Справа № 398/10265/13-а
Суддя: Петрова О. Ф.
Дата ухвалення: 2014-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

"30" травня 2014 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Петрової О.Ф.

при секретарі Сніжко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новопразької селищної ради, Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, де третіми особами, які не заявляють самостійних на предмет спору, є ОСОБА_2, ОСОБА_3, управління Держземагенства в Олександрійському районі, про визнання частково незаконними та часткове скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Новопразької селищної ради, Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, де третіми особами , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є ОСОБА_2 та управління Держземагенства в Олександрійському районі, про визнання частково незаконними та часткове скасування рішень виконавчого комітету Новопразької селищної ради від 11 липня 1997 р. № 56 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, та визнання частково незаконним й скасування рішення Новопразької селищної ради «Про внесення змін до додатку до рішення виконкому Новопразької селищної ради від 11 липня 1997 р. № 56» від 18 вересня 2009 р. № 427 в частині надання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Під час судового розгляду справи до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_3, який відповідно до договору купівлі - продажу на даний час є власником квартири, що знаходиться в будинку № АДРЕСА_1

Мотивуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2003 р. на праві приватної власності належить 1/3 частина жилого будинку, що розташований в АДРЕСА_1. 19 березня 2012 р. під час розгляду іншої справи вона дізналася про існування зазначених вище рішень суб'єктів владних повноважень, які порушують її права, так як земельна ділянка повинна бути у спільному користуванні всіх співвласників будинку і не може передаватися лише одному ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Новопразької селищної ради від 11 липня 1997 р. № 56 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства. Зазначене рішення прийняте всупереч ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок» виконавчим комітетом, а не селищною радою. Рішенням Новопразької селищної ради від 18 вересня 2009 р. № 427 було безпідставно змінено цільове призначення земельної ділянки, наданої ОСОБА_2 : з ведення особистого підсобного господарства на будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Будинок складався спочатку з чотирьох квартир, а потім із трьох, а отже співвласниками будинку і земельної ділянки крім ОСОБА_2 є інші власники квартир. ОСОБА_2 було надано земельну ділянку у два рази більшою, ніж це було передбачено ч.1 ст. 56 ЗК УРСР, яка встановила обмеження - не більше 0,6 га.

Вона, позивачка, з моменту вселення в будинок користується частиною земельної ділянки під городом та спільно із іншими власниками - земельною ділянкою під подвір'ям та будівлями. Існуючі рішення порушують її права, оскільки земельна ділянка, що визначена в технічному паспорті, повинна бути у спільному користуванні всіх співвласників будинку і не може передаватись у приватну власність ОСОБА_2 З наданням в 1997 р. в користування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,12 га були порушені права інших співвласників будинку на отримання у власність відповідної пропорційної частини земельної ділянки під будинком ( садибою).

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги останньої та доповнив, що будинок № АДРЕСА_1 має дві окремі квартири: в одній із них проживає позивачка, а другу у сім'ї ОСОБА_2 придбав ОСОБА_3, але не зареєстрував своє право власності. 19 березня 2012 р. при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 із заперечення проти позову вона дізналася про існування оспорюваних рішень суб'єктів владних повноважень.

Представник відповідачів - ОСОБА_5 позов не визнав, а заперечуючи проти позову пояснив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 844 від 5 серпня 2009 р. «Про порядок безоплатного оформлення і видачі громадянам України державних актів на земельні ділянки» в Новопразькій селищній раді відбувся прийом документів та заяв від жителів селища про безоплатне виготовлення держаних актів на присадибні земельні ділянки. Серед переліку необхідних документів для надання до управління Держкомзему мало бути і рішення органу місцевого самоврядування, прийнятих до 1 січня 2002 р. Щоб уникнути черг громадян до Олександрійського районного архіву, витяги із рішень виконкомів та їх рад були замовлені централізовано. В попередніх рішеннях, прийнятих до 1 січня 2002 р., було зазначено, що земельні ділянки надаються для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства. На позачерговій сесії було прийнято рішення про внесення змін до 36 рішень виконкомів та сесій селищної ради в частині приведення цільового призначення земельних ділянок у відповідність до вимог ЗК України. В процесі прийому заяв від громадян виникла необхідність в проведенні додаткових позачергових сесій селищної ради стосовно власників багатоквартирних жилих будинків. Право на безоплатне виготовлення державного акта на присадибну земельну ділянку під багатоквартирним будинком мали тільки усі власники, які користувалися нею до 1 січня 2002 р. Власники житлових будинків, яке придбали їх на підставі цивільно-правових угод після 1 січня 2002 р., правом безоплатного оформлення державних актів не користуються. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мали таких пільг. Вони повинні були за власний рахунок провести виготовлення технічної документації. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від приватизації відмовилися. У 2004 р. за їх заявами була проведена інвентаризація присадибної ділянки по АДРЕСА_1. Відповідно до акту інвентаризації загальна площа земельної ділянки становить 0,19 га . В користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка площею 0,11 га , ОСОБА_1 - 0,08 га . Під жилим будинком та господарськими будівлями знаходиться 0,01 га. Відповідно до ст.ст. 42 та 89 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні житлові будинки, передаються у спільну сумісну власність, де всі співвласники мають однакові юридичні права. Жодного сенсу у скасуванні рішень, які на даний час втратили чинність, немає. Починаючи з 1 січня 2003 р. змінено порядок приватизації земельних ділянок, яка проходить поетапно: громадяни звертаються з заявою про виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, замовляють у землевпорядній організації її виготовлення, земельній ділянці присвоюється кадастровий номер, приймається рішення відповідною радою, громадянин звертається до реєстраційної служби та отримує свідоцтво про право власності на земельну ділянку.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 вважає, що підстав для скасування рішень суб'єктів владних повноважень немає. При цьому він пояснив, що колись будинок по АДРЕСА_1 складався із двох квартир. В одній жив він, ОСОБА_2, із сімє'ю, а в другій - ОСОБА_8. Обидва приватизували квартири. ОСОБА_8 продав свою квартиру ОСОБА_1, зазначивши в договорі предмет договору - 1/3 частину жилого будинку, а 14 грудня 2011 р. він та члени його сім'ї продали в свою квартиру ОСОБА_3. Земельна ділянка, що знаходиться під будівлями та городом, до цього часу не приватизована. Кожен користується своєю частиною земельної ділянки. В його користуванні знаходилася земельна ділянка більша ніж у ОСОБА_1 на 0,03 га. ОСОБА_1 почала висувати йому претензії щодо землекористування тоді, коли він вирішив продати свою квартиру.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 пояснив, що 14 грудня 2011 р. він придбав квартиру разом із господарськими будівлями у ОСОБА_2 Державна реєстрація права власності на це нерухоме майно здійснена 20 травня 2013 р. Будинок складається із двох квартир. Двір перебуває у загальному користуванні. Біля будинку, в якому знаходиться його квартира, є город, яким користувався попередній власник. Останній вказав йому на межі цього городу, але до цього часу він ним не користується, оскільки після переїзду до будинку з іншою власницею - ОСОБА_1 виникли конфлікти з приводу користування будівлями. ОСОБА_1 створила для нього нестерпні умови, всюди скаржилася, тому він прожив в квартирі лише 3 місяці і протягом останніх двох років проживає в м. Олександрії.

Представник управління Держземагенства в Олександрійському районі в судове засідання не з'явився, але подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, третю особу ОСОБА_2, третю особу ОСОБА_3 дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Суд встановив, що позивачка є власником 1/3 частини жилого будинку, що розташований в АДРЕСА_1. Жилий будинок має дві відокремлені квартири. ОСОБА_1 придбала зазначену частину квартиру 16 травня 2003 р. у ОСОБА_7 14 грудня 2011 р. родина ОСОБА_2 продала 3 - кімнатну квартиру в цьому будинку ОСОБА_3 Державної реєстрації прав власності відповідно до цього договору не здійснено. Виконком Новопразької селищної ради Олександрійського району 11 липня 1997 р. прийняв рішення про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,12 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_2, а 18 вересня 2009 р. Новопразька селищна рада прийняла рішення про внесення змін до додатку до рішення виконкому від 11 липня 1997 р. № 56 , а саме: про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства із земель житлової та громадської забудови і земель сільськогосподарського призначення. ОСОБА_2 своїм правом на приватизацію земельної ділянки не скористався.

Позивачка оспорює зазначені рішення, вважаючи , що вони порушують її цивільні права.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 набула право власності на частину жилого будинку № 54 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1. Із змісту договору купівлі - продажу частини жилого будинку, укладеному 16 травня 2003 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, вбачається , що сторони ознайомлені із ст.ст. 116, 120, 125, 126 ЗК України.

Стаття 30 ЗК УРСР 1990 р. регулювала порядок переходу права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду.

Відповідно до частини першої цієї статті при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VІ.

Зазначені положення містяться в постанові Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»

На день прийняття рішенням 1997 р. позивачка ще не набула права власності на частину жилого будинку.

В договорі купівлі-продажу від 16 травня 2003 р., за яким ОСОБА_1 придбала 1/3 частину жилого будинку , не йдеться про передачу земельної ділянки у користування покупця.

Між попередніми власниками будинку не існувало спору з приводу землекористування та розміру земельних ділянок.

В користуванні позивачки знаходиться земельна ділянка площею 0,08 га . Рішенням Новопразької селищної ради Олександрійського району від 23 березня 2004 р. № 195 затверджено акти інвентаризації земельних ділянок, виділених громадянам, в тому числі ОСОБА_2 - 0,11 га ( під будівлями - 0,01 га, рілля - 0,10 га), ОСОБА_1 - 0,08 га (під будівлями - 0,1 га, рілля - 0,07 га).

Виділена ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,12 га не перевищує розмір земельних ділянок, які можуть надаватися безоплатно у власність, передбачений ч.1 ст. 56 ЗК УРСР 1990 р., який діяв в момент виникнення правовідносин з приводу землекористування , - 06 га.

Прийняті рішення суб'єктів владних повноважень не порушують права співвласників жилого будинку, які мають право на підставі ст. 116 ЗК України та у порядку ст. 118 ЗК України приватизувати земельну ділянку, яка знаходиться в їх користуванні.

Крім того, суд приймає до уваги, що з часу прийняття рішень, яким громадянам сел. Нова Прага надавалося право безоплатної приватизації земельних ділянок, змінився порядок передачі земельних ділянок у власність.

Законом України «Про державний земельний кадастр», який набрав законної сили 1 січня 2013 р., визначено порядок державної реєстрації земельних ділянок.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа;

документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до цього Закону державні акти на право власності на землю не видаються. Натомість документом, що посвідчує право власності, є свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби (Держреєстрі).

Відповідно до пп. 2.4, 4.4 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків межі земельних ділянок прибудинкових територій встановлюються за проектами відведення цих ділянок відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації, а право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки.

Суд дійшов висновку, що прийняті рішення суб'єктів владних повноважень не порушують законних прав та інтересів позивачки і вимагати перерозподілу земельної ділянки, виділеної в користування ОСОБА_2, вона не має права.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати позивачці не компенсуються.

Керуючись ст.ст.160- 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Новопразької селищної ради, Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, де третіми особами, які не заявляють самостійних на предмет спору, є ОСОБА_2, ОСОБА_3, управління Дерземагенства в Олександрійському районі, про визнання частково незаконними та часткове скасування рішень відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя