Справа № 826/16641/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 грудня 2014 року № 826/16641/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України умісті Києві
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про зобов'язати Головне управління МВС України в м. Києві (далі - відповідач) направити для виконання до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві примірник постанови від 07.07.2010 року слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ст. лейтенанта міліції Фітьковського С.М. про скасування арешту з нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1, а саме:

- квартири АДРЕСА_2 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8888049);

- гараж АДРЕСА_3 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8887586);

- гараж АДРЕСА_4 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8887699).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що не направлення для виконання до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві примірника постанови від 07.07.2010 року слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ст. лейтенанта міліції Фітьковського С.М. про скасування арешту з нерухомого майна, яке належить йому на праві власності свідчить про протиправну бездіяльністю відповідача, оскільки вказаним порушується його право власності на належне йому майно, що проявляється у позбавлені права вільно ним розпоряджатися.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував, посилаючись при цьому на факт закриття кримінальної справи, що унеможливлює, на його думку, вчинення будь-яких процесуальних дій.

У зв'язку з подачею клопотань всіма особами, які беруть участь у справі, суд на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2010 року СУ ГУМВС України в м. Києві прийнято постанову про зняття арешту на рухоме нерухоме майно, якою знято заборону на відчуження нерухомого майна - гаражних боксів № 113 та № 114, які розташовані по АДРЕСА_3; квартири АДРЕСА_2; 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та нерухомого майна (транспортних засобів) - «LEXUS GS 350», державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2; «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак НОМЕР_6, номер кузова НОМЕР_3; «SUBARU LEGACY», державний номерний знак НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5.

Відповідно до вказаної постанови було її копію направлено для виконання до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Київської державної нотаріальної контори № 10, Управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві та прокуратури міста Києва.

У зв'язку з фактичним не зняттям арешту з нерухомого майна, позивач звернувся з заявою до Головного управління МВС України в м. Києві, за результатами розгляду якої листом від 06 березня 2014 року за № 12/3-1725 повідомлено позивачу, що копія постанови від 07 липня 2010 року була направлена до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Київської державної нотаріальної контори № 10, Управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві, прокуратурі міста Києва, а також надано копію відповідної постанови.

За результатами звернення до Десятої Київської державної нотаріальної контори, позивача було повідомлено (лист від 11.04.2014 року № 1859/10-16), що арешт був накладений іншою нотаріальною контрою м. Києва та роз'яснено, що зняття заборони не пов'язане з вчиненням нотаріальних дій не входить до компетенції нотаріуса.

Листом від 06 травня 2014 року позивач звернувся до першого заступника начальника - начальника Слідчого управління ГУМВС України в м. Києві щодо направлення відповідних документів до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві для зняття арешту з його майна.

Листом від 21.08.2014 року за № 12/3-К-5141 відповідач відмовив позивачу у задоволенні вказаної заяви.

Вказане вище обумовило позивача на звернення до суду з вказаним адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна регулюється Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1255-IV (далі - Закон № 1255-IV).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1255-IV уповноважений орган - орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі.

Обтяжувач - уповноважений орган при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора.

Згідно ст. 4 вказаного Закону обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

При цьому, відповідно до ст. 41 Закону № 1255-IV публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають із змісту публічного обтяження.

Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п'яти днів із дня його припинення. Обов'язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.

Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов'язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження.

Статтею 42 Закону № 1255-IV передбачено, що держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Держатель Державного реєстру виконує такі функції:

1) організує ведення Державного реєстру;

2) приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження;

3) забезпечує вільний доступ будь-яких осіб до внесених до Державного реєстру відомостей про обтяження цілодобово протягом семи днів на тиждень;

4) надає витяги з Державного реєстру про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна;

5) стягує плату за внесення записів до Державного реєстру та надання витягів з нього.

Держатель Державного реєстру наділяє відповідних суб'єктів повноваженнями реєстраторів Державного реєстру, які надаватимуть послуги щодо внесення записів до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень, звернення стягнення на предмет обтяження та надання витягів з Державного реєстру, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок № 868) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку органи державної реєстрації прав - Укрдержреєстр та структурні підрозділи територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Орган державної реєстрації прав проводить:

- державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна;

- державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна;

- облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Водночас, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України також передбачено, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Під час розгляду вказаної справи, відповідачем доказів надіслання до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві копії постанови від 07 липня 2010 року надано не було.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до переконання про необхідність зобов'язання Головне управління МВС України в м. Києві направити для виконання до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві примірник постанови від 07.07.2010 року слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ст. лейтенанта міліції Фітьковського С.М. про скасування арешту з нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1, а саме:

- квартири АДРЕСА_2 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8888049);

- гараж АДРЕСА_3 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8887586);

- гараж АДРЕСА_4 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8887699).

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73, 08 грн. з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Головне управління МВС України в м. Києві (далі - відповідач) направити для виконання до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві примірник постанови від 07.07.2010 року слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві ст. лейтенанта міліції Фітьковського С.М. про скасування арешту з нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1, а саме:

- квартири АДРЕСА_2 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8888049);

- гараж АДРЕСА_3 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8887586);

- гараж АДРЕСА_4 (зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою 16.07.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8887699).

3. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73, 08 грн. (сімдесят три гривні, 08 коп.).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко