Справа № 872/12593/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 рокусправа № 0870/12427/12
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Манцова Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року у справі №0870/12427/12 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення , -

в с т а н о в и в :

24 грудня 2012 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 29.05.2012 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що при проведенні перевірки відповідачем було допущено порушення вимог податкового законодавства, у зв'язку з чим акт перевірки ФОП ОСОБА_1 не може розглядатись як документ, що є носієм доказової інформації про виявалені правопорушення, а тому на підставі нього не може бути винесено податкові повідомлення - рішення про застосування до позивача відповідальності.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 29.05.2012 року № державної податкової інспекції в Жовтневому районі м.Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби в частині донарахування фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 податку на додану вартість у розмірі 11 850,84 грн., в т.ч. за основним платежем 10 040, 67 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 810,17 грн..

Не погодившись з рішенням суду державна податкова інспекція в Жовтневому районі м.Запоріжжя звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ході перевірки встановлено, що підприємствами - контрагентами позивача, в тому числі і ТОВ «Сортікс - Буд» не було задекларовано податкові зобов'язання за наслідками господарських відносин з позивачем. Вказане, на думку відповідача, свідчить про відсутність реального характеру здійснення господарських відносин та завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період.

Від представника відповідача до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі для надання додаткових доказів по справі.

Колегія суддів порадившись на місці дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на те, що підстави для надання додаткових доказів відсутні. Керуючись приписами ст. 195 КАС України, суд розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 09.04.2012 року 28.04.2012 року посадовими особами ДПІ в Жовтневому районі м.Запоріжжя було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт перевірки №10/17-214/НОМЕР_1 від 10.05.2012 року.

За наслідками перевірки податковим органом встановлено, зокрема:

порушення вимог пп. 7.2.3 п. 7.2 пп. 7.4.3 пп. 7.4.5 п. 7.4 пп. 7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168.97 ВР зі змінами та доповненнями, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), ФОП ОСОБА_1 завищено суму податкового кредиту по податку на додану вартість, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 23302.30 в т.ч.:

жовтень 2009 року - 1000,50 грн.,

лютий 2010 року - 6940,67 грн.,

квітень 2010 року - 6940,67 грн.,

жовтень 2010 року - 3142,25 грн.,

листопад 2010 року - 858,94 грн.,

грудень 2010 року - 664,02 грн.,

січень 2011 року - 673,20 грн.,

лютий 2011 року - 247,74 грн.,

березень 2011 року - 572,20 грн.,

квітень 2011 року - 467,92 грн.,

жовтень 2011 року - 71,51 грн.,

листопад 2011 року - 1271,96 грн.,

грудень 2011 року - 450,72 грн..

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № від 29 травня 2012 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 23302.30 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 5339.31 грн..

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення - рішення № від 29 травня 2012 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що господарські відносини між позивачем та ТОВ «Сортікс - Буд» не направленні на реальне настання наслідків ними обумовлених.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки податковим органом було зроблено висновок про відсутність факту настання наслідків, обумовлених господарськими відносинами, що мали місце між позивачем та його контрагентами з огляду на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя по справі №1-511/2011 (провадження №1/0808/51/2012), а також з огляду на те, що контрагентами позивача не задекларовано податкові зобов'язання за наслідками господарських відносин с ФОП ОСОБА_1.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією податкового органу з огляду на наступне.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать, щов лютому 2010 року ТОВ «Компанія Сакма» надало послуги з поставки товару (цукру) на суму 41 644 грн., у т.ч. ПДВ 6940,67 грн., на підставі листа ФОП ОСОБА_1 від 22.02.2010 про придбання товару та власною доставкою, на який ТОВ «Компанія Сакма» листом б/н від 22.02.2010 надало згоду відпуску цукру у розмірі 5т. Вказані послуги підтверджуються податковою накладною №469 від 22.02.2010, рахунком-фактурою№СФ-0000427 від 22.02.2010, квитанціями до прибуткового касового ордеру №268 від 22.02.2010, №269 від 23.02.2010, №270 від 24.02.2010, №271 від 25.02.2010, №272 від 26.02.2010 та подорожніми листами службового легкового автомобіля.

В жовтні 2010 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Сортікс-Буд» укладено договір купівлі-продажу б/н від 20.10.2010. На виконання умов цього договору в жовтні 2011 року ТОВ «Сортікс-Буд» надано послуги ФОП ОСОБА_1 з поставки товару (борошна) на загальну суму 16800 грн., у т.ч. ПДВ 2800 грн., що підтверджується відповідною податковою накладною №9930108 від 21.10.2010.

Крім того, в листопаді 2010 року між ФОП ОСОБА_1. та ТОВ «Багатопрофільна компанія ДАГАЗ» укладено договір купівлі-продажу б/н від 15.11.2010. На виконання умов цього договору в листопаді 2011 року ТОВ «Багатопрофільна компанія ДАГАЗ» надано послуги ФОП ОСОБА_1 з поставки товару (борошна) на загальні суму 1800 грн., у т.ч. ПДВ 300 грн., що підтверджується відповідною податковою накладною №151115 від 15.11.2010, видатковою накладною №РН-151115 від 15.11.2010 та подорожніми листами службового легкового автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано до перевірки необхідний обсяг первинних документів на підтвердження реальності здійснення вказаної господарської операції.

Вказані документи відповідають вимогам чинного законодавства та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити й те, що формування підприємством податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. (вказана позиція висвітлена в Рішення Європейського суду з прав людини у справі Булвейс проти Болгарії).

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності реального характеру настання наслідків господарських відносин між позивачем та ТОВ «Сортікс - Буд» з огляду на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя №1-511/2011 (провадження №1/0808/51/2012), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 72 КАС України встановлені підстави для звільнення від доказування. Зокрема, ч. 4 вказаної норми передбачено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Тобто, для адміністративного суду преюдиціальне значення має лише вирок суду у кримінальній справі. Інші судові рішення, прийняті в порядку встановленому КПК України, для адміністративного суду є доказами, які підлягають оцінці в порядку ст. 86 КАС України, а саме виходячи з того, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. А також те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2012 містить встановлені обставини створення ОСОБА_2 фіктивного підприємництва, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), з метою прикриття незаконної діяльності.

Проте, слід зазначити, що склад злочину «фіктивне підприємництво» є закінченим з моменту реєстрації такого суб'єкта і не охоплює подальшу діяльність юридичної особи. Зокрема, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2012 не містить відомостей про те, чи здійснювалась в подальшому будь-яка (законна чи незаконна) діяльність фіктивного суб'єкта господарювання та чи була досягнута мета організованою групою щодо прикриття незаконної діяльності по переведенню грошових коштів із безготівкової в готівкову і незаконному формуванню податкових зобов'язань.

Однак, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2012 містить встановлені факти протиправного формування податкового кредиту лише з боку фіктивного суб'єкта господарювання - ПП «Кіфа» ВВП, в результаті чого державі заподіяно збитків на суму 427320,77 грн. Проте, вказаний суб'єкт господарювання не має жодного відношення до діяльності ані позивача у справі, ані його контрагента.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2012, яким ОСОБА_2 (директора ТОВ «Сортікс-Буд») визнали винною у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 205 Кримінального кодексу України не може бути прийнятий судом у якості належного доказу у справі, оскільки у даному вироку не досліджувались господарські відносини між ТОВ «Сортікс-Буд» та позивачем.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою на підставі повно та всебічно досліджених обставин справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування постанови суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року у справі №0870/12427/12 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко