Справа № 2-а-6999/11/0205
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-6999/11/0205
Головуючий у 1-й інстанції: Заярний А.М.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сторчак В. Ю.

судді: Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2010 рік.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30.08.2011 року позов задоволено: визнано відмову відповідача протиправною; стягнуто з відповідача суму недоплаченої позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік з урахуванням виплачених сум, в розмірі 3590 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначенні та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії та інвалідом 3 групи.

Відповідач виплатив позивачам суму компенсації на оздоровлення в розмірі 90 грн., при цьому керувався постановою Кабінету Міністрів України № 562.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: особам віднесених до1 категорії 2 групи інвалідності в розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів зазначає, що вищевикладені приписи статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції станом на 05.07.2007 року є діючими, та на час спірних правовідносин не зупинялись та не змінювались іншими нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року, всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину, кратну до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, інваліду 3 групи 1 категорії - 90 гривень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закон України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", якими встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2010 рік.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при виплаті позивачам щорічної допомоги на оздоровлення, діяв в порушення вимогстатті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та здійснив виплатив суму меншу, ніж встановленоЗаконом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", що призвело до порушення прав позивачів.

Разом з тим, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивачів на виплату грошової допомоги на оздоровлення, відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не врахував те, що щорічна допомога на оздоровлення є періодичним платежем, який виплачується 1 раз на рік.

Таким чином, враховуючи ст. 99 КАС України та зміст позовних вимог, право позивача на виплату недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягає задоволенню за 2010 рік.

Проте, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача на перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", помилково застосував норми процесуального права, а саме: задовольняючи позов в частині нарахування одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суд першої інстанції стягнув з відповідача суму грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 3590 грн.

Колегія суддів зазначає, що нарахування грошової допомоги на оздоровлення не входить до компетенції суду і є функцією виконавчої гілки влади, на підставі даних персоніфікованого обліку та в порядку встановленому Законом, тому судом першої інстанції помилково обрано спосіб захисту прав позивача шляхом проведення стягнення з відповідача невиплаченої суми щомісячного підвищення до пенсії.

Колегія суддів вважає, що таким способом, який відповідає вимогам чинного законодавства є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії.

Таким чином, апеляційної скарга підлягає частковому задоволенню.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області про перерахунок пенсії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області щодо невиплати ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення на підставі положень ст. 48 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2010 рік протиправними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення на підставі положень ст. 48 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2010 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат з врахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.