Справа № 2а-6083/10/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2011-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2011 р. № 2а-6083/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого -судді Мричко Н.І.

за участю секретаря судового засідання Якимець О.І.

представника позивача Коцана М.В.

представника відповідача Томашівського О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Видавнича група «Афіша» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова про скасування податкового повідомлення -рішення № /0/9857/10/13-2 від 27.04.2010 року,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Видавнича група «Афіша»(далі ПП «Видавнича група «Афіша») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної продаткової інспекції у Личаківському районі м. Львова (далі ДПІ у Личаківському районі м. Львова), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № /0/9857/10/13-2 від 27.04.2010 року, яким визначено податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість у сумі 300 000 грн., з них 200 000 грн. -за основним платежем та 100 000 грн. -за штрафними санкціями.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, рпояснення надав налогічні до викладеного у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Зокрема зазначив, що висновки органу державної податкової служби, викладені в акті позапланової виїзної перевірки від 20.04.10 № 187/23-2/32893402 щодо заниження податку на додану вартість на загальну суму 200 000 грн. не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що податковий орган діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства та правомірно встановив порушення позивачем вимог вимог Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями) в п. 1.7, 1.8 ст. 1, пп.7.2.3, 7.2.4 п.7.2, пп.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п.7.7 ст.7, у зв'язку з чим було занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 200 тис. грн. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

За результатами позапланової виїзної перевірки ПП «Видавнича група «Афіша»з питань з питань взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТзОВ „Греді" за період червень 2008 року, жовтень 2008 року складено акт за № 187/23-2/32893402 від 20.04.10 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.10 №/0/9857/10/13-2, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 300 000 грн., з яких 200 000 грн. -за основним платежем та 100 000 грн. -за штрафними санкціями.

В акті перевірки зазначено, що позивачем завищено податковий кредит на 200 000 грн., по операціях з придбання послуг із заключення договорів з ТзОВ „Греді", з посиланням на те, що ТзОВ „Греді" внесено запис про відсутність за місцезнаходженням та анульовано 21.07.2009 року, за ініціативою ДПІ, свідоцтво платника ПДВ.

Як передбачено п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг) (редакція чинна на момент проведення перевірки).

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевірений період були надані податкові накладні, що знаходяться в матеріалах справи, які не мали недоліків та, порядок заповнення яких, відповідав встановленому чинним законодавством.

Крім того, відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Платники податку, визначені у пп. „а", „в", „г", „д" п.10.1 ст.10 вказаного Закону, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. (п. 10.2 ст. 10 Закону).

З наведеного вбачається, що сама по собі несплата податку продавцем товарів (робіт, послуг), при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця (в даному випадку підприємства) та суму бюджетного відшкодування.

Таким чином, видані позивачу належно оформлені податкові накладні продавцем, який на час заключення договору знаходився в Єдиному державному реєстрі, був зареєстрованим платником ПДВ, з урахуванням господарських операцій, факт здійснення яких ніхто не спростував, не дають підстав податковому органу для висновку про завищення сум податкового кредиту.

Підприємством податковий кредит сформовано з урахуванням положень пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та вимог пп. 7.4.5 ст. 7 Закону, який містить заборону включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджених податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 цього пункту).

Окрім того, згідно із ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зазначені приписи при складенні актів виконаних робіт були дотримані повністю.

З матеріалів справи вбачається, що послуги, які надавались позивачу ТзОВ «Греді»мають пряме відношення до здійснення позивачем власної господарської діяльності, їх оплата підтверджується актами виконаних робіт та виписками з банківського рахунка позивача.

Щодо обставин безтоварності господарських операцій, на які покликається відповідач в акті перевірки, то в матеріалах справи наявні надані позивачем господарські договори, акти виконаних робіт, податкові накладні, виписки з банківського рахунку позивача, які в своїй сукупності вказують на обставини товарності господарських операцій та свідчать про належне виконання господарських зобов'язань між позивачем та ТзОВ «Греді».

Норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», на які посилається відповідач у наданих поясненнях, передбачають як підставу для не включення до валових витрат лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства нереальних сум, непідтверджених будь-якими документами взагалі».

Враховуючи це, суд зазначає про підставність віднесення витрат за оплату послуг за зазначеним у акті договором до складу валових витрат підприємства, оскільки факт придбання наведених послуг підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами, які, крім того, використані позивачем у господарській діяльності.

Підприємство надані суду укладені за наслідками реалізації договору, договори, що є свідченням використання отриманих послуг у господарській діяльності. Підтвердженням цього слугують і виписки з банківських рахунків про проведену оплату.

Інших доказів, які б вказували на безтоварність згаданих господарських операцій представником відповідача -особою, на яку законодавець, в даному випадку згідно ч.2 ст. 71 КАС України, покладає обов'язок доказування, не представлено.

Послуги, які надавались ТзОВ „Греді" позивачу мають пряме відношення до здійснення підприємством власної господарської діяльності, їх оплата підтверджується актами виконаних робіт та виписками з банківського рахунка позивача.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави вважати висновок органу державної податкової служби щодо визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість по зазначених господарських операціях обґрунтованим та підставним.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача здійснених судових витрат за надані юридичні послуги, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не представлено належних доказів понесення витрат за надану правову допомогу.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, такі слід присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163 Кодексу адмінітсартивного судочиснвта України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львові № /0/9857/10/13-2 від 27.04.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприєсмтва «Видавнича група «Афіша»судові витрати у формі сплаченого судового збору в сумі 12 (дванадцять) грн. 40 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 21 січня 2011 року.

Суддя Мричко Н.І.