Справа № 813/5909/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Справа № 813/5909/14

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Хміль Х.З.,

представників:

позивача Оприск І.С.,

відповідача Чубак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асбуд-Інвест» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Асбуд-Інвест» (надалі - ТзОВ «Асбуд-Інвест») звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - ДПІ у Галицькому районі м. Львова), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.08.2014 року та податкове повідомлення - рішення № від 11.08.2014 року, винесені Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність висновків податкового органу щодо завищення ним податкового кредиту внаслідок господарських взаємовідносин з ТОВ «Олівець і Ко» та ТОВ «Мета-Днепр», оскільки такі висновки зроблені відповідачем без об'єктивного аналізу господарських операцій та ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу щодо відсутності фактичного виконання укладених між позивачем та вказаними контрагентами договорів. Реальність взаємовідносин між позивачем та його контрагентами спростовується належними первинними документами. Відтак, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення -рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві та просила адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечила. Зазначила, що під час проведення перевірки позивачем не доведена реальність операцій із ТОВ «Олівець і Ко» та ТОВ «Мета-Днепр», наявність у позивача лише отриманих податкових накладних без фактичного здійснення господарських операцій не може бути підставою для включення визначених у таких накладних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Контролюючим органом встановлено, що у підприємств-контрагентів позивача відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності в силу відсутності у такого виробничих потужностей та трудових ресурсів, вказані підприємства перебувають у стані припинення, окрім того згідно з актами перевірки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «МЕТА-ДНЕПР» встановлено відсутність юридичної особи за місцезнаходженням. Крім того, перевіркою встановлено факт неподання позивачем документів, що відображають його фінансово-господарську діяльність. Тому, на думку податкового органу, спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу правомірно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні (фінансові) санкції. А тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

ДПІ у Галицькому районі м.Львова проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Асбуд-Інвест» з питань дотримання податкового законодавства по взаєморозрахунках з ТОВ «Мета-Днепр» за січень-лютий 2014 року, ТОВ «Олівець і Ко» за червень 2013 року, а також документальне підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) чи подальшу реалізацію цих товарів (робіт послуг) від вище перелічених контрагентів.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 44.1 ст. 44, п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р., в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ в сумі 71 388,66 грн., в т.ч. в червні 2013 року на суму 21 666,66 грн., в січні 2014 року в сумі 16 630,00 грн., в лютому 2014 року в сумі 33 092,00 грн.

Результати перевірки оформлено актом № 940/13-047-22-04/37584771 від 28.07.2014 року.

На підставі вказаного акта перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 11.08.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 89 235,82 грн., з якої основний платіж - 71 388,66 грн., штрафна (фінансова) санкція - 17 847,16 грн. та №, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 510 грн.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Вирішуючи спір, суд керувався наступними положеннями законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає їх вичерпний перелік, порядок адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 188.1. ст. 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів, і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з абз.11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько- правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

При цьому, презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

Відповідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

За приписами п. 201.4. ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналізуючи виявлені перевіркою порушення, в контексті зазначених правових норм, судом встановлено наступне.

ТзОВ «Асбуд-Інвест» 02.03.2012 року укладено Договір підряду з фізичною особою ОСОБА_3 на виконання будівельно-монтажних робіт по будівництву житлового будинку за адресою м.Львів, вул. Червона, 29 (а.с. 183-187).

З метою виконання умов вказаного договору позивачем залучено субпідрядні організації, з якими укладено відповідні договори, зокрема ТзОВ «Мета-Днепр» (договір № 06/1-5 від 06.05.2013 року) та ТзОВ «Олівець і Ко» (договір № 15/05 від 15.05.2013 року).

Предметом договору підряду № 15/05 від 15.05.2013 року, укладеного з ТзОВ «Олівець і Ко» було виконання робіт по оздобленню стін на об'єкті замовника, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Червона, 29.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вказаним договором позивачем долучено: накладну на переміщення ТМЦ субпідряднику №ПеС-0000011 від 31.07.2013р.; акти про витрати давальницьких матеріалів від 30.11.2013р. №1, від 30.01.2014р. №1; довідку про вартість виконаних будівельних робіт за листопад 2013 року; довідку про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2014 року; податкові накладні: від 06.08.2013р. №3; від 06.12.2013р. №4; від 18.06.2013р. №12, від 20.06.2013р. №13, від 29.05.2013р. №2, від 26.06.2013р. №16, від 30.05.2013р. №3, від 31.05.2013р. №17, від 27.06.2013р. №19, розрахунки договірної ціни на роботи по оздобленню стін житлового будинку по вул. Червоній, 29 у м. Львові, що виконувались у 2013 році та у 2014 році, платіжні доручення: від 29.05.2013р. №73, від 30.05.2013р. №75, від 31.05.2013р. №77, від 18.06.2013р. №93, від 20.06.2013р. №101, від 26.06.2013р. №109, від 27.06.2013р. №117, від 05.08.2013р. №148, від 06.12.2013р. №292.

Крім цього, між ТзОВ «Асбуд-інвест» (Замовник) та ТзОВ «МЕТА-ДНЕПР» (Підрядник) 06.05.2013 року було укладено договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт № 06/1-5, згідно з яким Підрядник зобов'язувався провести будівельні роботи на об'єкті Замовника за адресою: м. Львів, вул. Червона, 29.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за вказаним договором позивачем долучено: розрахунок договірної ціни на будівельні роботи по багатоквартирному житловому будинку по вул. Червона, 29 у м. Львові, що виконувались у 2014 році; локальний кошторис №2-1-1 на загально-будівельні роботи багатоквартирного житлового будинку; довідки про вартість виконаних будівельних робіт за січень 2014 року та за лютий 2014 року; акти приймання виконаних будівельних робіт за січень 2014 року №15205 та лютий 2014 року №1; підсумкову відомість ресурсів; накладні на переміщення ТМЦ субпідряднику №ПеС-000001 від 02.01.2014р., №ПеС-000002 від 28.02.2014р.; акти про витрати давальницьких матеріалів від 31.01.2014р. №1, від 28.02.2014р. №1; податкові накладні від 13.02.2014р. №6001, від 28.01.2014р. №13511, від 27.01.2014р. №13002, від 11.02.2014р. №5004, від 12.02.2014р. №5502; платіжні доручення: від 27.01.2014р. №8, від 28.01.2014р. №12, від 13.02.2014р. №28, від 12.02.2014р. №25, від 11.02.2014р. №21.

Згідно з представленими документами, будівельні роботи виконувались вказаними субпідрядними організаціями на одному об'єкті будівництва: за адресою м.Львів, вул. Червона, 29.

Позивачем також долучено загальний журнал будівельних робіт, зі змісту якого не можливо встановити, які саме роботи виконувались ТзОВ «Мета-Днепр» та ТзОВ «Олівець і Ко» та період виконання таких.

Аналіз представлених позивачем первинних документів дає суду підстави дійти висновку, що відображені в них господарські операції не підтверджують фактичного виконання таких робіт саме цими субпідрядними організаціями, відтак, на переконання суду, такі первинні документи не можуть бути підставою для їх відображення у податковому обліку.

Так, згідно з розділом 6 Договору підряду № 15/05 від 15.05.2013 року з ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» оплата за виконані роботи проводиться в безготівковому порядку протягом трьох днів з дня підписання акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт. Додатком до договору сторонами погоджено вартість робіт з розрахунку за один квадратний чи погонний метри.

Судом встановлено, що довідки про вартість виконаних будівельних робіт були підписані сторонами 30.11.2013 року за листопад 2013 року та 30.01.2014 року за січень 2014 року. Тоді ж між сторонами було узгоджено загальний об'єм та вартість робіт по оздобленню стін житлового будинку по вул. Червоній, 29 у м.Львові.

Разом з цим, наявні у справі податкові накладні, в яких відображений зміст господарської операції - оздоблення стін фасаду будинку по вул. Червоній, 29 у м.Львові, їх об'єм та вартість, виписувались ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» в травні, червні та серпні 2013 року. Оплата по договору проведена також в травні, червні, серпні та частково в грудні 2013 року. Таким чином, на дату складення податкових накладних та проведення оплати, між сторонами не було узгоджено ні загального об'єму робіт ні їх загальної вартості, що свідчить про відображення в первинних документах господарських операцій, які фактично не виконувались ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко».

Крім цього, судом враховано, що згідно з наявними у справі первинними документами, ТзОВ «Мета-Днепр» протягом січня-лютого 2014 року виконувало загальні підготовчі та будівельно-монтажні роботи по будівництву монолітного каркасу будинку (розробка грунту вручну в траншеях, засипка вручну траншей, ущільнення грунту, збирання і розбирання металевої блочно-переставної опалубки, приготування важкого бетону, встановлення арматури окремими стрижнями із в'язанням вузлів в масиви та ін.) на об'єкті по вул. Червоній, 29 у м.Львові, тоді як ТзОВ «Компанія «Олівець і Ко» на вказаному об'єкті в листопаді 2013 року та січні 2014 року оздоблювали стіни фасаду будинку, що є неможливим по хронології виконання будівельних робіт.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ТзОВ «Асбуд-інвест» з ТОВ «Компанія «Олівець і Ко» та ТОВ «Мета-Днепр», а тому наявність у позивача договорів з додатками до них, податкових накладних, виданих вищезазначеними контрагентами, не є безумовною підставою для віднесення зазначених у них сум до податкового кредиту.

При вирішенні справи судом можуть бути взяті до уваги будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо), які мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту по податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що позивачем не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання визначених договорами підряду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а тому і не доведено того, що обумовлені такими правочинами послуги, надані саме цими контрагентами.

Крім цього, судом враховано висновки акту перевірки щодо порушення позивачем вимог п.п. 44.1, 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України щодо ненадання первинних документів податковому органу під час проведення перевірки. Доказів на спростування таких висновків позивачем суду не представлено.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що вони були прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що вимоги є необґрунтованими, а у позові слід відмовити повністю.

На підставі ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, судові витрати здійснені позивачем не підлягають до компенсації.

Відповідно до п.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асбуд-Інвест» до Державного бюджету України судовий збір в сумі 1644 (одну тисячу шістсот сорок чотири) гривні 30 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.