Справа № 804/788/14
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 804/788/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Починок В.В., дов. від 17.05.13 р.

відповідача: - Крейса Л.О., дов. від 29.01.14 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Арселор Міталл Кривий Ріг"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 р. у справі № 804/788/ 14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Арселор Міталл Кривий Ріг"

до Дніпропетровської митниці Міндоходів

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Арселор Міттал Кривий Ріг" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міндоходів про коригування митної вартості №110050001/2013/000027/2 від 24.09.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення митного органу, оскільки позивачем надано митному органу всі необхідні документи, які надавали можливість відповідачу здійснити митне оформлення товару за заявленою митною вартістю, та які спростовували встановлені відповідачем розбіжності в документах.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 р. у справі № 804/788/14 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано правомірністю дій митного органу щодо коригування заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем не надано банківських платіжних документів на підтвердження заявленої митної вартості.

Не погодившись з постановою суду, ПАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг" подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 р. у справі № 804/788/14, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано ненадання відповідачем доказів того, що представлені позивачем основні та додаткові документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.

Дніпропетровська митниця проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначаючи, що під час судового розгляду в суді першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що через заяву позивача щодо відкликання ЕМД №110050001/2013/012088 від 19.08.2013 р. та через відсутність платіжних доручень відповідно до заявлених у контракті умов оплати за товар, митний орган був позбавлений можливості здійснення перевірки достовірності заявленої декларантом митної вартості товару, що, в свою чергу, свідчить про наявність у відповідача достатніх підстав для запиту додаткових документів для підтвердження такої вартості.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представниками сторін в судових засіданнях апеляційної інстанції підтверджені визначені правові позиції по суті спірних питань даної справи, надані пояснення та заперечення на доводи апеляційної скарги позивача.

Матеріалами справи підтверджується наступне:

08.11.2012 р. між ПАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг" (Покупець) та компанією «ArcelorMittal Poland S.A.», Польща (Продавець) укладений зовнішньоекономічний контракт на поставку товару від 17.02.2012 р. № CRU2033/2012/2660 (а. с.18-22).

11.09.2913 р. декларантом позивача - ТОВ «Метенергомаш» - в межах даного контакту подана електронна митна декларація (ЕМД) № 110050001/2013/012813 з метою проведення відповідачем митного оформлення товару «металургійний стабілізований кокс з кам'яного вугілля 25-80 мм».

При цьому, митна вартість товару заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості (ДМВ) № 110050001/2013/012813 за ціною контракту (основний метод) відповідно до ст.58 МК України на рівні 166,5 євро/т (1762,02 грн./т ).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з ВМД надано наступні документи: облікова картка суб'єкта ЗЕД № 11005/2012/0001718 від 29.11.2012 р.; попередня митна декларація № 205110802/2013/100252.001 від 14.08.2013 р.; залізничні накладні; посвідчення якості; рахунки-фактури; вищевказаний зовнішньоекономічний контракт від 17.07.2012 р. №CRU2033/2012/2660 та додаткові угоди до нього: № 1 від 24.09.2012 р.; № 5 від 28.12.2012р., № 11 від 08.07.2013 р., № 13 від 29.08.2013 р.; довідка СДПІ м.Кривий Ріг від 12.07.2013 р.; ліцензія на імпорт товару від 24.07.2013 р. № 00672; сертифікати про походження товару; реєстри номерів залізничних вагонів; ВМД країни відправлення від 12.08.12 р. № 13PL303030E0015260.

За результатами здійсненого відповідачем митного контролю виявлено розбіжності в числових значеннях в документах, поданих для митного оформлення позивачем, а також митним органом перевірено наявність взаємозалежності покупця та продавця товару, в ході якої взаємозалежність була встановлена, що призвело до сумніву у правильності визначення митної вартості товару, в зв'язку з чим на підставі ч.4 ст.54 МК України у позивача були витребувані додаткові документи.

З огляду на ненадання Товариством додаткових документів, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 24.09.2013р. № 110000003/2013/000027/2, яким відкоригована митна вартість товару на рівні 202,50 євро/т (2117,10 грн./т) за резервним методом (а. с.8-10).

Не погодившись з вищевказаним рішенням Дніпропетровської митниці, ПАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг" звернулось з даним адміністративним позовом до суду.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг" не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до п.24 ч.1 ст.4 МК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) митний контроль є сукупністю заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

За приписами ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 с.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

В свою чергу, згідно ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У статті 57 МК України наведені методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту.

Так, згідно даної статті такими методами є 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Згідно п.1, п.2 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

З аналізу наведених норм вбачається, що для витребування додаткових документів у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Заявник апеляційної скарги вважає безпідставними висновки митного органу про відсутність підтвердження декларантом заявленої митної вартості товарів та наявність розбіжностей у поданих для митного контролю документах, і, у зв'язку з цим, відповідно, відсутність у відповідача підстав для витребування у позивача додаткових документів для підтвердження такої митної вартості.

Згідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи (перелік яких наведений в даній нормі).

Вищенаведена позиція скаржника спростовується наступним:

- При здійсненні митного контролю відповідачем було виявлено та повідомлено декларанта про відсутність одного з обов'язкових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: банківських платіжних документів.

Відповідачем обґрунтовано такі висновки порушенням Товариством приписів ч.2 ст.53 МК України та умовами п.10.3 контракту № CRU2033/2012/2660 від 17.07.2012 р., яким передбачено 100 % платіж вартості товару в термін 30 днів з дати відправки вантажу.

З огляду на дату штампу станції відправлення на залізничних накладних (11.08.2013р. №№ 37813, 37814), платіж повинен відбутись до 10.09.2013 р. включно.

Проте, як зазначає митний орган, платіжні документи, що підтверджують оплату партії оцінюваного товару за цими залізничними накладними декларантом не надавались, а також не надавались жодних доповнень до контракту, якими був би змінений строк оплати товару.

Скаржник наявності наведених обставин не заперечує, зазначаючи, що у даному випадку платіжні доручення на оплату товару не є тими документами, які підтверджують числове значення заявленої митної вартості. На думку скаржника, числове значення митної вартості (166,5 євро/т) підтверджується додатковою угодою № 11 від 08.07.2013 р. до контракту, інвойсами, ліцензією на імпорт товарів № 00672 від 24.07.2013 р., експортними деклараціями продавця товару, а фактичну оплату задекларованого товару позивачем було здійснено 27-30 вересні 2013 р.

Такі доводи скаржника спростовуються приписами ч.2 ст.53 МК України, згідно якої документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, враховуючи умови контракту, за якими 100 % оплата вартості товару здійснюється в термін 30 днів з дати відправки вантажу, і те, що така оплата підтверджується саме платіжними документами, які є обов'язковим до подачі митному органові для здійснення митного контролю, і те, що цю вимогу позивачем не виконано, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки відповідача та суду першої інстанції щодо порушення положень Товариством ч.2 ст.53 МК України, яке полягає у ненаданні декларантом одного з обов'язкових документів, що підтверджують митну вартість товарів, а саме: банківських платіжних документів.

- При здійсненні митного контролю виявлено розбіжності: надані декларантом інвойси від 12.08.2013 р., від 13.08.2013 р., від 14.08.2013 р., від 16.08.2013 р., від 19.08.2013р., від 20.08.2013 р., від 21.08.2013 р., від 22.08.2013 р., від 23.08.2013 р., від 26.08.2013 р., від 27.08.2013 р. містять відомості про банківський рахунок для оплати за товар, який не відповідає номеру рахунку, визначеному контрактом, що, як зазначив відповідач у спірному рішення про коригування митної вартості товару, не дає можливості однозначного підтвердження виставленої оплати за наданими інвойсами та надає сумніви у достовірності наданих рахунків.

Відповідачем обґрунтовано такі висновки тим, що в контракті зазначено номер банківського рахунку продавця - BANK HANDLOWI SA WARSZAWA WARSAW POLAND SWIFT KODE: CITIPLPX, CURRENCY ACCOUNT (EUR), PL7021, а у вищевказаних рахунках зазначено номер банківського рахунку ING BANK SLASKI S.A., SWIFT: ING BPLPWXXX), PL9416.

Отже, за позицією митного органу, вказані інвойси не могли розглядатись в якості документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, оскільки містять розбіжності, які прямо вказують на те, що сплата ціни за товар за цими документами, здійснюється не за умовами зовнішньоекономічного контракту.

При цьому, надані до митного оформлення додаткові угоди № 1 від 24.09.2012 р., № 5 від 28.12.2012 р., № 11 від 08.07.2013 р. до контракту від 17.07.2012 р. не містять посилання про зміну валютних рахунків продавця товару.

Скаржник наведені обставини не спростовує, разом з тим, зазначає про відсутність таких розбіжностей з огляду на наявність додаткової угоди до контракту № 13 від 29.08.2013р., яку подано позивачем разом з декларацією і яку відповідачем не прийнято до уваги.

Так, цією додатковою угодою від 29.08.2013 р. Продавець та Покупець змінили п.10.4 контракту, вказавши банківські реквізити, які повністю співпадають з реквізитами інвойсу (а.с.79).

При цьому, сторони контракту визначили, що дана додаткова угода № 13 від 29.08.2013 р. набирає сили з 01.08.2013 р.

Скаржник вважає, що і відповідачем, і судом першої інстанції вищевказана додаткова угода не визнана належним доказом узгодження сторонами контракту нового банківського реквізиту продавця з початку серпня 2013 року, оскільки підписана вона була лише 29.08.2013 р., що, на думку скаржника, свідчить про неправомірне незастосування судом першої інстанції положень ст.631 ЦК України, яка дозволяє сторонам встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Дійсно, відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Водночас, дата укладання даної угоди (29.08.2013 р.) не кореспондується з датою складання всіх рахунків (з 11.08.2013 р. по 27.08.2013 р.), які були зазначені у гр.44 ЕМД №013/012813 від 11.09.2013 р.

Тобто інвойси, надані декларантом, складались у період (12.08.2013 р.-27.08.2013 р.), коли додаткової угоди № 13 від 29.08.2013 р. ще не існувало, і це не кореспондувалось з умовами контракту від 17.07.2012 р.

Таким чином, такі розбіжності, виявлені відповідачем, могли вплинути на виникнення сумнівів щодо достовірності внесених декларантом даних у документи при митному оформленні.

Крім того, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи наявність вищевказаних розбіжностей, наводить в оскарженій постанові обставини митного оформлення іншої, попередньої партії ідентичного товару та зазначає, що при поданні позивачем МД № 110050001/2013/012088 від 19.08.2013 р. додаткова угода № 13 від 29.08.2013 р. була відсутня, і це, на думку скаржника, є цілком закономірно, оскільки 19.08.2013 р. вказана додаткова угода ще укладена письмово не була, а була лише усна домовленість сторін контракту про роботу за іншими реквізитами продавця та про наміри укласти відповідну угоду на папері в найближчий час.

Так, з матеріалів справи вбачається що 19.08.2013 р. декларантом було подано для здійснення митного контролю та митного оформлення ЕМД № 110050001/2013/012088 на цю ж партію товару, яка надійшла в рамках додаткової угоди № 11 від 08.07.2013 р. (а. с.22) до контракту від 17.07.2012 р., за залізничними накладними №№ 37813, 37814 (а. с.92).

Відповідачем за результатами розгляду наданих документів та спрацювання профілю ризиків щодо контролю за митною вартістю товарів було сформовано запит в електронному вигляді від 19.08.2013 р. № 12088/МВ/01 щодо контролю за визначенням митної вартості товару до відділу контролю за визначенням митної вартості товарів Дніпропетровської митниці (а. с.95, 96).

