником податку кошти в сумі 29 238,00 грн. за платіжними дорученнями:

- № 250 від 17.05.2009 року у сумі 2720,85 грн., кількість днів затримки -350;

- № 255 від 18.05.2009 року у сумі 2773,35 грн., кількість днів затримки -351;

- № 275 від 20.05.2009 року у сумі 4686,09 грн., кількість днів затримки -353;

- № 280 від 25.05.2009 року у сумі 9200,02 грн., кількість днів затримки -358;

- № 284 від 01.06.2009 року у сумі 9857,69 грн., кількість днів затримки -359.

На підставі цього податковим органом зроблено висновок про затримку позивачем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання 29 238,00 грн.

Такий висновок ДПІ у Перемишлянському районі Львівської області не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки самостійне зарахування відповідачем сплаченої платником податку суми у рахунок податкового боргу, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету за вищевказаними платіжними дорученнями, відбулося в результаті зміни податковим органом призначення платежу у цих платіжних дорученнях, що суперечить чинному законодавству.

Законом України № 2181-ІІІ визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, серед яких немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Не передбачено таких повноважень у відповідача і Законом України «Про державну податкову службу»від 04 грудня 1990 року за № 509 -ХІІ.

Отже, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбачених пунктом 7.7 статті 7 Закону України №2181-ІІІ, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначеного платником податків.

Оскільки чинним законодавством не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення, орган державної податкової служби без достатніх на те правових підстав, самостійно змінивши призначення платежу, визначене платником податків у платіжних дорученнях, не врахувавши факт самостійної повної сплати КП «Перемишлянитеплоенерго» узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість за Декларацією з податку на додану вартість за квітень 2009 року (№ 6064 від 19.05.2009 року) на суму 29238,00 грн. згідно платіжних доручень № 358 від 13.05.2009 року, № 363 від 18.05.2009 року, № 365 від 20.05.2009 року, № 1 від 26.05.2009 року та № 5 від 27.05.2009 року незаконно застосував до позивача відповідальність, передбачену підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року.

Доводи відповідача про законність висновків податкового органу, встановленого в ході перевірки і відображеного в Акті № , та правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення № /0 від 11 листопада 2010 року не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються зібраними по справі доказами.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано доказів правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення № /0 від 11 листопада 2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повно важення надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуване позивачем податкове повідомлення -рішення №/0 від 11 листопада 2010 року, суд прийшов до висновку, що воно прийнято відповідачем без урахування вимог Законів України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами»№ 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року та «Про державну податкову службу»від 04 грудня 1990 року за № 509 -ХІІ і з порушенням передбачених ст. 2 КАС України принципів.

Згідно зі ст. 162 КАС України суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення.

Виходячи із системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України такий спосіб захисту як вимога визнання акту нечинним може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів.

Відмінність між встановленням судом протиправністю акту індивідуальної дії, яким є податкове повідомлення -рішення, та нормативно-правових актів є істотною і полягає, зокрема, в моменті втрати чинності такими актами.

У разі визнання протиправним індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

З урахуванням викладеного, способом захисту при оскарженні податкового повідомлення -рішення є визнання його судом протиправним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення відповідача № /0 від 11 листопада 2010 року підлягає визнанню протиправним.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 грн.40 коп., сплаченого за квитанцією № 2550.50.1 від 08 грудня 2010 року.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним податкове повідомлення - рішення ДПІ у Перемишлянському районі Львівської області № /0 від 11 листопада 2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України в користь КП «Перемишлянитеплоенерго» 3 (три) грн. 40 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 12 січня 2011 року.

Суддя