Справа № 1304/4356/12
Суддя: Романюк М. Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1304/4356/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2014 р. м. Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі судових засідань - Бішко В.М.,

з участю представника позивача - Медвідь Л.М.,

представника відповідача - Балюєва С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ТзОВ «Шольц-Транс» до Львівської міської ради, з участю третьої особи Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов'язання до вчинення дій та визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року № 59 «Про користування ЛМКП «Львівтеплоенерго» земельною ділянкою на АДРЕСА_1»,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шольц-Транс» (далі - Позивач) звернулось у суд з позовною заявою до Львівської міської ради, (далі міська рада), з участю третьої особи Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про зобов'язання до вчинення дій та визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року № 59 «Про користування ЛМКП «Львівтеплоенерго» земельною ділянкою на АДРЕСА_1». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2010 року Позивачем на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна придбано майно за адресою м. Львів, АДРЕСА_1,що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.08.2010 року № 2069 та відповідними витягами про реєстрації права власності на нерухоме майно від 03.08.2010р. 20 жовтня 2010 р. Позивач звернувся з клопотанням до Львівської міської ради про надання земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, в оренду долучивши у відповідності до вимог чинного законодавства України технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку ТзОВ «Шольц Транс». Однак, в порушення вимог чинного законодавства України договір оренди не було укладено. Просить зобов'язати Львівську міську раду розглянути на черговій сесії Львівської міської ради питання про укладення з ТзОВ «Шольц Транс» договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Львові, загальною площею 1,0583 га для обслуговування адміністративно-виробничих будівель та споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку,енергетики, оборони та іншого призначення.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2012 року було об'єднано в одне провадження справу №1304/4356/12 за адміністративним позовом ТзОВ «Шольц Транс» Львівської міської ради про зобов'язання Львівської міської ради розглянути на черговій сесії Львівської міської ради питання про укладення з ТзОВ «Шольц Транс» договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м.Львові, загальною площею 1,0583 га для обслуговування адміністративно-виробничих будівель та споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку,енергетики, оборони та іншого призначення та справу №1301/4357/12 за адміністративним позовом ТзОВ «Шольц Транс» до Львівської міської ради, третя особа :Львіське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго про визнання протиправню та скасування ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року №59 «Про користування ЛМКП «Львівтеплоенерго» земельною ділянкою на АДРЕСА_1», присвоївши об'єднаній справі № 1304/4356/12.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти заявленного позову заперечив, пояснив, що позивач незаконно отримав у власність об»єкти нерухомості за вказаною адресою, з цього приводу існує судове рішення, що вступило у закону силу на користь позивача, однак відповідач планує оскаржити його у касаційному порядку, просив зупинити провадження з цього приводу. Також просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 03.03.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 червня 2010 року ТзОВ «Шольц Транс» на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна придбано майно, нежитлові приміщення за адресою м. Львів, АДРЕСА_1 та відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03 серпня 2010 року №2069, виданого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєстровано за ТзОВ «Шольц Транс» право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна, що підтверджується відповідними витягами про реєстрації права власності на нерухоме майно від 03.08.2010р. серій ССХ№678732, ССХ№678733, ССХХ №678734, ССХХ №678736, ССХ №678737, ССХ№678738, ССХ №678739, ССХ №678740, ССХ №678741.

Як вбачається з листа ТзОВ «Шольц-Транс», вх.№2-11466 від 20.10.10р., Позивач звертався до Голови Львівської міської ради з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки за адресою м.Львів, АДРЕСА_1 площею 1,0583 га для обслуговування адміністративно-виробничих будівель та споруд, долучивши технічну документацію із землеустрою, зокрема погодження виконавчого органу управління архітектури Львівської міської ради про надання земельної ділянки площею 1,0583 га в довгострокове користування ТзОВ "Шольц-Транс" на умовах оренди терміном на 10 років для обслуговування адміністративно-виробничих будівель та споруд на АДРЕСА_1 у м.Львові вих..№2401-2 вих.-294 від 19.10.10 року, кадастровий план земельної ділянки, затверджений Управлінням Держкомзему у м.Львові, експлікацією земельної ділянки виданою Управлінням Держкомзему у м.Львові 12.10.2010 року №40/01-15/4091, обмеження щодо режиму використання земельної ділянки, що передається в оренду ТзОВ "Шольц-Транс" на АДРЕСА_1 у м.Львові, виданою Управлінням Держкомзему у м.Львові 13.10.2010 року №40/01-15/4121.

Відповідно до п.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Львівської області від 05.02.2013 року у справі 5015/5531/12 за позовом першого заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради та ЛМКП "Львівтеплоенерго" до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та ПП "Нива-В.Ш.", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -ВК Львівської міської ради, та за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Комунального підприємства Львівське комунальне ремонтно-будівельне підприємство механізації робіт, ТзОВ "Шольц-Транс", приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу про визнання недійсними прилюдних торгів, що відбулися 18.06.2010 року; визнання недійсним протоколу про проведення прилюдних торгів № 1410093н-1, затвердженого директором Львівської філії Приватного підприємства "Нива-В.Ш." 18.06.2010 року; визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію майна з прилюдних торгів від 12.07.2010 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності (придбання майна з прилюдних торгів), виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, від 03.08.2010 року за реєстровим номером № 2069 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.03.2013р. дане рішення залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2013р. у справі № 5015/5531/12 рішення судів попередніх інстанцій залишені без змін.

Вказаним рішенням підтверджено, що ТзОВ "Шольц-Транс" є таким, що правомірно набуло нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, що у м. Львові, з прилюдних торгів в порядку виконання судового рішення, тому вказаний факт, виходячи із приписів ст. 72 КАС України, не підлягає повторному доведенню.

Відповідно до ч.3 ст. 415 Цивільного кодексу України особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Статтею 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Нормами ч.ч. 1,2 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст..124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, а саме не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до положень ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15 жовтня 1985 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» від 15 липня 1997 року N 452/97-ВР головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними. Вони не можуть скасовуватися чи обмежуватися іншим, центральним або регіональним органом, якщо це не передбачене законом.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Нормою статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (далі Закон 280), встановлено сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

У порядку встановленому статтею 64 Регламенту Львівської міської ради 6-го скликання, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради № 304 від 31.03.2011 «Про Регламент Львівської міської ради 6-го скликання» Рішення Ради нормативно-правового характеру та інші акти набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо Радою не встановлено інший термін введення цих рішень у дію.

Відповідно до положень ст. 150 Конституції України, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Крім того, при прийнятті рішення судом враховано, що у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, зазначено, що проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення‚ представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59).

Слід зауважити, що ст. 120 ЗК України встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Що також відповідає ст. 377 ЦК України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Згідно ст.ст. 182, 183 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п. 1.2 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, нерухоме майно (нерухомість) - це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, у тому числі об'єкти незавершеного будівництва, які невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Правовий режим нерухомого майна поширюється на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти.

Згідно матеріалів справи, позивач набув права власності на нерухоме майно, а саме здійснивши його державну реєстрацію, крім того дане право не припинено, за іншою особою не зареєстровано.

Відповідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Оскільки на підставі оскаржуваного рішення Львівської міської ради земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за Позивачем, перебуває в користуванні у третьої особи ЛМКП «Львівтеплоенерго», та позивач позбавлений можливості його використання, суд вважає права позивача як власника майна порушеними.

Враховуючи, що за встановлених в судовому засіданні обставин міська рада розпорядилася земельною ділянкою, на якій знаходиться нерухоме майно, належне на праві власності позивачу, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправню та скасування ухвали Львівської міської ради від 16.12.2010 року №59 «Про користування ЛМКП «Львівтеплоенерго» земельною ділянкою на АДРЕСА_1».

Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Лише така реєстрація надає документам легітимності. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999р., право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку; на право постійного користування земельною ділянкою.

Разом з тим, позивачем не додано до матеріалів позовної заяви Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 виготовленого та зареєстрованого у встановленому законом порядку, а відтак не підтверджено належними та допустимими доказами обставини виникнення в нього прав землевласника чи землекористувача цієї земельної ділянки.

Пунктом 1 статті 152 Земельного Кодексу України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки, серед яких є право визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Вимога захисту своїх прав шляхом визнання відповідного акта недійсним реалізується зацікавленим суб'єктом в судовому порядку шляхом звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 20.10.2010 року направлено відповідачеві лист з пропозицією щодо укладення договору оренди земельної ділянки, до якого додано технічну документацію та правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомого майна розташовані на даній ділянці, однак відповідач ухиляється від укладення договору чи інших способів оформлення права користування спірною земельною ділянкою, а натомість виносить ухвалу якою фактично надає право користування земельною ділянкою на якій розташоване нерухоме майно Позивача іншій особі.

У відповідності до ст. 11 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підтвердженні матеріалами справи, доведені у судовому засіданні та такі, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України адміністративний суд має право у разі задоволення адміністративного позову прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, а також про зобов'язання відповідача вчинити певні дії або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системно проаналізувавши обставини справи та вимоги чинного законодавства України суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оспорюваного рішення, оскільки відповідач діяв не у спосіб, встановлений законодавством, у зв'язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відтак, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення.

На виконання цих вимог відповідачем не надано суду доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності свого рішення.

Враховуючи наведені правові норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом, зобов'язання розглянути на черговій сесії Львівської міської ради питання про укладення з ТзОВ «Шольц Транс» договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м. Львові, загальною площею 1,0583 га та визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

В порядку ст.94 КАС України судові витрати у формі судового збору в сумі 64,38 грн. слід стягнути з Львівської міської ради.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 182, 183, 377, 386, 391, 415 ЦК України, ст. ст. 116, 120, 124, 125, 152 ЗК України, ст. 7 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 5, 7-14, 69-71, 72, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов'язати Львівську міську раду розглянути на черговій сесії Львівської міської ради питання про укладення з ТзОВ «Шольц-Транс» договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1 у м.Львові, загальною площею 1,0583 га для обслуговування адміністративно-виробничих будівель та споруд за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку,енергетики, оборони та іншого призначення.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 16.12.2010 року №59 «Про користування ЛМКП «Львівтеплоенерго» земельною ділянкою на АДРЕСА_1».

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шольц-Транс» понесені ним судові витрати в розмірі 64 (шістдесят чотири) гривні 38 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений 04.03.2014 року

Головуючий - суддя Романюк В.Ф.