Справа № 2а-12142/10/0470
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р. м. Київ К/800/36760/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Зайцева М.П., Сіроша М.В., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуВерхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
на постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014
у справі №2а-12142/10/0470
за позовомВерхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
пропримусове стягнення штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Верхньодніпровська об'єднаної державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби, правонаступником якої є Верхньодніпровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому з урахуванням зменшення позовних вимог просила стягнути податковий борг з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в розмірі 5453,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 позов задоволено та стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 5453,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 у даній справі, скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2013 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.07.2009 позивачем проведено планову перевірку відповідача щодо дотримання порядку здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, за наслідками якої складено акт №0202/04/16/23/НОМЕР_1 від 24.07.2009, згідно якого встановлено порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; частини 10 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами»; та статей 3, 7 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

На підставі зазначеного акту винесені рішення про застосування фінансових санкцій від 07.08.2009 № на суму 295,00 грн.; № на суму 1700,00 грн.; та № на суму 5,00 грн.

Суми застосованих штрафних санкцій на підставі наведених рішень податкового органу були сплачені відповідачем самостійно, в розмірі 750 грн. до судового розгляду та 1250 грн. в ході розгляду справи.

26.05.2010 позивачем також була проведена планова перевірка щодо дотримання відповідачем порядку здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу та додержання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами», а результатом якої складено акт №0087/04/16/23/НОМЕР_1 від 26.05.2010 про порушення вимог пунктів 1, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; статей 3, 7 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»; та частин 1, 30 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами».

На підставі наведеного акту прийняті рішення про застосування фінансових санкцій від 07.06.2010 № на суму 2048,00 грн.; № на суму 3400,00 грн.; та № на суму 5,00 грн.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що в результаті судового оскарження відповідачем наведених рішень про застосування штрафних санкцій, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 №2а/0470/9732/12 матеріали адміністративного позову про визнання недійсними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій №, №, №00522203 від 07.06.2010 повернуто позивачеві.

Оскільки, відповідачем сума штрафних санкцій не була сплачена в повному обсязі податковий орган звернувся за стягненням штрафних санкцій до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки усі названі рішення податкового органу про застосування штрафних (фінансових) санкцій не були скасовані та є чинними, а зазначені санкції не були сплачені відповідачем самостійно, є законні підстави для їх стягнення в примусовому порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції надав оцінку правомірності застосування податковим органом штрафних санкцій в межах даного судового провадження, внаслідок чого, встановивши, що при складанні акту не встановлено належним чином дані особи щодо якої здійснюється перевірка, дійшов висновку про недостовірність даних акту, а також про відсутність законних підстав для стягнення заявленої суми з підстав відсутності доказів належного направлення рішень про застосування штрафних санкцій відповідачу.

Між тим, судова колегія Вищого адміністративного суду України не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку обставинам справи щодо наявності підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення штрафних санкцій у судовому порядку, встановив факт проведення 26.05.2010 перевірки господарської одиниці відповідача, наявності правопорушень, за які передбачена відповідальність, належного направлення рішень податкового органу, на підставі яких здійснюється стягнення, відповідачу з повідомленням про вручення та часткову несплату останнім штрафних санкцій в добровільному порядку.

Між тим, суд апеляційної інстанції встановив, що, в акті перевірки від 26.05.2010 було зазначено, що перевірка проведена в присутності ОСОБА_1, що підтверджується паспортом НОМЕР_2, виданим Верхньодніпровським РВ УМВС 19.02.1998, натомість паспорт відповідача має інші реквізити: НОМЕР_3, виданий Верхньодніпровським РВ УМВС 03.06.2004, тому при складанні акту не встановлено належним чином дані особи щодо якої здійснюється перевірка, та документ, що посвідчує особу не відповідає дійсності. За даних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недостовірність та сумнівність даних акту.

Також апеляційний суд, досліджуючи дотримання податковим органом порядку направлення рішення про застосування штрафних санкцій відповідачу взяв до уваги, що в акті та в позові зазначені різні номери будинків в адресі відповідача, в позові не зазначено на яку саме адресу направлялись рішення про застосування штрафних санкцій, а в паспорті зазначено інше місце його проживання.

Згідно пунктів 1, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

За приписами статі 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів, при цьому, порядок використання торгового патенту регламентовано статтею 7 цього Закону.

Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами» імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій. Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Статтею 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами» встановлена відповідальність у вигляді штрафів за вищенаведені порушення.

Пунктом 7.7 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України N253 від 21.06.2001 встановлено, що надсилання (вручення) податковими органами рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій суб'єктам господарювання здійснюється у порядку, передбаченому пунктами 4.5 - 4.8 розділу 4 цього Порядку.

Згідно пункту 4.7 цього Порядку податкове повідомлення, а отже, і рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження з повідомленням про вручення.

Відповідно пункту 4.9 названого Порядку, якщо податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення у зв'язку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, то працівник структурного підрозділу, у якому складено таке податкове повідомлення, на підставі інформації від структурного підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником податкового органу для виконання таких функцій, у день надходження до податкового органу такої інформації оформляє відповідний акт, у якому вказує причину, яка призвела до неможливості вручення податкового повідомлення. Зазначений акт долучається до справи платника податків. У той самий день структурний підрозділ, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником податкового органу для виконання таких функцій, розміщує податкове повідомлення на дошці податкових оголошень (повідомлень), установленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такого податкового повідомлення на дошці податкових оголошень (повідомлень), зафіксований в акті про неможливість його вручення платнику податків, вважається днем його вручення.

Згідно з підпунктом 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення або податкові вимоги у зв'язку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення або податкову вимогу, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, податковий орган розміщує податкове повідомлення або податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такої податкової вимоги вважається днем її вручення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне вказати, що суд апеляційної інстанції, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, яке полягає в тому, що, вирішуючи спір, суд обмежився лише посиланням на помилку в адресі та інші реквізити паспортних даних відповідача в акті перевірки, а також на помилку в позовній заяві, не врахувавши, при цьому, ані змісту рішень про застосування штрафних санкцій щодо зазначення в них належної адреси, ані конвертів, в яких направлялись ці рішення за адресою, яка вказана в свідоцтві про державну реєстрацію відповідача та не були вручені йому з причин незалежних від позивача і були розміщені на дошці оголошень.

Відповідно, висновок судом апеляційної інстанції був зроблений без дотримання положень ч. 1, 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наведених вимог Закону і Порядку та спростовується матеріалами справи.

Разом з цим, судова колегія касаційної інстанції відзначає, що при дослідженні правомірності винесення рішення значення має тільки наявність чи відсутність фактів порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства, зазначених в акті перевірки, у зв'язку з чим описки в акті перевірки не можуть бути підставою для його скасування, оскільки таке порушення має формальний характер.

Відтак, судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, що прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням вимог законодавства.

З огляду на встановлене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з наданою судом першої інстанції правовою оцінкою обставин справи щодо наявності законних підстав для стягнення штрафних санкцій з відповідача, у зв'язку з чим Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, як скасовану помилково.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2013.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді М.П.Зайцев
М.В.Сірош