За результатами розгляду комплекту документів на адресу митного поста «Кривий Ріг» надійшла службова записка від 20.08.2013 р. № 10-44/422-ЕП, в якій містились відомості щодо невідповідності банківських реквізитів в наданих декларантом рахунках (інвойси від 12.08.2013 р.) (а. с.98, 99), і додаткова угода № 13 від 29.08.2013 р. в гр.44 ЕМД та в пакеті документів була відсутня, оскільки ще не була укладена в письмовій формі.

Також з матеріалів справи вбачається і не спростовується скаржником, що своєю заявою від 27.08.2013 р. № 29 декларант відповідно до ст.269 МК України просив дозволу на відкликання ЕМД № 110050001/2013/012088 у зв'язку з технічною помилкою в банківських реквізитах у гр.28 ЕМД: зазначено у митній декларації - ПАТ «Сітібанк», а повинно бути зазначено у митній декларації - ПАТ «Інг Банк Україна» (а. с.97).

Разом з тим, у п.10.4 контракту від 17.07.2012 р. в банківських реквізитах Покупця - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», зазначено, що платежі за товар може бути перераховано через дві банківські установи: ПАТ «Сітібанк» та ПАТ «Інг Банк Україна».

Також необхідно зазначити, що у гр.28 ЕМД № 110050001/2013/012813 від 11.09.2013р. (а. с.11-13) вже було декларантом зазначено - ПАТ «Сітібанк», що повністю відповідає умовам контракту та інформації гр.28 ЕМД № 110050001/2013/012088 від 19.08.2013 р.

Таким чином, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції помилково здійснив посилання в оскарженій постанові на обставини митного оформлення попередньої партії ідентичного товару, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на виконання судом своїх функцій щодо надання повної, всебічної та об'єктивної оцінки доказам у справі з вірним встановленням обставин щодо оформлення саме цієї партії товару.

Отже, наведене свідчить про те, що у відповідача були наявні підстави вважати, що декларантом було заявлено завідомо неправдиві відомості з метою відкликання ЕМД №110050001/2013/012088 від 19.08.2013 р., а відсутність платіжних доручень відповідно до заявлених у контракті умов оплати за товар унеможливлювала здійснення перевірки достовірності вказаних у вищезазначених рахунках-інвойсах банківських реквізитів продавця.

- При здійсненні митного контролю відвідачем порушено вимоги ст.54 МК України, оскільки будь-яких розбіжностей числового значення заявленої позивачем митної вартості ні відповідачем, ні судом у наданих до декларації, оскільки, навіть якщо припустити, що розбіжність у рахунках (яку позивач вважає повністю спростованими), має місце, то це не робить вищевказані рахунки та контракт недостовірними, але ані відповідач, ані суд першої інстанції не піддавали сумніву той факт, що контракт від 17.07.2012 р. існує, товар згідно з контрактом був поставлений, рахунки за товар продавцем покупцю були виставлені по контрактній ціні, а суми в рахунках (числові значення) підтверджуються імпортною ліцензією і експортними деклараціями.

Так, згідно ч.1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У п.1 ч.5 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Отже, митний орган наділений правом упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, і наявність сумнівів у відповідача в зв'язку з виявленими розбіжностями у рахунках і відсутністю платіжних документів встановлена судами першої і апеляційної інстанцій.

Щодо посилань скаржника на те, що суми в рахунках (числові значення) підтверджуються імпортною ліцензією і експортними деклараціями, то сторонами у справі не заперечується, що товар за кодом згідно УКТЗЕД , який ввозився позивачем, входив до переліків товарів, експорт та імпорт яких підлягає ліцензуванню, та квот на 2013 рік відповідно до Постанови КМУ від 13.03.2013 р. № 225 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 грудня 2012 р. № 1201».

З матеріалів справи вбачається, що з митною декларацією відповідачу було надано ліцензію на імпорт коксу № 00672 від 24.07.2013 р., видану ПАТ "Арселор Міттал Кривий Ріг" Міністерством економічного розвитку України (а. с.49).

Згідно положень статті 16 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 р. № 959-XII ліцензування зовнішньоекономічних операцій визначається як комплекс адміністративних дій органу виконавчої влади з питань економічної політики з надання дозволу на здійснення суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності експорту (імпорту) товарів.

Рішення про застосування режиму ліцензування експорту (імпорту) товарів, у тому числі встановлення квот (кількісних або інших обмежень), приймається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики з визначенням переліку конкретних товарів, експорт (імпорт) яких підлягає ліцензуванню, періоду дії ліцензування та кількісних або інших обмежень щодо кожного товару.

З аналізу наведених норм та інших норм Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» випливає, що у даному випадку ліцензія на імпорт впроваджена для конкретного виду товарів, щодо якого наявні кількісні або інші обмеження) на імпорт (квоти).

Тобто якщо товар, який ввозиться на територію України, підлягає ліцензуванню, надання відповідної ліцензії є обов'язковим згідно переліку документів, визначених у ч.2 ст.53 МК України, але така ліцензія, не є основним документом, яким фіксується числове значення і не підміняє собою обов'язку надати платіжні документи в якості прямого підтвердження заявленої митної вартості товарів.

При цьому, обов'язковість подання даного документу, передбачена п.5 ч.3 ст.335 МК України, згідно положень якого у встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, обґрунтованими є посилання відповідача на те, що наявність вказаної ліцензії свідчить про те, що імпортований товар підпадає під заходи нетарифного регулювання, а відповідна ліцензія є лише дозволом на ввезення цього товару в зазначеній кількості.

- Декларантом було в митній декларації заявлено про пов'язаність Продавця і Покупця, при цьому зазначено, що така пов'язаність не вплинула на ціну товару.

При здійсненні контролю співставлення відповідно до ч.3 ст.337 МК України відповідачем проведено порівняння заявленої митної вартості товару - 166,5 євро/т (1762,02 грн./т ) з даними, які містяться в електронній копії МД № 110050001/2013/005778 від 26.04.2013 р. (а. с.105), за якою ввозився такий самий товар за ціною - 202,50 євро/т (2117,10 грн./т), і виявлено завезення раніше такого ж товару за значно вищою ціною, ніж заявлена позивачем.

Скаржник наполягає на незаконності висновку відповідача та суду першої інстанції про те, що вищевказана інформація є обґрунтованою підставою вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість товару, оскільки єдиною причиною зниження контрактної вартості товару у період з жовтня 2012 року до вересень 2013 року стало зниження у 2013 році ринкової вартості вугільної продукції (в тому числі металургійного коксу) на світовому ринку, і не доведено наявності жодної з підстав, зазначених у статті 58 МК України, для висновку, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість товару.

Так, згідно ч.12 ст.58 МК України той факт, що продавець і покупець пов'язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

У відповідності до ч.13 ст.58 МК України за наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Відповідно до ч.4 ст.15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року для цілей цієї Угоди особи вважаються пов'язаними між собою тільки тоді, коли:

(a) вони є посадовими особами або директорами підприємств один у одного;

(b) вони юридично визнані партнерами по бізнесу;

(c) вони є роботодавцем і службовцем;

(d) будь-яка особа прямо чи опосередковано володіє, контролює або утримує 5 чи більше відсотків випущених акцій, що дають право голосу, або акцій обох з них;

(e) один з них прямо або опосередковано контролює іншого;

(f) обидва прямо або опосередковано контролюються третьою особою;

(g) разом вони прямо або опосередковано контролюють третю особу;

(h) вони є членами однієї й тієї ж сім'ї.

Відповідно до положень п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених Наказом Держмитслужби від 13.07.2012 р. № 362, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовуються такі джерела інформації: інформація, отримана в мережі Інтернет (офіційні сайти виробників товарів, прайс-листи Інтернет-магазинів тощо).

При перевірці факту пов'язаності продавця і покупця відповідачем з'ясовано, що за інформацією офіційного сайту компанії «АрселорМіттал», до її складу входять найбільші сталеплавильні підприємства світу, серед яких зазначено і ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Україна), а також «ArcelorMittal Poland S.A.» (Польща).

Отже, на підставі вищезазначених положень міжнародного законодавства продавець і покупець за зовнішньоекономічним контрактом від 17.07.12 для цілей Митного кодексу України вважаються пов'язаними між собою.

Відповідно до ч.18 статті 58 МК України при продажу товарів між пов'язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами:

вартості операції при продажу непов'язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу;

митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

За визначенням, наведеним у ч.3 ст.337 МК України, контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Таким чином, з наведених вище обставин і норм чинного законодавства вбачається, що отримана митним органом за результатами законно застосованого контролю співставлення інформація є обґрунтованою підставою вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість товару.

При цьому, положення ч.3 ст.337 МК України та наведені вище обставини щодо митної вартості раніше ввезеного такого ж товару спростовують доводи скаржника про те, що ВМД № 110050001/2013/005778 від 26.04.2013 р. не є документом, який надійшов від митних та правоохоронних органів суміжних держав, чи документом будь-яких інших державних органів, чи іншим електронним документом, пов'язаним з перевіркою даних, що перевіряються, тобто відносяться до конкретної даної партії товару чи поданих до декларації документів і проведення митним органом контролю співставлення-автоматизованого порівняння з залученням даних з МД № 110050001/2013/005778 від 26.04.2013 р., а тим більше з МД №110050001/2012/107745 від 19.10.2012 р., є порушенням вимог ч.3 ст.337 МК України.

Таким чином, наведене свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача при здійсненні митного контролю достатніх підстав для запиту додаткових документів щодо підтвердження заявленої митної вартості товару.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не досліджено факт спростування позивачем останньої з виявлених розбіжностей в наданих до митного оформлення документах щодо різниці в курсі валют польських злотих та євро, є безпідставними.

Водночас, скаржником не спростовується встановлення судом першої інстанції надання позивачем в якості додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості копії експортної декларації продавця з перекладом № 13РL331030Е0158530.

Так, матеріали справи свідчать про те, що протягом передбаченого 10-денного строку декларантом (повідомленням від 13.09.2013 р. № 41) надано переклади рахунку від 27.08.2013 р. № РL/277839653/13/10447555/70939477, сертифікату якості від 26.08.2013 р. №, копію ВМД країни експорту від 26.08.2013 р. № 13РL331030Е0158530 та її переклад.

Перелік наданих декларантом додаткових документів відображено у повідомленні органу доходів і зборів від 19.09.2013 р. № 37917, а також вказано у гр.33 спірного рішення про коригування митної вартості товару від 24.09.2013 р.

Інші документи декларантом не надавались.

Зазначений документ - копія експортної декларації продавця з перекладом №13РL331030Е0158530 - митним органом не був визнаний таким, який підтверджує заявлену позивачем митну вартість з огляду на те, що у наданій копії декларації країни експорту зазначено рахунок № 121 від 26.08.2013 р. з відмітками прикордонної митниці, сума якого становить 320 387,63 євро за вагу оцінюваного товару 1924 250 кг. При цьому, сума у МД країни експорту № 13РL331030Е0158530 зазначена у польських злотих і становить 1 348 512.

В результаті проведеного аналізу та перевірки встановлених Національним банком Польщі курсів валют на серпень 2013 року, за інформацією відповідного сайту у всесвітній мережі Інтернет, відповідачем виявлено, що станом на дату 26.08.2013 р. курс 1 євро становить 4,2320 польських злотих.

Враховуючи даний курс вартість товару у ВМД країни відправлення повинна становити 1 355 880,43 польських злотих (320 387,63 євро), в той час, як сума, зазначена у ВМД країни-відправника складає у перерахунку до вищезазначеного курсу валют 318 646,50 євро (1 348 512,00 злотих).

Так, митним органом встановлено різницю між сумами, зазначеними в документах, яка складає 7 368,43 польських злотих, або 1 741,12 євро за курсом Нацбанку Польщі, встановленого на 26.08.2013 р.

При цьому, відсутність виявленої відповідачем різниці у курсах позивачем належними доказами не спростовано.

Разом з тим, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою пояснення позивача та листи продавця, надані відповідачу в період дії гарантійних зобов'язань, та суду до позовної заяви, які спростовують вищевказану розбіжність.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачем зроблено запит до продавця товару з проханням надати пояснення щодо виявленої розбіжності і 23.09.2013 р. та 24.09.2013 р. отримані відповіді продавця з відповідними поясненнями, в яких зазначено, що згідно з Польським Митним Законом для митного рахунку №121 від 26.08.2013 р. застосований середньомісячний обмінний курс валют, який складав 4.2090 злотих за 1 євро. Для комерційного рахунку РL/277839653/13/10447555/70939477 від 27.08.2013 р. застосовується так званий "Курс валют напередодні Різдва", тобто курс попереднього дня, а для випущеного рахунку в понеділок - курс п'ятниці, а саме: курс від 23.08.2013- 4,2320 злотих за 1 євро (а. с.61, 62). Таким чином, за позицією скаржника, виявлену митним органом розбіжність спростовано підрахунком: 1348512,00 злотих/4,2090 = 320 387,74 євро, що відповідає сумі рахунку № 121 від 26.08.2013 євро (різниця в євроцентах пояснюється округленням курсу до 4 знаків після коми).

Відповідач, в свою чергу, зазначає, що обґрунтування щодо розбіжностей в сумах при перерахунку суми в євро на польські злоті не надавались позивачем під час здійснення митного контролю та митного оформлення, а також проведення консультацій з приводу обраного методу визначення митної вартості товару.

З матеріалів срамив вбачається, що позивачем вищевказані листи від компанії «ArcelorMittal Poland S.A.» (з перекладами) від 23.09.2013 р. та від 24.09.2013 р. щодо розбіжностей курсу польського злотого до курсу євро (валюти контракту) були направлені відповідачу супровідним листом від 30.09.2013 р. № 233-231 (вх. Дніпропетровської митниці від 02.10.13 № 3965/5-15) (а. с.60), тобто вже після винесення митним органом спірного рішення про коригування митної вартості товару від 24.09.2013 р.

При цьому, відповідачем розглянуто надані додаткові документи та надіслано позивачу лист від 08.10.2013 р. № 17-11-2/3639 (а. с.63, 64) з обґрунтуванням причин відмови в скасуванні рішення про коригування митної вартості товарів, зокрема:

- відповідно до п.2.5. розділу II Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 30.05.2012 р. № 63, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 р. №1360/21672, правильність перекладу документів, що надаються декларантом відповідно до статті 254 Кодексу, засвідчується шляхом вчинення напису «Перекладено вірно», з проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад.

Зазначена інформація відсутня у наданих перекладах додаткових документів.

- листами від 23.09.2013 р. та від 24.09.2013 р. представником компанії «ArcelorMittal Poland S.A.» (Польща) надано роз'яснення щодо різниці в курсах валют у комерційних рахунках та рахунках-інвойсах.

Однак, зазначені роз'яснення не можна вважати обґрунтованими, оскільки ціна у всіх рахунках зазначена лише у валюті контракту від 17.07.2012 р., тобто лише у євро. Сума кожного з них розрахована з урахуванням ваги товару, який було відвантажено, і вартості однієї тони товару відповідно до ціни, яка зазначена у специфікації № 11 від 08.07.2013 р., а саме - 166,50 євро. Отже, розбіжність курсу польського злотого до курсу євро, виходячи з різних дат складання інвойсів та декларацій країни відправлення, не є обґрунтуванням виявлених відповідачем під час проведення консультацій.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

Разом з тим, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено те, що надані позивачем основні і додаткові документи з виявленими розбіжностями не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, що свідчить про відсутність можливості для визначення такої вартості за основним методом (за ціною контракту).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення Дніпропетровської митниці про коригування митної вартості №110050001/2013/000027/2 від 24.09.2013 р., та відповідно задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Водночас, згідно положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростували правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому підстави для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014 р. у даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014р. у справі № 804/788/14 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2014р. у справі № 804/788/14 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко