Справа № 826/18588/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 грудня 2014 року № 826/18588/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. п розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним акту, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Український бізнес банк», АКБ «Європейський» про визнання протиправними дій щодо складання акту опису й арешту майна від 28.05.2013 №1098/2, зобов'язання скасувати акт опису й арешту майна від 28.05.2013 та зняти з реалізації майно боржника: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в ходи примусового провадження державними виконавцем порушено вимоги Закону України «про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме: залучено понятою особу, що є пов'язаною з боржником (позивачем). Крім того, позивач вказує, що державним виконавцем не було направлено (ознайомлено) позивача з заявкою на реалізацію арештованого майна (квартири), актом уцінки майна, призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідачі - Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві - заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, що оскаржений акт опису й арешту майна складено відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 27.02.2014 призначено будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

В подальшому, ухвалою від 31.10.2014 поновлено провадження та справу призначено до вирішення в судовому засіданні.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Акт опису й арешту майна від 28.05.2013 складено державним виконавцем в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Печерським районним судом м. Києва 17.02.2011 по справі №2-1465/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного банку «Український Бізнес Банк» заборгованості в сумі 6 450 022,06 грн. та судових витрат в розмірі 2 799,7 грн. та виконавчого листа виданого Печерським районним судом м. Києва 18.04.2011 по справі №2-1904 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Європейський» заборгованості в сумі 495453,92 долари США.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення (акту) державного виконавця, суд досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність рішення суб'єкта владних повноважень чинному законодавству.

Законом України "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон України "Про виконавче провадження") визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 17 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких відносяться, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Суд звертає увагу, що позивачем не наведено сумнівів щодо змісту та форми виконавчих документів на підставі яких відкрито зведене виконавче провадження як на підставу протиправності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, статтею 19 Закону № 606-IV встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Як передбачено в частині другій статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно частини п'ятої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що постанови про відкриття виконавчого провадження було надіслано позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем (Боржником за зведеним виконавчим провадження) самостійно не виконано судові рішення, на підставі яких видано виконавчі листи.

28.05.2014 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника (позивача) квартири АДРЕСА_1 що складається з трьох кімнат, загальною площею 96 кв.м.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був повідомлений про час, дату та місце проведення опису й арешту майна, проте для проведення виконавчих дій не з'явився.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів на підтвердження самостійного виконання позивачем виконавчих документів, на підставі яких відкрито спірне зведене виконавче провадження, що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 28.05.204 складено акт опису й арешту майна, яким описано та арештовано нерухоме майно позивача (квартиру АДРЕСА_1 що складається з трьох кімнат, загальною площею 96 кв.м ).

Щодо посилання позивача, що ним направлялась заява про звернення стягнення на інше майно позивача, а саме: квартиру АДРЕСА_2, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний акт від 28.02.2013, з якого вбачається, що державний виконавець прибув за вказаною адресою для проведення опису ат арешту майна, проте не зміг потрапити у приміщення, позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення арешту майна не прибув, доступ у приміщення не забезпечив.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що фактично заява позивача про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 була задоволена державним виконавцем, проте позивач фактично ухилився від вчинення виконавчих дій та виконання судових рішень.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Також, пунктом 1.5.2 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події: а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт; б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції; в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються); г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта; ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень опис та арешт майна боржника здійснюються в такій послідовності:

Після виявлення майна боржника державний виконавець проводить опис та арешт цього майна, про що складає акт. В акті опису та арешту майна боржника повинні бути вказані: а) назва кожного внесеного в акт предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо); б) якщо вилучені предмети мають ознаки дорогоцінних металів, каменів органічного та неорганічного утворення, перлів тощо, то вони ретельно описуються з визначенням усіх особливих ознак, відповідним чином пакуються в конверт, прошиваються, підписуються державним виконавцем та іншими учасниками, які були присутніми під час опису; в) якщо проводилось опечатування предмета, зазначається, які предмети, приміщення, сховища були опечатані, кількість накладених печаток та спосіб опечатування; г) прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач); ґ) відмітка про роз'яснення зберігачеві майна обов'язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт; д) якщо державний виконавець установив зберігачеві обмеження права користуватися майном, зазначаються вид, обсяги і строки обмеження; е) зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі (п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Як вбачаться зі змісту спірного акту опису й оцінки майна, такий акт містить відомості зазначені як в п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень так і п. 5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Згідно підпункту 4.2.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна. У разі відмови від підпису сторін чи інших осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в акті.

Відповідно до підпункту 4.5.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача або його представника та двох понятих.

Як вбачаться зі змісту спірного акту опису й оцінки майна, такий акт містить відомості зазначені як в пункті 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень так і пункті 5.6.6. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Судом встановлено, що спірний акт опису й арешту майна містить підписи присутніх під час складання такого акту понятого та представника ПП «Нива - В.Ш.» та поняті зауважень до акту не мали.

Суд звертає увагу, що Інструкції з організації примусового виконання рішень не встановлює обов'язкової участі під час складання акту опису й арешту майна представника боржника та стягувача.

Отже, позивачем, який є боржником у зведеному виконавчому провадженні добровільно не виконано судові рішення, що на думку суду є достатньою підставою для накладення арешту на майно боржника (позивача) шляхом складання акту опису й арешту майна.

Враховуючи, що при проведенні опису майна та складанні спірного акту опису й арешту майна відповідач діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та в порядку визначеному Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5, суд дійшов висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо твердження позивача, що арештоване майно виставлено на аукціон за заниженою вартістю суд зазначає, що в разі незгоди з оцінкою майна, позивач наділений правом на оскарження звіту з незалежної оцінки вартості майна (квартири АДРЕСА_1 що складається з трьох кімнат, загальною площею 96 кв.м).

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність своїх дій та рішень у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда