Справа № 813/5176/14
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року № 813/5176/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача - Бориса А.С.,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 адміністрації про стягнення коштів,-

встановив:

Львівський міський центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.), в якому просить суд стягнути кошти в сумі 958,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості, відповідач перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ», чим порушила вимоги Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". За час перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_2 незаконно отримала матеріальну допомогу по безробіттю в сумі 958,01 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просить в позові відмовити, посилається на те, що дійсно уклала з ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» договір підряду № 384/КЦЛ/2012 від 28.11.2012, однак умови договору виконанні не були, оскільки не надавала ніяких послуг, не виконувала ніяких робіт, відповідно дохід не нараховувався, жодних виплат не отримувала. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.11.2012 ОСОБА_2 звернулась до Львівського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю. В поданій заяві відповідач зазначила, що не має постійного або тимчасового заробітку, в т.ч. за договорами цивільно-правового характеру, права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років або інших передбачених законодавством доходів, не є членом особистого селянського господарства, не є фермером або членом сім'ї фермера, що бере участь у виробництві, не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно, не призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного (6-річного) віку.

Актом розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 20.03.2014 № 90 встановлено, що ОСОБА_2 під час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітна перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» з 28.11.2012 по 31.12.2012, згідно укладеного договору підряду № 384/КЦЛ/2012 від 28.11.2012.

За період з 28.11.2012 по 31.12.2012 ОСОБА_2 було виплачено допомогу по безробіттю у сумі 958,01 грн.

У результаті неповідомлення відповідачем спеціалістів Львівського міського центру зайнятості про перебування у цивільно-правових відносинах з ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» з 28.11.2012 Львівським міським центром зайнятості 11.04.2014 прийнято наказ № 333-н про відшкодування коштів ОСОБА_2

Позивачем 11.04.2014 року було направлено ОСОБА_2 претензію про відшкодування коштів у сумі 958,01 грн.

Оскільки дана заборгованість відповідачем добровільно не погашається, Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правові, економічні та організаційні основи зайнятості населення України і його захисту від безробіття, засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються законами України від 01.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення" та від 02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Тобто, підставою для застосування наслідків вказаної відповідальності, зокрема, є встановлення факту отримання безробітним доходу з будь-яких інших джерел в період перебування його на обліку у відповідному центрі зайнятості в якості безробітного та отримання державної допомоги або ж набуття особою ознак зайнятого населення, а також умисне невиконання безробітним своїх обов'язків щодо повідомлення центру зайнятості про таю факти.

Ознакою віднесення особи до категорії зайнятих є його працевлаштування по найму або ж самостійне забезпечення себе роботою (підприємницька діяльність тощо), отже для віднесення особи, яка перебуває у правовідносинах з підприємствами, установами,/ організаціями, до категорії зайнятих необхідною умовою є наявність між такою особою та відповідним підприємством, установою, організацією саме трудових відносин.

З метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62 затверджено Порядок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним (далі - Порядок № 60/62).

Розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної (п. 2 Порядку № 60/62).

У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 60/62 якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Як встановлено актом розслідування, ОСОБА_2 під час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітна перебувала у цивільно-правових відносинах з ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» з 28.11.2012 по 31.12.2012, згідно укладеного договору підряду № 384/КЦЛ/2012 від 28.11.2012.

Відповідно до умов договору, укладення між відповідачем та ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» цього договору не веде до виникнення між ними трудових відносин, оскільки такі правовідносини наступають після виконання ОСОБА_2 робіт (надання послуг).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» не було надано ніяких послуг (не було виконано ніяких робіт), а отже їй не сплачувався дохід, що підтверджується листом ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» № 1911-14 від 19.11.2014.

Наявність лише самого договору без належних доказів його реального виконання не є підставою для висновку про перебування відповідача в трудових відносинах ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ».

Оскільки Львівським міським центром зайнятості не доведено правомірності прийняття наказу від 11.04.2014 № 333-н про відшкодування коштів ОСОБА_2, доказів про те, що ОСОБА_2 в період перебування на обліку в Львівському міському центрі зайнятості з 28.11.2012 по 31.12.2012 працювала у ТОВ «САН УАН ЕЙДЖЕНСІ» та отримувала дохід позивачем не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення коштів виплаченої відповідачу допомоги по безробіттю в сумі 958,01 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що на час перебування на облік у Львівському міському центрі зайнятості ОСОБА_2 у трудових відносинах не перебувала, мала право на отримання статусу безробітньої та жодних відомостей щодо свого працевлаштування не приховувала.

Таким чином позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 адміністрації про стягнення коштів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись, ст.ст.69,70,159-163,167 КАС України

постановив :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 30.12.2014 р.