Справа № 2а-13314/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року м. Київ К/9991/12919/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської регіональної митниці

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року

у справі № 2а-13314/10/2670

за позовом Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі»

до Київської регіональної митниці

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Підприємство з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Київської регіональної митниці (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення форми «Р» № 161 від 06 вересня 2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення Київської регіональної митниці форми «Р» № 161 від 06 вересня 2010 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Київська регіональна митниця, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ПІІ у формі ТОВ «Фалбі», посилаючись на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

У період з січня 2009 року по травень 2010 року ПІІ у формі ТОВ «Фалбі» ввозило на митну територію України товар: лікарські засоби - препарат «Йодомарин (R) 100» та препарат «Йодомарин (R) 200» (виробник - «Berlin-Chemie (Menarini Group»), Німеччина). Зокрема, згідно вантажних митних декларацій № 100000005/9/001209 від 16 лютого 2009 року, № 100000005/9/001989 від 05 березня 2009 року, № 100000005/9/002932 від 27 березня 2009 року, № 100000005/9/0041414 від 23 квітня 2009 року, № 100000005/9/012382 від 29 вересня 2009 року, № 100000005/9/013551 від 20 жовтня 2009 року, № 100000005/9/015529 від 18 листопада 2009 року, № 100000005/9/016606 від 03 грудня 2009 року, № 100000005/9/017797 від 23 грудня 2009 року, № 100000011/0/500305 від 18 січня 2010 року, № 100000011/0/503739 від 23 березня 2010 року, № 100000011/0/505329 від 20 квітня 2010 року позивачем були ввезені лікарські засоби - препарат «Йодомарин (R) 100» та препарат «Йодомарин (R) 200» (виробник - «Berlin-Chemie (Menarini Group»), Німеччина) за кодом товару УКТ ЗЕД (арк. справи 97-152). Правильність та достовірність визначення позивачем вказаного вище коду була підтверджена реєстраційними посвідченнями на лікарський засіб № UA/0156/01/02 від 18 жовтня 2007 року та № UA/0156/01/01 від 23 січня 2009 року, виданими Державним фармакологічним центром Міністерства охорони здоров'я України, які були додані до вантажних митних декларацій (арк. справи 10-16).

Київською регіональною митницею була проведена камеральна перевірка дотримання ПІІ у формі ТОВ «Фалбі» законодавства України з питань митної справи при декларуванні товару «Йодомарин (R) 100» та «Йодомарин (R) 200» за період з 01 січня 2009 року по 06 травня 2010 року за кодом УКТ ЗЕД , за результатами якої складений акт від 29 липня 2010 року № к/21/10/100000000/21568905.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги Закону України «Про Митний тариф України» в частині декларування товару за кодом УКТ ЗЕД (ставка мита 0%) та недекларування вказаного товару за кодом УКТ ЗЕД (ставка мита 8%), що призвело до заниження суми податкового зобов'язання по сплаті мита у розмірі 22866,84 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що препарати «Йодомарин (R) 100» та «Йодомарин (R) 200» не можна вважати лікарськими засобами товарної позиції 3004 УКТ ЗЕД і їх класифікація здійснюється у товарній під категорії , оскільки згідно інформації про склад вищевказаних товарів вміст йоду у цих препаратах не перевищує середньодобову норму вживання більше, ніж у три рази.

06 вересня 2010 року Київська регіональна митниця на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення форми «Р» № 161, яким згідно з підпунктом «в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ПІІ у формі ТОВ «Фалбі» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 24010,18 грн., у тому числі: 22866,84 грн. - за основним платежем, 1143,34 грн. - за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що митним органом не доведена наявність об'єктивних підставі вважати, що на момент митного оформлення товарів мало місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи, зокрема, не встановлено притягнення до відповідальності посадових осіб митного органу, які здійснювали митне оформлення спірного товару, з урахуванням того, що позивачем були сплачені до бюджету усі необхідні обов'язкові платежі. Також суд виходив з того, що по оспорюваних вантажних митних деклараціях між суб'єктом господарювання та митним органом не було протиріч щодо визначення коду товару УКТ ЗЕД, який був внесений позивачем до цих вантажних митних декларацій на підставі чинний реєстраційних посвідчень на лікарські засоби, виданий Державним фармакологічним центром Міністерства охорони здоров'я України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно пункту 35 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

У пункті 19 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наведено визначення терміна «митні процедури» - це операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі Митного кодексу України відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Абзацом 2 статті 25 Закону України «Про Єдиний митний тариф» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що мито, не сплачене у строки, на які було надано відстрочку та розстрочку сплати, а так само не сплачене в результаті інших дій, що спричинили його недобір, стягується за розпорядженням митних органів України у безспірному порядку.

Наведені норми права дають підстави вважати, що за наслідками перевірки правильності визначення митної вартості товарів можуть бути донараховані обов'язкові платежі.

Разом з цим, як встановлено судами попередніх інстанцій, під час митного оформлення товарів згідно вказаних вище вантажних митних декларацій порушень в оформленні чи недостовірних відомостей у вантажних митних деклараціях митним органом встановлено не було.

Відповідно до підпункту 16 пункту 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року № 314 України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при прийнятті вантажної митної декларації для оформлення здійснюється перевірка правильності класифікації та кодування товарів.

Відповідно до розділу VI Митного тарифу України група 30 «Фармацевтична продукція» за кодом УКТ ЗЕД включає лікарські засоби (ліки) (за винятком товарів, включених до товарних позицій 3002, 3005 або 3006), що складаються із змішаних або незмішаних продуктів для терапевтичного або профілактичного застосування, у дозованому вигляді (включаючи лікарські засоби у вигляді трансдермальних систем) або розфасовані для роздрібної торгівлі, що містять йод або сполуки йоду.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про лікарські засоби» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), лікарські засоби - це речовини або їх суміші природного, синтетичного чи біотехнологічного походження, які застосовуються для запобігання вагітності, профілактики, діагностики та лікування захворювань людей або зміни стану і функцій організму; державний реєстр лікарських засобів України - нормативний документ, який містить відомості про лікарські засоби, дозволені для виробництва і застосування в медичній практиці.

Згідно положень статті 9 Закону України «Про лікарські засоби» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Лікарський засіб може застосовуватись в Україні протягом п'яти років з дня його державної реєстрації. За бажанням особи, яка подала заяву про державну реєстрацію лікарського засобу, термін, протягом якого він дозволяється до застосування на території України, за рішенням реєструючого органу може бути скорочено.

Відповідно до пункту 2 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2005 року № 376 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державну реєстрацію (перереєстрацію) лікарського засобу здійснює Міністерство охорони здоров'я на підставі результатів експертизи реєстраційних матеріалів (реєстраційного досьє) на такий засіб та контролю його якості, проведених Державним фармакологічним центром Міністерства охорони здоров'я (далі - Центр).

Абзацом 3 пункту 5 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) лікарських засобів і розмірів збору за їх державну реєстрацію (перереєстрацію), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2005 року № 376 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що наказом Міністерства охорони здоров'я про державну реєстрацію лікарського засобу затверджується фармакопейна стаття або методи контролю його якості, інструкція з медичного застосування, листок-вкладиш з інформацією для пацієнта, здійснюється погодження технологічного регламенту або технології виробництва, а також присвоюється реєстраційний номер, який вноситься до Державного реєстру лікарських засобів та міжвідомчої бази даних про зареєстровані в Україні лікарські засоби.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2003 року № 1949 «Про перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення, операції з продажу яких звільняються від обкладення податком на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що переліком лікарських засобів, операції з продажу яких звільняються від обкладення податком на додану вартість, є Державний реєстр лікарських засобів.

Як вбачається з реєстраційних посвідчень на лікарські засоби № UA/0156/01/02 від 18 жовтня 2007 року та № UA/0156/01/01 від 23 січня 2009 року, виданих Державним фармакологічним центром Міністерства охорони здоров'я України, лікарський засіб «Йодомарин (R) 100» був перереєстрований в Україні терміном на 5 років згідно рішення про державну перереєстрацію лікарського засобу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22 січня 2009 року № 31 (арк. справи 10-12), лікарський засіб та «Йодомарин (R) 200» був перереєстрований в Україні терміном на 5 років згідно рішення про державну перереєстрацію лікарського засобу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 18 жовтня 2007 року № 41 (арк. справи 10-12). Рішення про анулювання державної перереєстрації або припинення дії вказаних посвідчень не приймалися.

Згідно абзацу 1 статті 313 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митні органи класифікують товари, тобто відносять товари до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Частиною 2 статті 78 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі цього Кодексу відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до частини 4 статті 86 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з моменту прийняття митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що якщо митний орган, приймаючи вантажні митні декларації, відніс товар до певного коду товарної номенклатури та пропустив товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажних митних деклараціях недостовірних відомостей.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцй про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Київської регіональної митниці підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської регіональної митниці залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна