Справа № 822/5160/14
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/5160/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріГорячій Д.Л.
за участі:позивача, представників відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, в якому просить:

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по час поновлення на роботі з врахуванням індексу індексації;

- зобов'язати відповідача виплатити грошові кошти в сумі 49481,76 грн., які були неправильно обраховані та перераховані та суму 9928,38 грн. за період з 30.08.2014 року по 01.12.2014 року в зв'язку з невиконанням рішення суду та зобов'язати сплачувати грошові кошти в сумі 3309,65 грн. із розрахунку середнього заробітку 3571,07 грн. з урахуванням індексу індексації по день поновлення на роботі та прожиткового мінімуму відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року по справі №2270/10020/11 його поновлено на посаді головного контролера-ревізора Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області та зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року. Однак в порушення норм законодавства відповідач не виконує рішення суду.

Відмічає, що середньомісячна заробітна плата, враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, становить 3571,07 грн. Отже, належна до виплати сума за вищевказаний період становить 118667,08 грн., проте відповідачем нараховано лише 69185,32 грн. (занижено на 49481,76 грн.).

Крім того, оскільки відповідач не виконує рішення суду та не поновлює його на роботі, останній має сплатити кошти в сумі 9928,38 грн. за період з 30.08.2014 року по 01.12.2014 року.

Також, посилаючись на ст.34 Закону України "Про оплату праці", п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, п.2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, зазначає про необхідність відповідної індексації коштів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відмітили, що в структурі Держфінінспекції в Хмельницькій області відділ інспектування у сфері послуг, головним контролером-ревізором якого був позивач до звільнення, ліквідований. Йому було запропоновано переведення на вакантні посади, від яких він відмовився. В порядку добровільного виконання судового рішення відповідачем також було нараховано та сплачено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 77267,94 грн. Індивідуальні відомості про застраховану особу не можуть бути використані для обрахування суми вимушеного прогулу, оскільки не містять інформації щодо отримуваного доходу в розрізі виплат. Крім того, з нарахованого доходу слід перераховувати необхідні виплати.

Нарахування сум індексації на виплачені за рішенням суду кошти не передбачено законодавством, а щодо зобов'язання відповідача сплачувати в подальшому грошові кошти - то така вимога не відповідає встановленим способам судового захисту.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року по справі №2270/10020/11 визнано протиправним та скасовано наказ № 188-о від 15.08.2011 року, виданий в.о начальника контрольно-ревізійного управління в Хмельницькій області про звільнення ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді головного контролера-ревізора Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області; зобов'язано Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року.

В частині поновлення на поновлення на посаді рішення суду не виконано. В зв'язку з тим, що в структурі Держфінінспекції в Хмельницькій області відділ інспектування у сфері послуг, головним контролером-ревізором якого був позивач до звільнення, ліквідований, ОСОБА_3 29.08.2014 року відповідачем було запропоновано переведення на вакантні посади:

- провідного державного фінансового інспектора Кам'янець-Подільської ОДФІ (за місцем проживання, тимчасово);

- головного державного аудитора відділу державного фінансового аудиту бюджетних програм та діяльності суб'єктів господарювання державного сектору.

Однак від таких посад позивач відмовився, оскільки йому не було запропоновано рівнозначної посади, які є вакантними.

В частині нарахування та виплати ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року відповідачем було нараховано та сплачено 77267,94 грн. (позивач вказує, що ним отримано лише 69185,32 грн.).

Стосовно зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по час поновлення на роботі з врахуванням індексу індексації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру

Відповідно до п.2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, зазначає про необхідність відповідної індексації коштів компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Однак поняття "заробітна плата" та "середній заробіток за час вимушеного прогулу" не є тотожними.

Виплата позивачу середньої заробітної плати з урахуванням індексації суперечить чинному порядку проведення вказаних виплат, оскільки така проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об'єкти виплат, що підлягають індексації. Зазначені виплати повинні носити, зокрема, постійний характер, що в даному випадку відсутнє.

Виплата середнього заробітку позивачу за рішенням суду є юридичним фактом, що носить разовий характер.

Отже, оскільки середній заробіток ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, та не є виплатою, яка була йому нарахована, але не сплачена, суд вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що, зокрема, в Порядку проведення індексації грошових доходів населення зазначено, що до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати (п.3 Порядку).

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача виплатити грошові кошти в сумі 49481,76 грн. (за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року), які були неправильно обраховані та перераховані, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року по справі №2270/10020/11 при прийнятті рішення про поновлення на роботі одночасно було прийнято рішення про виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначено період вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.2-3 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, з набранням чинності судового рішення спірні правовідносини між ОСОБА_3 та Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області щодо оплати вимушеного прогулу за період з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року перейшли у виконавчу сферу.

Статтею 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.4 ст.257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч.1 ст.258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

ОСОБА_3 було отримано відповідний виконавчий лист про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року.

При цьому постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 05.12.2014 року (ВП №45324192) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/10020/11, зокрема, про зобов'язання Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.08.2011 року по 30.08.2014 року. Підставою для прийняття такої постанови стало фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Якщо позивач обґрунтовано вважає, що Державною фінансовою інспекцією в Хмельницькій області не в повному обсязі було виконано рішення суду та відповідний виконавчий документ, виконавче провадження з його виконання не підлягає закінченню.

Таким чином, доводи позивача про неправильність обчислення відповідної суми, ініційовані ним в новому позові, коли рішення про виплату такої суми вважається повністю виконаним (згідно вищенаведеної постанови державного виконавця) є безпідставними та задоволенню не підлягають. У разі незгоди з постановою головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження позивачу слід було оскаржити її як таку, що прийнята передчасно.

Щодо зобов'язання відповідача виплатити суму 9928,38 грн. за період з 30.08.2014 року по 01.12.2014 року в зв'язку з невиконанням рішення суду, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Рішення про поновлення на роботі працівника, незаконно звільненого з роботи або незаконно переведеного на іншу роботу, підлягає негайному виконанню (ч.3 ст. 30 Закону "Про виконавче провадження", ст. 256 КАС України, ст.236 КЗпП України). Негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право органу не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами, в структурі Держфінінспекції в Хмельницькій області відділ інспектування у сфері послуг, головним контролером-ревізором якого був позивач до звільнення, ліквідований.

При цьому, протягом одного місяця після постановлення судового рішення позивач до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області взагалі не з'являвся, що ним не заперечувалось. Позивач відмітив, що ним на адресу відповідача було надіслано листа стосовно виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду, на який він отримав відповідь, що вона буде виконана добровільно. Протягом зазначеного часу, як зазначив позивач, він очікував наказу про поновлення його на посаді.

Отже, від дня прийняття рішення про поновлення на роботі (30.07.2014) до 29.08.2014 року позивач до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області не з'являвся.

Суд звертає увагу на те, що обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу.

При цьому виконання рішення про поновлення на роботі можливе лише за ініціативними діями обох сторін у трудових правовідносинах (працівника та роботодавця). Проте, як зазначено, відповідач до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області з'явився лише 29.08.2014 року.

Цього дня ОСОБА_3 прибув до відповідача, яким було запропоновано позивачу переведення на вакантну посаду (запропоновано дві посади - провідного державного фінансового інспектора та головного державного аудитора), від яких ОСОБА_3 відмовився в зв'язку з тим, що йому не було запропоновано рівнозначної посади. При цьому, як наголошує відповідач, листом Державної фінансової інспекції України від 14.11.2014 року за №09-18/1512 зазначено, що посади головного контролера-ревізора (яку обіймав позивач до звільнення) та головного державного аудитора є рівнозначними.

Однак відповідачем не враховано, що згідно вищевказаної ст.235 КзПП України працівник повинен бути поновлений саме на попередній роботі. Позивача рішенням суду було постановлено поновити на посаді головного контролера-ревізора Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Позивачу було запропоновано посаду провідного державного фінансового інспектора (яка є нижчою посадою, ніж та, яку займав позивач до звільнення) та головного державного аудитора (від якої позивач відмовився, оскільки не відповідає раніше займаній посаді).

Відповідно до звітності - інформації про попит на робочу силу (вакансії) від 27.08.2014 року підтверджується наявність інших вакансій (зокрема, головного державного фінансового інспектора, яку відповідач фактично виявив бажання зайняти 29.08.2014 року). Проте, на думку відповідача, законодавство не передбачає обов'язку запропонувати поновлюваному працівнику всі наявні рівнозначні посади.

Отже, позивач, проявивши ініціативу та з'явившись до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, не був поновлений на посаді.

Відповідачу належало виконати рішення суду, тому він повинен був здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ст.263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення особа, яка бере участь у справі може звернутися до адміністративного суду першої інстанції із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідач, знаючи, що відділ, в якому позивач займав посаду, ліквідований, не звертався до суду із відповідною заяву про спосіб виконання рішення суду - ні після 30.07.2014 року (дати постановлення рішення про поновлення позивача на посаді), ні після 29.08.2014 року (дати відмови позивача від запропонованих йому посад).

Вищевказане вказує про неналежне ставлення відповідача до процесу організації виконання судового рішення, навіть тоді, коли позивач з'явився до нього та фактично очікував ознайомлення з відповідним наказом та приступлення до виконання посадових обов'язків.

Таким чином, фактично з 29.08.2014 року відповідачем саме з його вини затримується виконання судового рішення.

Однак щодо стягнення 9928,38 грн. за затримку виконання рішення про поновлення на роботі ( за період з 30.08.2014 року по 01.12.2014 року) суд звертає увагу на наступне.

Як було зазначено вище, право працівника на компенсацію заробітку, втраченого у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі, передбачено ст.236 КЗпП України. Цією статтею визначена і процедура реалізації зазначеного права - у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимоги позивача про виплату йому 9928,38 грн. фактично пов'язані з невиконанням судового рішення в адміністративній справі. Процесуальною нормою, що регулює вирішення цього питання, є стаття 267 КАС України, яка передбачає судовий контроль за виконанням рішень в адміністративних справах.

Згідно з ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Відповідно до ч.10 ст.267 КАС України у разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Отже, заява щодо бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який не виконує судове рішення в адміністративній справі, та питання відповідальності такого суб'єкта розглядається у справі, за якою приймалось рішення про поновлення на публічній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 05 червня 2014 року (справа №К/800/64523/13), від 19 червня 2013 року (справа №К/9991/92667/11), від 18 вересня 2014 року (справа №К/9991/28182/12), від 29 жовтня 2014 року (справа №К/9991/81631/12), від 12 листопада 2014 року (справа №К/9991/59483/12).

Таким чином, звернувшись до суду із новим адміністративним позовом, позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання сплачувати грошові кошти в сумі 3309,65 грн. із розрахунку середнього заробітку 3571,07 грн. з урахуванням індексу індексації по день поновлення на роботі та прожиткового мінімуму відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік" слід вказати наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Даній нормі відповідає п.1 ч.2 ст.17 КАС України, відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 6, 17 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Отже, у випадку порушення прав позивача (затримка виконання рішення суду з вини відповідача) він не буде позбавлений права звернутись до суду, однак за відсутності порушень з боку відповідача надавати йому обов'язкові до виконання вказівки на майбутнє безпідставно та не належить до компетенції адміністративного суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 13, 14, 71, 72, 86, 158-163, 254, 255, 257, 258 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05 січня 2015 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк