Справа № 803/2470/14
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2014-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2014 року Справа № 803/2470/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивача Шелестюка І.А.,

представників відповідача Приходько Н.В., Володимирця А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничо-промислова компанія «Енергоперспектива» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гірничо-промислова компанія «Енергоперспектива» (далі - ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива», позивач) звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 листопада 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 102950,00 грн., в тому числі: 82360,00 грн. - за основним платежем, 20590,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19 листопада 2014 року №, оскільки виявлені в акті перевірки порушення не відповідають фактичним обставинам справи, а висновки контролюючого органу суперечать нормам чинного законодавства. Зокрема, податкове повідомлення-рішення відповідача ґрунтується виключно на висновках акта позапланової виїзної документальної перевірки про неможливість поставки товару та надання послуг на користь товариства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 з огляду на відсутність у нього найманих працівників. Однак позивач звертає увагу, що у відповідача відсутні докази фіктивності складених первинних документів і не встановлено факту ненадання таких послуг даним контрагентом.

У заяві від 26.12.2014 року про уточнення та доповнення позовних вимог позивач вказав, що у 2013 році між ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 були здійснені господарські операції на підставі договору поставки №14/06 від 01.04.2014 року на загальну суму 139952 грн., договору про надання послуг з механічної обробки металевих заготовок №6 від 08.04.2013 року на загальну суму 211200 грн., договору про надання послуг з виготовлення заготовки №7 від 08.10.2013 року на суму 82320 грн., які підтверджуються відповідними первинними документами. В подальшому позивачем здійснено обробку та виготовлення запчастин та заготовок до запчастин гірничошахтного обладнання, які реалізовано таким контрагентам: Державному підприємству «Львіввугілля», Державному підприємству «Нововолинський РМЗ».

Відповідач у письмовому запереченні проти адміністративного позову вимог позивача не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки. В обґрунтування такої позиції зазначив, що перевіркою відображених у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» показників за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року у загальній сумі 23775132,00 грн. встановлено, що на формування цих показників мали вплив прямі матеріальні витрати. Перевіркою встановлено взаємовідносини позивача з підприємцем ОСОБА_5, платником єдиного податку за ставкою 5%, яким у 2013 році надавались послуги з виготовлення виробів з металу. Згідно з податковою декларацію платника єдиного податку фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 задекларовано відсутність фактичної чисельності працівників, а податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманих податку (форми 1-ДФ) за 2013 рік не подано. Оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_5 працює на умовах повної зайнятості на посаді директора ТзОВ «Енергооснова», у нього відсутні трудові ресурси на виконання господарських операцій з позивачем, у 2013 році він не міг надавати позивачу послуги з постачання та продажу виробів з металу у значних обсягах, а тому контролюючим органом правомірно зроблено висновок про завищення даних рядка 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» за 2013 рік у загальній сумі 433472,00 грн., чим порушено вимоги пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Вважає, що господарські операції між позивачем та підприємцем ОСОБА_5 проведено виключно шляхом формального складання документів. Крім того, Луцькою ОДПІ було проведено також позапланову перевірку ПП «Нова перспектива» (акт від 28.10.2014 року №8615/22-01/32475509), якою встановлено, що даним підприємством замовлялись послуги у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на суму 580140,00 грн. Таким чином, в сукупності сума отриманого доходу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 від наданих ним послуг позивачу та ПП «Нова перспектива» повинна становити 1013612,00 грн., однак в декларації за 2013 рік ним задекларовано доходу лише 973435,58 грн.

З наведених вище підстав Луцька ОДПІ вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просила у задоволенні позовних вимог ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» відмовити повністю.

Ухвалою суду від 30.12.2014 року допущено заміну відповідача Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській її правонаступником Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні, кожен зокрема, у задоволенні позовних вимог просили відмовити, повністю заперечуючи проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що в період з 13 жовтня 2014 року по 21 жовтня 2014 року відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» щодо показників, задекларованих у податкових деклараціях з податку на прибуток, податку на додану вартість за період з 01.08.2011 року по 31.08.2014 року. За результатами даної перевірки відповідачем 28 жовтня 2014 року складено акт №8616/22.1/37682870 (а.с.7-24), яким встановлено порушення позивачем пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 82360 грн., в тому числі за 2013 рік - 82360 грн.

На підставі акта перевірки Луцькою ОДПІ 19 листопада 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення за №, яким товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 102950,00 грн. (з них 82360,00 грн. основний платіж, 20590,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції) (а.с.6).

Такі донарахування грошового зобов'язання зроблено контролюючим органом на підставі висновку акта перевірки про не підтвердження товариством отриманих у 2013 році послуг по виготовленню виробів з металу за господарськими операціями з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, що мало наслідком завищення позивачем задекларованих показників у рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 433472,00 грн.

Однак, суд не погоджується з такими висновками Луцької ОДПІ, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Пунктом 138.4 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.8 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку встановлені статтею 9 цього Закону. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Перевіряючи доводи адміністративного позову, судом встановлено, що 01.04.2013 року між ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» (покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (постачальник) було укладено договір поставки №14/06 (а.с.58), відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався постачати товари для використання у господарській діяльності, а покупець зобов'язувався прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. В договорі обумовлено, що вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з цим договором, визначається в накладних. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом 21 календарного дня з моменту поставки партії товару (дата складання накладної).

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з отримання послуг по виготовленню виробів з металу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 згідно з договором поставки №14/06 від 01.04.2013 року позивач надав копії накладних №1 від 02.04.2013 року (а.с.62), №2 від 04.1І.2013 року (а.с.64), №4 від 14.11.2013 року (а.с.66), та товарно-транспортних накладних №102042013 від 02.04.2013 року (а.с.63), №104112013 від 04.11.2013 року (а.с.65), №114112013 від 14.11.2013 року (а.с.67).

Також 08.04.2013 року між позивачем як замовником та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 як виконавцем було укладено договір про надання послуг з механічної обробки металевих заготовок №6 (а.с.68), за умовами якого виконавець зобов'язувався виконувати роботи та надавати послуги з виготовлення, здійснення різних видів обробки, переробки, ремонту металевих виробів, а замовник зобов'язувався приймати та оплачувати надані послуги та виконані роботи.

Про здійснення господарських операцій з надання послуг з механічної обробки металевих заготовок згідно з договором №6 від 08.04.2013 року свідчать акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №4 від 30.04.2013 року на суму 92400 грн. (а.с.74), №5 від 07.06.2013 року на суму 118800,00 грн. (а.с.78). Як вбачається з матеріалів справи, для виконання зазначених послуг згідно з умовами договору №6 від 08.04.2013 року позивач надав виконавцю - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 матеріали для обробки, що підтверджується актами прийому-передачі сировини, матеріалів №1 від 23.04.2013 року (а.с.71), №2 від 22.05.201З року (а.с.75) та товарно-транспортними накладними №123042013 від 23.04.2013 року (а.с.72), №122052013 від 22.05.2013 року (а.с.76). Після обробки металеві заготовки були повернуті позивачу, що підтверджується товарно-транспортними накладними №130042013 від 30.04.2013 року (а.с.73), №107062013 від 07.06.2013року (а.с.77).

Крім того, 08.10.2013 року між позивачем та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір про надання останнім послуг з виготовлення заготовок №7 (а.с.79), за умовами якого виконавець зобов'язувався виконати роботи та надати послуги з виготовлення заготовки, а замовник зобов'язувався приймати та оплачувати надані послуги та виконані роботи.

На виконання договору №7 від 08.10.2013 року складено акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №7 від 15.11.2013 року на суму 82320,00 грн. (а.с.84). Матеріали для виготовлення заготовок передані позивачем виконавцю за договором на підставі акту прийому-передачі сировини, матеріалів №3 від 04.11.2013 року (а.с.81) та товарно-транспортної накладної №204112013 від 04.11.2013 року (а.с.82). Після обробки металеві заготовки були повернуті позивачу, що підтверджується товарно-транспортною накладною №115112013 від 15.11.2013 року (а.с.83).

Судом також встановлено, що за поставлені товари та надані послуги згідно з вказаними договорами позивач сплатив на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 кошти на загальну суму 460585,58 грн., про що свідчать копії платіжних доручень (а.с.100-122), квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.123-124). Згідно з актом звіряння взаємних розрахунків за 2013 рік товариство не має заборгованості перед фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (а.с.125). Вищевказані витрати з отримання послуг та товарів було включено до собівартості реалізованих позивачем запчастин та обладнання, що були відпущені державному підприємству «Львіввугілля» та державному підприємству «Новолинський РМЗ».

Зокрема, операції з реалізації позивачем товарів та правомірне включення вищевказаних витрат до їх собівартості підтверджуються видатковою накладною №97 від 06.12.2013 року та довіреністю №918 від 06.12.201З року (а.с.85), довідкою-розрахунком калькуляцією собівартості продукції від 05.12.2013 року (а.с.87), видатковою накладною №53 від 31.08.2013 року (а.с.88), довідкою-розрахунком калькуляції собівартості продукції від 31.08.2013 року (а.с.89), видатковою накладною №40 27.06.2013 року та довіреністю №415 від 27.06.2013 року (а.с.90), товарно-транспортною накладною №Р40 від 27.06.2013 року, довідкою-розрахунком калькуляції собівартості продукції 27.06.2013 року (а.с.91), видатковою накладною №38 25.06.2013 року та довіреністю №410 від 25.06.2013 року (а.с.92), товарно-транспортною накладною №Р38 від 25.06.2013 року (а.с.93), довідкою-розрахунком від 25.06.2013р. (а.с.94), видатковою накладною №33 27.05.2013 року та довіреністю №336 від 20.05.2013 року (а.с.95), товарно-транспортною накладною №РЗЗ 27.05.2013 року (а.с.96), довідкою-розрахунком собівартості продукції від 27.05.2013 року (а.с.97), видатковою накладною №101 від 09.12.2013 року та товарно-транспортною накладною від 09.12.2013 року (а.с.98), видатковою накладною №103 від 10.12.2013 року та товарно-транспортною накладною №Р103 10.12.2013 року (а.с.99).

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» шляхом укладення договорів поставки та надання послуг з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 здійснило обробку та виготовлення запчастин та заготовок до запчастин гірничошахтного обладнання і в подальшому реалізувало їх вищезгаданим контрагентам. Як встановлено судом, до собівартості реалізованої продукції на підставі пункту 138.4 ПК України в момент реалізації було включено витрати з придбання запчастин та послуг від фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на загальну суму 433472,00 грн., що відповідає правилам податкового обліку.

Встановлені судом обставини та досліджені докази, які підтверджують фактичний рух активів, свідчать про те, що операції із придбання позивачем виробів з металу, отримання послуг по обробці деталей в межах господарських операцій з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 у 2013 році відбулися, тобто мають реальний характер, а тому первинні документи про їх здійснення є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Окремі недоліки накладних, актів виконаних робіт, як-от відсутність дати та номеру договору, на виконання яких вони складені, не роблять такі документи недійсними, оскільки зміст та характер господарської операції, їх обсяг та вартість за такими документами можливо ідентифікувати.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо непідтвердження реального характеру здійснення господарських операцій між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 з тих підстав, що останній задекларував відсутність у нього фактичної чисельності найманих працівників, а також з підстав недостовірністі задекларованого підприємцем отриманого доходу.

Дійсно, відповідно до даних інформаційного блоку Луцької ОДПІ ОСОБА_5 є директором ТзОВ «Енергооснова», основний вид діяльності товариства - вантажний автомобільний транспорт, транспортне оброблення вантажів, добування кам'яного вугілля, виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.42).

Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у нього відсутні наймані працівники. Разом з тим, суд вважає, що чинним законодавством дійсність і реальність договорів та правомірність складених на їх виконання накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності. Відсутня залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту чи витрат сум, фактично сплачених в ціні придбання товару, отриманих послуг на підставі первинних документів від дотримання контрагентом правил господарської діяльності. Згідно з вимогами чинного законодавства, на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено обов'язок контролювати звітність контрагента, своєчасність та повноту сплати ним податків, тощо. Отже, якщо віднесення витрат господарської діяльності відбувається на підставі належним чином оформлених розрахункових платіжних та інших документів, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Така позиція відповідає практиці Верховного Суду України, викладеній у постанові від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10 за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини (справа «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03, рішенні від 22 січня 2009 року).

Таким чином, досліджені у судовому засіданні докази дають підстави для висновку про дотримання позивачем правил податкового обліку щодо витрат, що враховуються під час обчислення об'єкта оподаткування податком на прибуток за господарськими операціями, які реально відбулися, з придбання ним товару та отримання послуг у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 В свою чергу, ці докази доводять помилковість та безпідставність висновків відповідача щодо завищення позивачем задекларованих показників у рядку 05.1 Декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 433472,00 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 433472,00 грн. Позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження руху активів та використання придбаного товару у господарській діяльності товариства. Водночас доводи відповідача про неможливість здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 господарської діяльності лише в силу повної зайнятості на посаді директора ТзОВ «Енергооснова» є лише припущенням, оскільки не перевірені та не підтверджені відповідними доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТзОВ «ГПК «Енергоперспектива» підлягають задоволенню, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 19 листопада 2014 року № підлягає скасуванню як протиправне.

Частиною першою статті 94 КАС України передбачено: якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи наведене, з Державного бюджету України слід присудити на користь позивача 205,90 грн. судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову згідно з платіжними дорученнями №217 від 05.12.2014 року та №219 від 05.12.2014 року (а.с.2, 34).

Керуючись статтями 11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 19 листопада 2014 року №.

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничо-промислова компанія «Енергоперспектива» (45631, Волинська обл., с.Милуші, вул.Тарасова, 57, ) судові витрати в розмірі 205,90 грн. (двісті п'ять грн. 90 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 05 січня 2015 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій