Справа № 803/1625/14
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року Справа № 803/1625/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу від 29 травня 2014 року №330/в в частині звільнення позивача, поновлення його на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 23.10.1998 року по 30.05.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, зокрема, останнім часом на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС України у Волинській області у званні "прапорщик міліції".

Наказом начальника УМВС України у Волинській області "По особовому складу" №114 о/с від 29.05.2014 року позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до пункту 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 30.05.2014 року. Підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ став наказ начальника УМВС України у Волинській області №330/в від 29.05.2014 року.

Проте, позивач вважає наказ УМВС у Волинській області №330/в від 29.05.2014 року протиправним і таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Вказує, що його звільнення незаконне, так як у відповідача не було належних правових підстав для звільнення зі служби за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. При вирішенні питання про накладення такого суворого дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби, відповідачем не було враховано, що протягом усього часу проходження служби в органах внутрішніх справ України позивач не вчиняв проступків, які підпадають під ознаки кримінально караного діяння, суворо дотримувався умов контракту, службові обов'язки виконував добросовісно, сумлінно та у повній відповідності до вимог усіх нормативно-правових актів.

Тому, позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника УМВС України у Волинській області №330/в від 29.05.2014 року в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, зобов'язати відповідача поновити на посаді та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 року залишено без розгляду позовну заяву в частині поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу.

У письмових запереченнях представник УМВС України у Волинській області вважає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ проведено з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, оскільки такий крайній захід дисциплінарного впливу застосовано з урахуванням всіх обставин дисциплінарного проступку, вчинення якого доведено матеріалами службового розслідування.

Так, на думку представника відповідача, матеріалами службового розслідування підтверджується той факт, що позивач скоїв вчинок, який слід вважати таким, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, оскільки останній порушив вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України в частині відданості народові України, Закону України Про міліцію, Закону України Про Дисциплінарний статут ОВС, що виразилось у невиконанні вимог наказів МВС України від 28.05.2014 року №488 дск та УДАІ УМВС України у Волинській області від 28.05.2014 року №157.

Тому, просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися. Позивачем подано до суду письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача адміністративний позов не визнала з підстав, зазначених у письмових запереченнях. В письмовому клопотанні просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю та розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Частиною першою статті 41 КАС України передбачено, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки від позивача та представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності та дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.01.2015 року було вирішено судовий розгляд даної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 23.10.1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ, зокрема, з 20.10.2011 року по 30.05.2014 року - на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б*) взводу забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС України у Волинській області, що підтверджується витягом із послужного списку, записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1. Позивач склав Присягу працівника органів внутрішніх справ України 24.06.1999 року.

Наказом начальника УМВС України у Волинській області від 29.05.2014 №114 о/с прапорщика міліції ОСОБА_1 - інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б*) взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС України у Волинській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 30.05.2014 року.

Підставою для видачі зазначеного наказу стали висновок службового розслідування від 29.05.2014 року, проведеного згідно із наказом начальника УМВС України у Волинській області від 29.05.2014 року №444 та наказ УМВС України у Волинській області від 29.05.2014 року №330/в "Про порушення Присяги працівників органів внутрішніх справ України працівниками УДАІ Управління МВС України у Волинській області та покарання винних", відповідно до яких прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді звільнення зі служби "за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 року №382, у частині відданості народові України, Закону України "Про міліцію", Закону України "Про Дисциплінарний статут ОВС", особисту недисциплінованість, що виразилось у невиконанні вимог наказів МВС України від 28.05.2014 року №488 дск та УДАІ УМВС в області від 28.05.2014 року №157 "Про відрядження працівників Державтоінспекції області" щодо виконання завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом" та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення антитерористичної операції".

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Судом встановлено, що в провадженні Волинського окружного адміністративного суду знаходилася адміністративна справа №803/1270/14 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 29 травня 2014 №114 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) з посади інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б*) взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, підпорядкованої Управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, з 30 травня 2014 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б*) взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, підпорядкованої Управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, з 30 травня 2014 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді звернена до негайного виконання.

В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача звільнено з ОВС за невиконання (відмову виконувати) вимог наказів №488 дск та №157, проте суд першої інстанції надав їм неправильну правову оцінки в світлі того, які обов'язки ними були накладені, зокрема, на позивача.

В свою чергу, вказані накази не містять жодних вимог зобов'язального характеру щодо позивача (індивідуальних приписів, примусу до вчинення дій), крім як обов'язку взяти участь у відповідних нарадах.

Наказ №488 дск передбачає розпорядчий індивідуальний припис по організації та здійсненню відрядження працівників щодо, зокрема, начальника УМВС, а наказ №157 - по проведенню оперативних нарад щодо командирів взводів ДПС ДАІ роти ДПС підпорядкованої УМВС та начальника ДАІ з обслуговування м. Луцька.

Наказ №157 частково був виданий з метою дотримання вимог п.11 Положення для врахування (з'ясування) думки колективу ОВС щодо відрядження конкретно визначених працівників.

Водночас, останній наказ зобов'язує визначити та подати списки відповідних працівників, які виявили бажання до виконання поставлених завдань (вибуття у відрядження).

Відсутність в особи бажання до вчинення дій, коли чинне законодавство (відомчі акти) дозволяють діяти за власною волею (розсудом), не може бути розцінено як порушення (невиконання) такого (законодавства).

Патріотизм - любов до своєї Батьківщини, відданість своєму народові, готовність для них на жертви й подвиги. Відданість чому-небудь, любов до чогось (цей же Словник - том 6, 1975 - с.97).

За встановлених обставин справи та загальновідомих подій у східних областях України станом на кінець травня 2014 року, позивача можна звинуватити у відсутності патріотизму, однак не має підстав вважати, що він скоїв вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

В підсумку, необхідно констатувати, що немає жодного наказу УМВС, яким би зобов'язано конкретно позивача відбути у вказане відрядження, а відповідно, зі зрозумілих підстав, він не міг відмовлятися від направлення у таке відрядження.

Додатково, апеляційний суд дійшов висновку, що п.2 наказу №157 у своєму змісті містить істотні суперечності, оскільки з одного боку зобов'язує підпорядкованих начальників (командирів) визначити по 2 працівників, а з іншого - подати списки бажаючих до виконання поставлених завдань. Таким чином, УДАІ при виданні цього наказу порушило вимоги ст.4 Дисциплінарного статуту - не забезпечило його зрозумілість.

Позивач однозначно вказував, що не відмовлявся їхати у відрядження до ГУМВС, оскільки наказу про його відрядження не було, а лише через незрозумілість наказів №488 дск та №157, повернення напередодні із попереднього відрядження та у зв'язку із сімейними обставинами, не мав змоги відбути у таке відрядження.

Поданий Рапорт був одним із документів, який підлягав вивченню та оцінці під час службового розслідування, однак за змістом ст.14 Дисциплінарного статуту та пп.6.2.2 Інструкції не може бути поясненням особи стосовно якої проводиться службове розслідування.

Отже, акт про відмову надати пояснення від 29.05.2014 року щодо позивача, не може бути доказом відмови останнього надати пояснення в межах службового розслідування (особи, які його склали ніколи не пропонували позивачу надати відповідне пояснення та взагалі з ними не обговорювали предмет службового розслідування, не були свідками жодних подій, на підтвердження яких був складений цей акт).

Відповідачем також порушено вимоги ст.14 Дисциплінарного статуту в тій частині, що службове розслідування проводилося без участі безпосереднього начальника порушника - командира Взводу Лагоди О.І., який протягом дня 29.05.2014 року був в розпорядженні та міг взяти участь у розслідуванні (був безпосереднім учасником відповідних подій), оскільки лише 30.05.2014 року був виданий наказ УМВС №117 о/с "Про відрядження працівників Державтоінспекції області" про його відрядження до ГУМВС.

Крім того, відповідне службове розслідування призначено, проведено, підготовлено (складено) Висновок та завершено службове розслідування (затверджено Висновок) протягом одного дня (навіть не цілого), протягом його проведення не опитано жодної особи, а відповідні висновки зроблені на підставі кількох рапортів, не витребувано жодного документу, зокрема, щодо попереднього відрядження позивача.

Таким чином, проведене УМВС службове розслідування та складений за його наслідками Висновок не відповідають вимогам ст.14 Дисциплінарного статуту в частині повного, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин події.

Отже, позивача звільнено з посади без законних підстав, оскільки відповідачами не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, за який його звільнено; з порушенням установленого порядку, тобто в наслідок проведення службового розслідування не уповноваженим органом та без повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин події (ймовірно скоєного вчинку).

Зазначені обставини встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року.

Також, в зазначеній постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що наказ №114 о/с винесений з порушенням норм чинного законодавства, оскільки Висновок по матеріалах службового розслідування, на підставі якого було винесено наказ №114 о/с, не відповідає вимогам ст.14 Дисциплінарного статуту в частині повного, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин події.

Отже, обставини які слугували підставою та на які посилався відповідач при винесенні вищевказаного наказу №114 о/с, не віднайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 року №2379/12/13-12, положеннями статті 72 КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

За змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Враховуючи те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 29 травня 2014 року №114 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) з посади інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б*) взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, підпорядкованої Управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, тому суд вважає, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню й наказ УМВС України у Волинській області від 29.05.2014 року №330/в "Про порушення Присяги працівників органів внутрішніх справ України працівниками УДАІ Управління МВС України у Волинській області та покарання винних" в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки останній прийнятий також на підставі Висновку по матеріалах службового розслідування, який не відповідає вимогам ст.14 Дисциплінарного статуту в частині повного, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин події.

З урахуванням чого, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування наказу УМВС України у Волинській області від 29.05.2014 року №330/в "Про порушення Присяги працівників органів внутрішніх справ України працівниками УДАІ Управління МВС України у Волинській області та покарання винних" в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Керуючись статтями 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України у Волинській області від 29.05.2014 року №330/в "Про порушення Присяги працівників органів внутрішніх справ України працівниками УДАІ Управління МВС України у Волинській області та покарання винних" в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ю.Ю. Сорока