Справа № 826/12376/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2014 року 10:06 № 826/12376/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Амельохіна В.В.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Нищія Б.О., Скузь І.І.,

представника відповідача - Заінчковського Д.А.,

представника третьої особи - Заінчковського Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадської спілки «Асоціація виробників медичної техніки «УКРМЕДПРОМ» до Кабінету Міністрів України за участю третьої особи Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася громадська спілка «Асоціація виробників медичної техніки «УКРМЕДПРОМ» до Кабінету Міністрів України за участю третьої особи Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови, мотивуючи позовні вимоги тим, що при прийнятті оскаржуваної Постанови КМУ №215 від 01.07.2014 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» було порушено процедуру підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, а саме - не було проведено правової експертизи Міністерством юстиції України. Крім того, позивач зазначає, що прийняття оскаржуваної постанови суперечить положенням Закону України «Про ратифікацію Угоди про партнерство і співробітництво між України і Європейськими Співтовариствами та їх державами-членами» від 10.11.1994 року №237/94-ВР» та Указу Президента від 12.03.2012 року №187/2012 «Про Національний план дій на 2012 рік щодо впровадження Програми економічних реформ на 2010-2014 роки «Заможне суспільство, конкурентоспроможна економіка, ефективна держава».

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 року №215 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, з огляду на те, що Кабінет Міністрів України прийняв оскаржувану постанову з дотриманням критеріїв, визначених частиною 3 статті 2 КАС України, з дотримання норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, представника третьої особи, суд дійшов висновків про наступне.

01.07.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №215 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 753 "Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів"; постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 754 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro»; постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 755 «Про затвердження Технічного регламенту щодо активних медичних виробів, які імплантують»; постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 р. N 181 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Позивач, вважаючи дану постанову незаконною та такою, що суперечить законам України, порушує його права та законні інтереси, звернувся до суду за їх захистом з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає основні завдання Кабінету Міністрів України, до яких зокрема належать: забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності.

При цьому, одним із принципів діяльності Кабінету Міністрів України є здійснення виконавчої влади на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).

Здійснення повноважень Кабінету Міністрів України визначено ст. 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Відповідно до параграфу 32 Регламенту КМУ проекти актів Кабінету Міністрів готуються на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів, доручень Прем'єр-міністра, а також за ініціативою членів Кабінету Міністрів, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій з дотриманням вимог цього Регламенту.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, останньою внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів», від 02.10.2013 №754 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів для діагностики in vitro», від 02.10.2013 р. N 755 «Про затвердження Технічного регламенту щодо активних медичних виробів, які імплантують»; від 27.05.2014 р. N 181 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України".

Відповідач зазначає, що зміни, внесені до даних постанов, дозволяють вирішити питання, пов'язані з введенням в обіг та експлуатацію медичних виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації згідно із Порядком державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 №1497, внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України.

Крім того, оскаржувана постанова Уряду прийнята з метою запровадження перехідного періоду від процедури державної реєстрації медичних виробів до процедури оцінки відповідності шляхом продовження дії постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497 «Про затвердження Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення» до 01.07.2015 року та недопущення позбавлення пацієнтів доступу до медичних виробів, зокрема, іноземного виробництва, аналогів більшої частини яких в Україні не виробляється.

Як вбачається з матеріалів справи, проект оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України розроблений Міністерством охорони здоров'я України спільно з Державною службою України з лікарських засобів.

Відповідно до п. 5 параграфу 33 Регламенту Кабінету Міністрів України проект акта Кабінету Міністрів підлягає обов'язковому погодженню усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку (за винятком проекту розпорядження з кадрових питань).

Матеріалами справи підтверджується, що проект оскаржуваної постанови погоджено з Міністерством фінансів України та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про підтвердження відповідності» Кабінет Міністрів України у сфері підтвердження відповідності: забезпечує здійснення державної політики у сфері підтвердження відповідності; затверджує технічні регламенти; укладає міжнародні угоди у сфері підтвердження відповідності, приєднання України до міжнародних (регіональних) систем сертифікації; затверджує порядок здійснення процедур призначення органів з оцінки відповідності, що перевіряють відповідність продукції, процесів і послуг вимогам технічних регламентів.

Згідно статті 14 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності», яка визначає повноваження Кабінету Міністрів України у сфері технічного регулювання, Кабінет Міністрів України: координує та спрямовує центральні органи виконавчої влади, на які покладаються функції технічного регулювання у визначених сферах діяльності, в тому числі розроблення технічних регламентів; затверджує технічні регламенти, якщо їх не затверджено законом, та плани заходів щодо їх застосування; укладає міжнародні договори України щодо взаємного визнання результатів оцінки відповідності та еквівалентності іноземних і національних технічних регламентів; здійснює інші повноваження в цій сфері, визначені законом.

Оскаржуваною постановою передбачено запровадження перехідного періоду від процедури державної реєстрації медичних виробів до процедури оцінки відповідності шляхом встановлення, що медичні вироби, які пройшли державну реєстрацію, внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України, можуть вводитись в обіг та/або експлуатацію без проходження процедур оцінки відповідності та маркування національним знаком відповідності до 01.07.2015 року, але не більше ніж термін дії свідоцтва про державну реєстрацію.

Наведене свідчить, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Стосовно невідповідності оскаржуваної постанови Закону України «Про ратифікацію Угоди про партнерство і співробітництво між Україною і Європейськими Співтовариствами та їх державами-членами» суд зазначає наступне.

Стаття 51 даного Закону сторони визнають, що важливою умовою для зміцнення економічних зв'язків між Україною та Співтовариством є зближення існуючого і майбутнього законодавства України з законодавством Співтовариства. Україна вживе заходів для забезпечення того, щоб її законодавство поступово було приведене у відповідність до законодавства Співтовариства.

Зокрема, приблизна адекватність законів матиме місце в таких галузях: закон про митницю, закон про компанії, закон про банківську справу, бухгалтерський облік компаній і податки, інтелектуальна власність, охорона праці, фінансові послуги, правила конкуренції, державні закупку, охорона здоров'я та життя людей, тварин і рослин, навколишнє середовище, захист прав споживачів, непряме оподаткування, технічні правила і стандарти, закони та інструкції стосовно ядерної енергії, транспорт.

В той же час, ані Угодою, ані Законом України «Про ратифікацію Угоди про партнерство і співробітництво між Україною і Європейськими Співтовариствами та їх державами-членами» не встановлено терміни і строки виконання Угоди, а також здійснення відповідних заходів органами державної влади України.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

При цьому, перевірка законності цих актів полягає у з'ясуванні їх відповідності законам України.

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

Судом, з метою встановлення дотримання відповідачем порядку прийняття рішень Кабінету Міністрів України під час прийняття оскаржуваної постанови, витребувано у Кабінету Міністрів України витяг з протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 01 липня 2014 року в частині обговорення питання стосовно прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 року №215 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Представник відповідача крім витребовуваного витягу з протоколу засідання Кабінету Міністрів України від 01 липня 2014 року надав суду пояснювальну записку до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України»; довідку про погодження проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Вищенаведене дає суду підстави вважати, що Кабінетом Міністрів України доведено суду дотримання ним під час розгляду питання про прийняття спірної постанови Кабінету Міністрів України №215 вимог Закону України "Про Кабінет Міністрів України" та Регламенту Кабінету Міністрів України.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відсутність невідповідності оскаржуваної постанови правовим актам вищої юридичної сили, перевищення відповідачем повноважень при її прийнятті, що в сукупності свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог «громадської спілки «Асоціація виробників медичної техніки «УКРМЕДПРОМ» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Амельохін В.В.

Суддя Шулежко В.П.