Справа № 826/13950/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 грудня 2014 року № 826/13950/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"
до третя особаМіжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників Товариство з обмеженою відповідальністю «Алген»
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 19.08.2013.

У судовому засіданні 19.09.2013 до участі у справі в якості третьої особи було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Алген".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2013 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 у справі №826/13950/13-а апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2013 без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2014 у справі №К/800/25067/14 касаційну скаргу задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2014 скасовано та направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач не погоджується з висновками, викладеними в Акті перевірки, і вважає, що податкове повідомлення-рішення від № від 19.08.2013 було прийнято відповідачем з порушенням чинного законодавства України і підлягає скасуванню в повному обсязі.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, в обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що під час перевірки було встановлено, що у періоді, який перевірявся, між Позивачем та ТОВ «Алген» провадилися фінансово-господарські взаємовідносини, що мали безтоварний характер. Також, позаплановою невиїзною документальною перевіркою встановлено відсутність у ТОВ «Алген» первинних документів, які підтверджують факт виробництва, збирання, оприбуткування продукції рослинництва власного виробництва, виробленої на власних або орендованих виробничих потужностях, врожаю 2012 та 2013 року безпосередньо сільськогосподарським підприємством (товаровиробником) - ТОВ «Алген» (20240580), а саме: відсутні накази ТОВ «Алген» (код 34214952) про затвердження по підприємству на 2012 та 2013 роки планів-схем сівозміни полів та самі плани-схеми сівозміни полів врожаю 2012 та 2013 років; відсутні будь-які первинні документи (в т.ч. «Реєстри відправки зерна та іншої продукції з поля» за формою Сільгоспоблік. №77) у ТОВ «Алген», які б підтверджували збирання та перевезення власно виробленої продукції рослинництва врожаю 2012 та 2013 років з полів до місць зберігання сільськогосподарської продукції (зерносховищ, елеваторів). Також, відповідачем надано суду вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2014 за обвинуваченням ОСОБА_1 директора ТОВ «Алген».

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув. Третя особа про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином.

З урахуванням наведеного суд, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В С Т А Н О В И В:

Співробітниками Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргіл" з питань правильності визначення та повноти сплати до бюджету сум податку на додану вартість за операціями з ТОВ "Алген" за період з 01.05.12р. по 28.02.13р. За результатами перевірки складено акт від 01.05.13р. за № 31/40-50/20010397 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 пп. 14.1.18, п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на додану вартість на загальну суму 1 426 382,00грн.

У зв'язку із встановленням допущення позивачем зазначених вище порушень податкового законодавства податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.08.2013р. яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 1426 382,00грн., у тому числі, не відшкодованих на момент перевірки в розмірі - 263096,00 грн. та відшкодованих на момент перевірки в розмірі 1163286,00грн. та накладено на позивача штрафні санкції у розмірі 713191,00грн.

Позивач не погоджується із прийнятим податковим органом податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним та надуманим, а тому звернувся до суду з позовом щодо його скасування.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Судом встановлено, що між позивачем (Покупець), з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алген» (Постачальник), з іншого боку, було укладено ряд договорів поставки: № СVР37305 від 26.09.2012, здійснено поставку насіння соняшникового насипом загальною вартістю 1 314 000грн. +/- 5%, в тому числі ПДВ 219 000грн., загальна кількість товару відповідно до умов договору складала 300 тон +/- 5%; № СVР37371 від 26.09.2012, здійснено поставку насіння соняшникового насипом загальною вартістю 905 100 грн. +/- 5%, в тому числі ПДВ 150 850 грн., загальна кількість товару відповідно до умов договору складала 210 тон +/- 5%; № СVР37464 від 27.09.2012, здійснено поставку насіння соняшникового насипом загальною вартістю 1 810 200 грн. +/- 5%, в тому числі ПДВ 301 700 грн., загальна кількість товару відповідно до умов договору складала 420 тон +/- 5%; №СVР38114 від 08.10.2012, здійснено поставку насіння соняшникового насипом загальною вартістю 1 700 000 грн. +/- 5%, в тому числі ПДВ 283 333,33 грн., загальна кількість товару відповідно до умов договору складала 400 тон +/- 5%; № СVР38553 від 15.10.2012, здійснено поставку насіння соняшникового насипом загальною вартістю 1 700 000 грн. +/- 5%, в тому числі ПДВ 283 333,33 грн., загальна кількість товару відповідно до умов договору складала 200 тон +/- 5%; № СVР39077 від 24.10.2012, здійснено поставку насіння соняшникового насипом загальною вартістю 349 600 грн. +/- 5%, в тому числі ПДВ 58266,67 грн., загальна кількість товару відповідно до умов договору складала 80 тон +/- 5%.

В підтвердження виконання умов вищезазначених договорів позивачем надано суду наступні документи: видаткові накладні: № 58 від 27.09.12, № 1004 від 02.10.12, № 1008 від 04.10.2012, № 1009 від 04.10.2012, № 1019 від 08.10.12, № 1020 від 08.10.12, № 1021 від 08.10.12, № 1022 від 08.10.12, № 1037 від 10.10.12, № 1043 від 11.10.12, № 1044 від 11.10.12, № 1049 від 15.10.12, № 1053 від 15.10.12, №1059 від 16.10.12, №1066 від 18.10.12, №1113 від 24.10.12; податкові накладні: №5802 від 27.09.12, №1004/2 від 02.10.12, №1008/2 від 04.10.2012, №1009/2 від 04.10.2012, №1019/2 від 08.10.12, №1020/2 від 08.10.12, №1021/2 від 08.10.12, №1022/2 від 08.10.12, № 1037/2 від 10.10.12, № 1043/2 від 11.10.12, № 1044/2 від 11.10.12, № 1049/2 від 15.10.12, №1053/2 від 15.10.12, №1059/2 від 16.10.12, №1066/2 від 18.10.12, № 1113/2 від 24.10.12; платіжні доручення: №22923 від 28.09.12, №23740 від 03.10.12, №23941 від 04.10.12, №23975 від 04.10.12, №24426 від 09.10.12, №24429 від 09.10.12, №24436 від 09.10.12, №24432 від 09.10.12, №24916 від 11.10.12, №25246 від 12.10.12, №25224 від 12.10.12, №25411 від 15.10.12, №25439 від 16.10.12, №25748 від 17.10.12, №26004 від 19.10.12, № 26557 від 24.10.12; складські квитанції на зерно: №406 від 27.09.2012, № 416 від 02.10.2012, № 471 від 04.10.2012, № 472 від 04.10.2012, №533 від 05.10.12, №534 від 05.10.12, №535 від 05.10.12, №536 від 05.10.12, № 638 від 10.10.2012 , №679 від 12.10.2012, № 678 від 12.10.2012, № 713 від 15.10.2011, № 714 від 15.10.2012, №726 від 16.10.2012, № 735 від 18.10.2012, № 826 від 24.10.2012; картки аналізу зерна: № 53 від 27.09.2012, № 56 від 02.10.2012, № 60 від 04.10.2012, № 61 від 04.10.2012, № 63 від 05.10.2012, № 65 від 05.10.2012, №64 від 05.10.2012, № 66 від 05.10.2012, № 69 від 10.10.2012, № 72 від 12.10.2012, № 71 від 12.10.2012, № 73 від 15.10.2012, № 75 від 15.10.2012, № 80 від 16.10.2012, № 82 від 18.10.2012 року, № 85 від 24.10.2012 та товарно-транспортні накладні.

Судом встановлено, що вищезазначені документи (договори, видаткові накладні та податкові накладні) від імені ТОВ «Алген» підписані директором ОСОБА_1

В ході перевірки встановлено, що у періоді, який перевірявся, між Позивачем та ТОВ «Алген» провадилися фінансово-господарські взаємовідносини, що мали безтоварний характер.

Також, відповідач зазначає, що в ході перевірки додатків №5 до податкових декларацій за травень 2012 року - лютий 2013 року встановлено, що суми податку на додану вартість по взаємовідносинам (безтоварним операціям) з ТОВ «Алген», ТОВ «АТ Каргілл» відображені в складі податкового кредиту в додатках №5 до декларацій в розмірі 1 426 382,22 грн., а саме: за жовтень 2012 року у сумі ПДВ 10 983,97 грн.; за листопад 2012 року у сумі ПДВ 1 152 301,68 грн.; за грудень 2012 року у сумі ПДВ 263 096,57 грн.

Також, відповідач зазначає наступне: «Згідно отриманих від Новомосковської ОДПІ Дніпропетровської обл. матеріалів перевірки ТОВ «Алген» (код за ), зокрема акта від 15.05.13 № 174 /222/34214952 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Алген» (код за ) вбачається, що у періоді, за який проводилась перевірка, відповідальними за фінансово-господарську діяльність суб'єкта господарювання є директор - ОСОБА_1.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «Алген» власних або орендованих основних засобів (основних фондів) - орних земель, спеціалізованої сільськогосподарської техніки, складських приміщень та площ для зберігання с/г продукції у періоді діяльності з 01.05.12 по 28.02.13 не мав.

Директор ТОВ «Алген» ОСОБА_1, на вимогу працівників Новомосковської ОДПІ які здійснювали позапланову документальну перевірку, не надав документального підтвердження та інших доказів про наявність власних або орендованих основних засобів (основних фондів) - орних земель, спеціалізованої сільськогосподарської техніки, складських приміщень тощо.

Відповідно до пояснень, наданих директором ТОВ «Алген», у 2012 році по договору про спільну діяльність від 04.01.2012 року без об'єднання вкладів з ТОВ «Лан», підприємство вирощувало зернові культури - насіння соняшника, сою; для виробництва с/х продукції було використано 4013,49 га землі, у т.ч. ріллі 4006,71 га.

Відповідно до пояснень, наданих директором ТОВ «Лан» ОСОБА_2 (протокол допиту свідка від 25 лютого 2013 року) жодних коштів від ТОВ «Алген» підприємство не отримувало, фактично спільна діяльність між підприємствами не проводилась, будь-яка сільськогосподарська продукція на адресу ТОВ «Алген» не передавалась, уся вирощена продукція розподілена між пайщиками в якості розрахунку за використання землі, також на переробний комплекс «Demis Stoun» для виготовлення комбікорму, також здійснювались поставки на ТОВ «АТ Каргілл» та «Миронівський елеватор» та інших.

Крім того, на запит СУ ГСУ ДПС України №7459/0/61-12/09-0016с від 20.12.2012 року директором ТОВ «Лан» ОСОБА_2 надана відповідь №4/1 від 11.01.2013 року, у відповідністю з якою ТОВ «Лан» не здійснювало сумісної діяльності з ТОВ «Алген», не передавало на реалізацію сільськогосподарську продукцію та не здійснювало взагалі будь-яких фінансово-господарських відносин.

Згідно з листом Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області №134/13-01 від 11.01.2013 року за ТОВ «Алген» відомості щодо реєстрації права власності або права користування земельною ділянкою на території Дніпропетровської області відсутні.

Згідно з формою статистичного спостереження №37-сг «Сівба та збирання врожаю сільськогосподарських культур, проведення інших польових робіт» станом на 01.09.12 ТОВ «Алген» зазначило інформацію щодо обсягів збирання 47022 ц. кукурудзи на площі 1363 га та 148481 ц. соняшника на площі 4013 га землі.

При цьому, до Новомосковської ОДПІ 17 квітня 2013 року надійшли матеріали, в тому числі, завірена копія протоколу допиту свідка (директора ТОВ «Лан» (код 30847388) ОСОБА_2) від 25.02.13 року.

Також, до Новомосковської ОДПІ 17 квітня 2013 року надійшла від Головного слідчого управління ДПС України (старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України підполковником міліції Зері К.Ф.) завірена копія пояснення директора ТОВ «Лан» ОСОБА_2 від 11.01.13 №4/1, в якому повідомлено, що ТОВ «Лан» () не здійснювало сумісної діяльності із ТОВ «Алген» (код СДРПОУ 34214952), не передавало на реалізацію сільськогосподарську продукцію та не здійснювало взагалі будь-яких фінансово-господарських операцій.

Крім того, до Новомосковської ОДПІ 17 квітня 2013 року надійшла від Головного слідчого управління ДПС України (старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України підполковником міліції Зері К.Ф.) завірена копія листа Головного управління Держземагентства у Дніпропетровській області від 11.01.2013 №134/13-01, в якому повідомлено, що за інформацією наданою відділами (управліннями) Держземагентства у Дніпропетровській області за ТОВ «Алген» (код 34214952), зареєстрованого за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Мар'янівка, вул. Жовтнева, 5, відомості щодо реєстрації права власності або права користування земельною ділянкою на території Дніпропетровської області відсутні.

Директору ТОВ «Алген» ОСОБА_1 під розпис було вручено вимогу-запит про надання інформації та документальне підтвердження від 18 квітня 2013 року щодо надання до перевірки первинних документів, документів бухгалтерського обліку, статистичної звітності та інших документів, які впливають на законність використання спеціального податкового режиму з фіксованого сільськогосподарського податку та спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість діяльності у сфері сільського господарства та підтверджують власне виробництво сільськогосподарської продукції та її реалізацію у періоді діяльності з 01.05.12 по 28.02.13 (вимога-запит про надання інформації та документальне підтвердження від 18 квітня 2013 року щодо надання до перевірки первинних документів, документів бухгалтерського обліку, статистичної звітності та інших документів, але до перевірки документи не були надані).

На письмовий запит перевіряючих від 18.04.13 до ТОВ «Алген» відповідь та первинні документи не надано.».

Разом з тим, з аналізу наявних у матеріалах справи протоколів допитів громадянина ОСОБА_2, що являється директором ТОВ "Лан" наданих останнім в рамках кримінального розслідування за №1111119 від 25.12.12, вбачається, що укладення з ТОВ "Алген" про спільну діяльність без об'єднання вкладів гр.ОСОБА_2 не заперечує, однак зазначає, що хоча договір і було підписано, його умови сторонами жодним чином не виконувались, фактично орна земля, техніка та складські приміщення залишились у користуванні ТОВ "Лан", і жодних коштів від ТОВ "Алген" за вказаним договором не перераховувалось, також зазначено, що і сільськогосподарської чи іншої продукції ТОВ "Алген" не поставлялось.

Наведені обставини свідчать, що фактично ТОВ "Алген" не в змозі було поставити позивачу такі обсяги насіння соняшнику, як про це вказано у наданій позивачем документації.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно зі статтею 198.1 вищезазначеного кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України, Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних контрагентами, у зв'язку з отриманням послуг(товарів).

Суд звертає увагу, що навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, надані позивачем документи, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача, а лише фіксують господарські операцій з вищезазначеними контрагентом.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.09.2014 по справі №183/5054/14-к (набрав законної сили), яким встановлено, що ОСОБА_1 у травні 2012 року придбав СГД ТОВ «Алген» з метою прикриття незаконної діяльності. Зокрема, з метою придбання товариства, достовірно розуміючи протиправність своїх дій, за відсутності намірів здійснювати фактичну господарську діяльність, підписав, як засновник, статут ТОВ «Алген», реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. Вказаний статут за грошову винагороду у 1000 доларів США був переданий невстановленим слідством особам для подальшої реєстрації підприємства в державних органах. Після реєстрації ТОВ «Алген» самостійна підприємницька діяльність не здійснювалася, угод фінансового характеру не складав, печатками підприємств не користувався, а реєстраційні і установчі документи зазначених підприємств передав невстановленій досудовим слідством особі, що надало змогу невстановленим особам вести незаконну господарську діяльність, а саме: складати від імені ОСОБА_1, як директора ТОВ «Алген» (код за ), необхідні документи фінансово-господарської діяльності (договори, податкові, видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші документи), звітні документи даних підприємств по сплаті податків, які зовні складені вірно, але фактично не відповідали дійсності та надало змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій, тобто, в подальшому невстановлені слідством особи використали печатки, статутні документи та реквізити ТОВ «Алген» (код за ) для здійснення «безтоварних» операцій та незаконного одержання доходів. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 визнав свої провину у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 1 ст.205 КК України. На підставі ст.469 КПК України підписана угода про визнання винуватості.

У відповідності до частини четвертої статті 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З урахування матеріалів справи та вироку суду вбачається, що фактично ТОВ "Алген" не в змозі було поставити позивачу такі обсяги насіння соняшнику, як про це вказано у наданій позивачем документації.

Вказані обставини, що встановлені за результатами судового розгляду позивачем жодним чином не спростовано, інших доказів настання реальних наслідків за правочинами укладеними з ТОВ "Алген" не надано.

Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" вказано, що процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідно абз. 11 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ніде ґавою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між Позивачем та його контрагентами, обставини використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача та встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (чи були платниками податку на додану вартість).

Згідно п.9.1, п. 9.2, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.95 р. первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі посада, прізвище і підписи осіб, відповідальних за дозвіл на здійснення господарської операції і складання первинного документу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Згідно зі статтею 198.1 вищезазначеного кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України, Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних контрагентом, у зв'язку з отриманням послуг.

Суд звертає увагу, що навіть наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов