Справа № 872/15713/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2014 рокусправа № 2а/0470/11711/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О..

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Волошина В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року у справі №2а/0470/11711/12 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

в с т а н о в и в :

02 жовтня 2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ в Красногрвардійському районі м.Дніпропетровська № та № від 27.06.2012 року.

Адміністративний позов обгрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є незаконними та необгрунтованими, прийнятими на підставі висновків акту перевірки, що не відповідають суті спірних правовідносин. Також, позивач зазначає, що висновки акту перервірки грунтуються лише на припущення податкового органу, який не наділений повноваженнями щодо визнання нікчемними правочинів, тому вказані висновки носять протиправний характер, та мають бути визнані судом незаконими із подальним скасуваням оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення - рішення державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області ДПС № від 27.06.2012 року про данарахування фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 податкових зобов'язань з податку з доходів з фізичних осіб на загальну суму 5 176 грн., у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтовна доводами адміністративного позову.

Державна податкові інспекція в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська також звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем було допущено порушення вимог чинного податкового законодавства та не оподатковано податок з доходів фізичних осіб як податковим агентом по найманому працівнику, у зв'язку з чим податковим оргнаом правомірно прийнято податкові повідомлення - рішення № від 27.06.2012 року про донарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 податкових зобов'язань по податку з доходів з фізичних осіб на загальну суму 5 176 грн..

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 15.02.2012 р. по 28.02.2012 р. службовими особами ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_3 за період з 01.10.2010 р. по 31.12.2011 р., за результатами якої складено акт № 813/17-321/НОМЕР_1 від 14.03.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено ПДВ на загальну суму 182 507 грн., у тому числі за жовтень 2010 року - на 257 грн., листопад 2010 року - на 653 грн., грудень 2010 року - на 658 грн., січень 2011 року - на 224 грн., травень 2011 року - на 384 грн., червень 2011 року - на 118 370 грн., липень 2011 року - на 4 611 грн., серпень 2011 року - на 20 635 грн., вересень 2011 року - на 11 288 грн., жовтень 2011 року - на 14 217 грн., листопад 2011 року - на 10 451 грн., грудень 2011 року - на 758 грн.;

- п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8, п.п. 17.2.а п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 р. № 889-IV, п.п. 168.1.1 - п.п. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів при виплаті такого доходу фізичній особі у перевіряємому періоді у розмірі 4 500 грн.

За наслідками перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення:

№ від 22 червня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем на суму 181525 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 15693,75 грн..

№ від 22 червня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб за основним платежем на суму 4500 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 676 грн..

Правомірність та обгрунтованість податкових повідомлень - рішень № та № від 22 червня 2012 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено вимоги чинного податкового законодавства при формуванні податкової звітності з податку на доадну вартість, в той же час суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність висновків податкового органу щодо порушення позивачем вимог Закону при формуванні податку з доходів з фізичних осіб як податкоий агент у перевіряємий період.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню - рішенню №№ від 22 червня 2012 року суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки податкоим органом під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 було використано:

акти документальних позапланових невиїзних перевірок ТОВ "Ера" з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість , в тому числі і по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3;

інформацію по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань в розрізі контрагентів на рівні ДПА України;

податкову звітність ФОП ОСОБА_3,

бази даних "АІС Облік податків та платежів" (ТАХ), АРМів "БЕСТ ЗВІТ", "Митниця","Транспорт", "Земля", "Касові апарати", "АБПР", "Стан", ЦБД ДРФО";

первинну документацію, надану ФОП ОСОБА_3.

Дослідившись зазначені вище документи податковий орган дійшов висновку про відсутність належного підтверлдення реальності здійснення позивачем господарських відносин з контрагенами ПП «Торговий дім «Тіара», ТОВ «Вайл транс», ПСП «Дезінфекційна спілка», ТОВ «Транс Груп Капітал», ТОВ «Укрпромбуд-Інжинирінг», ПП "Ера" у зв'язку чим, позивачем порушено приписи ст. 185, ст. 187, ст. 198 податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ФОП ОСОБА_3 на підтвердження господарських взаємовідносин з ТОВ «Ера» надано первинні документи, зокрема, договір № 03/01-11Ш від 03.01.2011 р., видаткові накладні № 0000135 від 02.06.2011 р., № 0000137 від 04.06.2011 р., № 0000139 від 06.06.2011 р., № 0000142 від 10.06.2011 р., № 0000143 від 14.06.2011 р. (т. 1 а.с. 127-131) та податкові накладні на загальну суму № 3 від 02.06.2011 р., № 5 від 04.06.2011 р., № 7 від 06.06.2011 р., № 10 від 10.06.2011 р., № 11 від 14.06.2011 р. на суму (т. 1 а.с. 122-126).

Вказані вище документи не відповідають вимогам чинного законодавства, та не визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи не відображають зміст та обсяг укладених договорів, не містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

З вказаних документів вбачається, що видаткові накладні не містять інформації щодо дати та номеру довіреності на отримання товару від ТОВ «Ера», а також щодо особи, уповноваженої ФОП ОСОБА_3 на отримання вказаного товару. Договір № 03/01-11Ш від 03.01.2011 р. не містить прізвище, ім'я та по батькові директора ТОВ «Ера», в особі якого діяло підприємство при його укладенні. Отже, даний правочин укладений невстановленою особою, внаслідок чого неможливо встановити повноваження цієї особи на його укладення.

Також, згідно п. 2.4 вказаного договору, разом з товаром продавець передає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру на оплату товару, видаткову накладну на відвантаження товару, податкову накладну, посвідчення якості. Проте, на підтвердження виконання умов вказаного договору рахунки-фактури та посвідчення якості, обов'язковість наявності яких у покупця товару передбачена п. 2.4 договору, позивачем надано не було. Також, позивачем не було надано договору № 01/05-11Ш від 01.05.2011 р. на придбання товару (жмиху соєвого) у ТОВ «Ера» у червні 2011 року, а також документи на підтвердження транспортування товару, придбаного у ТОВ «Ера» у червні 2011 року згідно договорів № 03/01-11Ш від 03.01.2011 р., №01/05-11Ш від 01.05.2011 р.

Судом першої інстанції встановлено відсутність у ФОП ОСОБА_3 власного вантажного транспорту, що підтверджується також актом перевірки.

Таким чином, з урахування контексту договірних відносин, позивач зобов'язаний був надати до перевірки товарно - транспортні накладні або подорожні листи, що свідчили б на підтвердження фактичного постачання товару.

Отже, з огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності реального харектеру господарських операцій між позивачем та ТОВ "Ера".

Щодо придбання ФОП ОСОБА_3 транспортно-експедиційних послуг у ПП «Торговий дім «Тіара» згідно, ТОВ «Вайл транс», ПСП «Дезінфекційна спілка», ТОВ «Транс Груп Капітал», ТОВ «Укрпромбуд-Інжинирінг», з наданих до справи документів вбачається, що послуги перевезення від зазначених контрагентів використовувалися як для перевезення товарів, придбаних у ТОВ «Ера» та ПП «Альфатек», так інших контрагентів позивача.

Проте, надані позивачем на підтвердження факту отримання вказаних послуг товарно-транспортні накладні заповнені із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки містять відомості лише щодо вантажовідправника (ФОП ОСОБА_3.), дані про перевізника (зазначені вище підприємства), прізвище водія та державний номер транспортного засобу. Разом з цим, у них відсутні відомості про вантажоодержувача, інформація про опис реквізитів вантажу та інша інформація, що дозволяє ідентифікувати осіб, та транспортного засобу, що були задіяні в господасрькій операції.

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що оригінали товарно-транспортних накладних, виписаних постачальниками ФОП ОСОБА_3 на перевезення товарів із залученням ТОВ «Вайл Транс», встановлено, що останні містять необумовлені виправлення за допомогою коректора у графі «автопідприємство», а також дописки кульковими ручками трьох різних кольорів (т. 2 а.с. 12-28). Решта наданих позивачем товарно-транспортних накладних не містить інформації щодо загальної вартості перевезеного товару, даних щодо особи, якою було отримано товар, а також в окремих випадках - печатки перевізника (т. 2 а.с. 67-247).

Надані позивачем акти виконаних робіт (надання послуг) із зазначеними перевізниками також не містять інформації щодо обсягу та місця виконання робіт, та не відображають змісту виконаної господарської операції (т. 1 а.с. 109, 111, 114, 118, 120, 133, 139, 140, 142, 143).

У зв'язку із викладеним, судом апеляційної інстанції не визнаються зазначені вище документи як первинні та приймаютья в якості доказів на підствердження реальності здійснення господарських опеарцій, оскільки вони не відповідають вимогам ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності визначення податковим органом податкового зобов'язання ФОП ОСОБА_3 з податку на додану вартість та застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій, у зв'язку з чим, підстави для скасування податкового повідомлення - рішення № від 22 червня 2012 року відсутні.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню - рішенню № від 22 червня 2012 року суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до п.п. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Абзацами «а», «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України передбачено обов'язок осіб, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Отже, законом встановлено обов'язок роботодавця, як податкового агента, нараховувати та сплачувати грошові кошти в рахунок податку з доходів фізичних за осіб, що перебувають із ним в укладених належним чином трудових відносинах.

Як вбачається з акту перевірки підставною для нарахування податкового зобов'язання ОСОБА_3 з податку з доходів фізичних осіб є лише наявність пояснень гр. ОСОБА_5 щодо перебування у трудових відносинах з позивачем. Жодних інших доказів наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ч.2. ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, на якого покладено обов'язок щодо доведення правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підствердження дійсності пояснень ОСОБА_5 та правомірності донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб.

Всвою чергу, позивачем надано до суду звіти ФОП ОСОБА_3 за формою 1-ДФ за період ІУ квартал 2010 року, І, ІІ, ІІІ, ІУ квартали 2011 року, яким спростовано факт перебування останнього у трудових відносинах із ОСОБА_5, що свідчить на користь відсутності обов'язку у позивача нараховувати та сплачувати податок з доходів фізичних осіб у розмірі, визначеному відповідачем.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо достатності підстав для скасування податкового повідомлення - рішення № від 22 червня 2012 року як протиправного та такого, що порушує права та законні інтереси позивача.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції в Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2013 року у справі №2а/0470/11711/12 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко