Справа № 2а-17768/11/2670
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2015 р. м. Київ К/9991/54982/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Сороки М.О., Стрелець Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державної фінансової інспекції в Київській області, треті особи: Державна фінансова інспекція в Донецькій області, Державна фінансова інспекція в Харківській області, про визнання протиправними дій та скасування вимоги, -
в с т а н о в и л а:
Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Київській області, треті особи: Державна фінансова інспекція в Донецькій області, Державна фінансова інспекція в Харківській області, про визнання протиправними дій та скасування вимоги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Контрольно-ревізійного управління в Київській області щодо проведення ревізії фінансово-господарської діяльності публічного акціонерного товариства «Центренерго» за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2011 року та щодо складення акту ревізії від 29 вересня 2011 року № 15-27/52 в частині розділів 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13,18,20.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Контрольно-ревізійного управління в Київській області, оформлену листом від 31 жовтня 2011 року № 10-15-13-14/8134 в частині:

- пункту 7.1 вимоги щодо пред'явлення позовів відокремленим підрозділом ПАТ «Центренерго» Вуглегірською ТЕС до ТОВ «Інтер-Компанія» та ТОВ «Ізопрон»;

- пунктів 7.4, 7.5 вимоги щодо усунення порушень, пов'язаних із завищенням Вуглегірською ТЕС суми нарахованої амортизації;

- пункту 8.1 вимоги щодо пред'явлення позовів відокремленим підрозділом ПАТ «Центренерго» Зміївською ТЕС до ПП «Науково-виробничої фірми «Спецрембудналадка» та

ПП НВП «Будметалопроект»;

- пункту 8.10 вимоги щодо відображення в обліку Зміївської ТЕС вартості основних засобів, викладених в залишку.

Зобов'язано відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судові витрати в сумі 32 грн. 19 коп. на користь публічного акціонерного товариства «Центренерго» за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків Державної фінансової інспекції в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів, Державна фінансова інспекція в Київській області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення судів скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області відповідно до пункту 1.1.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи КРУ в Київській області на ІІІ квартал 2011 року, за участю працівників КРУ в Харківській, Донецькій, Черкаській областях, з 01 серпня 2011 року

по 22 вересня 2011 року (із зупиненням з 05 вересня 2011 року по 14 вересня 2011 року) проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності публічного акціонерного товариства «Центренерго» та його структурних підрозділів за період з 01 квітня 2008 року по 30 червня 2011 року, за результатами якої складено акт від 29 вересня 2011 року № 15-27/52.

З метою усунення виявлених в результаті ревізії порушень, Контрольно-ревізійним управлінням в Київській області направлено позивачу вимогу від 31 жовтня 2011 року

№ 10-15-13-14/8134, пунктами 7.1, 7.4, 7.5, 8.1, 8.10 якої публічне акціонерне товариство «Центренерго», зобов'язано: пред'явити позови до ТОВ «Інтер-Компанія» щодо відшкодування понесених зайвих витрат в сумі 43 768,8 грн. та ТОВ «Ізопрон» щодо відшкодування понесених зайвих витрат в сумі 4 455,6 грн.; перерахувати до Державного бюджету України кошти, як такі, що зайво отримані внаслідок нарахованої Вуглегірською ТЕС амортизації в завищеному розмірі; пред'явити позови до ПП «Науково-виробничої фірми «Спецрембудналадка» щодо відшкодування понесених зайвих витрат в сумі 12 458 грн. та ПП НВП «Будметалопроект» щодо відшкодування понесених зайвих витрат в сумі 2052 грн.; відобразити в обліку, зарахувати на рахунок Зміївської ТЕС вартість основних засобів, викладених в залишку та відшкодувати за рахунок винних осіб вартість металобрухту від списання в 2010 році екскаватора ЭО-4112 «Драглайн».

Вважаючи вищезазначені пункти вимоги Контрольно-ревізійного управлінням в Київській області від 31 жовтня 2011 року № 10-15-13-14/8134 та дії відповідача при складанні акту перевірки від 29 вересня 2011 року № 15-27/52 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не є суб'єктом господарювання державного сектору економіки, та може бути підконтрольною установою лише в частині перевірки використання отриманих ним бюджетних коштів та державного чи комунального майна.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно зі статтею 22 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Отже, однією з обов'язкових умов віднесення тієї чи іншої юридичної особи до категорії суб'єктів господарювання державного сектора економіки є наявність у статному фонді такого суб'єкта частки держави.

При цьому частка держави в статному фонді такого суб'єкта має перевищувати п'ятдесят відсотків або частка держави в статутному фонді такого суб'єкта має надавати державі право вирішального впливу на господарську діяльність цього суб'єкта.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Згідно з частиною 8 статті 10 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» корпоративні права держави, передані уповноваженим особам в управління, не можуть бути відчужені з державної власності без дозволу Кабінету Міністрів України. Стосовно них не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути відчуження цих корпоративних прав з державної власності. Відчуження корпоративних прав держави здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації.

Так, судами встановлено, що акціонерами публічного акціонерного товариства «Центренерго» є Національна акціонерна компанія «Енергетична компанія України» (власник 78,29% акцій), інші суб'єкти господарювання (власники 21,71 % акцій).

Національна акціонерна компанія «Енергетична компанія України» утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2004 року № 794 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України», пунктом 2 якої визначено, що статутний фонд компанії формується шляхом передачі до нього пакетів акцій, що належать державі у статутних фондах господарських товариств, зазначених у додатку 1 та 100 відсотків акцій, що належать державі у статутних фондах господарських товариств, зазначених у додатку 2.

До переліку господарських товариств, зазначених в додатку 1 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України, віднесено, зокрема, ДЕК «Центренерго», правонаступником якого, відповідно до пунктів 1.1, 3.4 Статуту публічного акціонерного товариства «Центренерго», є позивач.

Розмір пакета акцій ДЕК «Центренерго», який був переданий до статутного фонду Національної акціонерної компанії «Енергетична компанія України» склав 78,29 %.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2004 №794 зобов'язано Фонд державного майна передати у місячний строк компанії за номінальною вартістю акції, що належать державі у статутних фондах господарських товариств, зазначених у додатку 1, а пунктом 6 - забезпечити у тримісячний строк проведення оцінки пакетів акцій господарських товариств, зазначених у додатках 1 і 2.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2007 року №824 до постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2004 року №794 внесено зміни, якими встановлено, що розмір пакету акцій, що передається до статутного фонду компанії визначається у кількості акцій та їх номінальній вартості, а не у відсотковому відношенні.

З огляду на викладене та враховуючи наявність у держави вирішального впливу на господарську діяльність публічного акціонерного товариства «Центренерго», колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача ознак суб'єкта господарювання державного сектору економіки.

Разом з тим, постановляючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій не перевірили правомірності дій відповідача при проведенні ревізії та винесенні оскаржуваної вимоги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного з'ясування обставин у справі постановлене судом рішення не є обґрунтованим.

Згідно зі статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - поверненню на новий розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Київській області задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року у справі - скасувати.

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Державної фінансової інспекції в Київській області, треті особи: Державна фінансова інспекція в Донецькій області, Державна фінансова інспекція в Харківській області, про визнання протиправними дій та скасування вимоги - повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: