Справа № 2а-0870/5460/11
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а-0870/5460/11

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" грудня 2014 р.

справа № 2а-0870/5460/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «МТЦ-Запоріжжя»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2011 р. у справі №2а-0870/5460/11

за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя

до Приватного підприємства «МТЦ-Запоріжжя»

про стягнення податкового боргу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з рахунків відповідача у банках в рахунок погашення податкового боргу перед бюджетом в сумі 118 776,08 грн. по наступних платежах:

- податок на прибуток підприємств у сумі 43 867,39 грн., в тому числі залишок несплаченої пені у сумі 427,03 грн.;

- податок на додану вартість у сумі 55 645,03 грн., в тому числі залишок несплаченої пені у сумі 5 982,11 грн.;

- плата за оренду землі державної та комунальної власності у сумі 19 263,66 грн., в тому числі залишок несплаченої пені у сумі 1 325,04 грн.

Постановою суду першої інстанції позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з’ясування судом обставин справи. Просить скасувати постанову суду та відмовити в позові.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, учасники процесу не з’явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач має податковий борг перед бюджетом в сумі 118 776,08 грн. по наступних платежах:

- податок на прибуток підприємств у сумі 43 867,39 грн., в тому числі залишок

несплаченої пені у сумі 427,03 грн.;

- податок на додану вартість у сумі 55 645,03 грн., в тому числі залишок несплаченої пені у сумі 5 982,11 грн.;

- плата за оренду землі державної та комунальної власності у сумі 19 263,66 грн., в тому числі залишок несплаченої пені у сумі 1 325,04 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (далі – Податковий кодекс України) передбачено обов‘язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Органи державної податкової служби відповідно до пп. 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п.п. 14.1.39 п. 14. 1. ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов’язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов’язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.57.1. ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами п. 57.2. ст.57 Податкового кодексу України, у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Частина 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України визначає: «У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.»

При цьому, пункт 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, вказує: «При урахуванні строків давності, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сума податкового боргу відповідачем не оскаржувалась.

У зв’язку з несплатою платником податків узгоджених сум податкового зобов’язання ДПІ вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, а саме згідно п.п. 6.2.1 п. 6.2, п.п 6.2.4 п. 6.2 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» N 2181-III від 21.12.2000 р., були направлені платнику податків податкові вимоги.

Перша податкова вимога №1/870 від 11.12.2008р. вручена посадовим особам ПП «МТЦ - Запоріжжя» 23.12.2008 року, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення.

Друга податкова вимога №2/93 від 27.01.2009р. року вручена посадовим особам ПП «МТЦ - Запоріжжя» 23.12.2008 року, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення.

Аналогічні п.п. 6.2.1 п. 6.2, п.п 6.2.4 п. 6.2 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» N 2181-III від 21.12.2000 р. положення містяться і в п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, де визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

На момент розгляду справи в суді, вказана сума податкової зобов’язання відповідачем не сплачена, заборгованість перед бюджетом не погашена. Отже, вимоги позивача ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України та підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідач посилається на те, що в постанові суду зазначається про наявність судового рішення, а саме постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2009р. у справі №2а-5925/09/0870, якою задоволені позовні вимоги ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя до ПП «МТЦ-Запоріжжя» про стягнення податкової заборгованості з податку на додану вартість, отже, на думку заявника апеляційної скарги, ця заборгованість не може бути стягнута вдруге.

Зазначене рішення в матеріалах справи відсутнє, що не дозволяє суду дійти однозначного висновку щодо врахування цих обставин. На пропозицію суду апеляційної інстанції здійснити звірку розміру податкового боргу (а.с. 230) відповідач жодних дій не вчинив та відповіді не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Колегія суддів виходить з того, що суми заборгованості з податку на додану вартість підтверджуються даними особового рахунку, що містяться в матеріалах справи, та не спростована відповідачем.

Аналогічного висновку доходить суд апеляційної інстанції і відносно розміру заборгованості з податку на прибуток.

Щодо плати за землю, колегія суддів звертає увагу, що позивачем сплачена сума заборгованості платіжними дорученнями № 377 від 11.10.2011 р., № 409 від 31.10.2011 р., № 453 від 29.11.2011 р., тобто після прийняття судом оскаржуваного рішення, що не може бути підставою для його скасування.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «МТЦ-Запоріжжя» залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2011 р. у справі № 2а-0870/5460/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун