Справа № 9101/164910/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/164910/2011

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"13" травня 2014 р.

справа № 2а-0470/5739/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2011 р. у справі № 2а-0470/5739/11

за позовом прокурора Довгинцівського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Дніпропетровського територіального управління державної комісії з цінних паперів та фондового ринку

про стягнення штрафних санкцій, -

встановив:

У травні 2011 року прокурор Довгинцівського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Дніпропетровського територіального управління державної комісії з цінних паперів та фондового ринку звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відкритого акціонерного товариства «Криворізьке автотранспортне підприємство 14 100» штрафні санкції в розмірі 51 000 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2011 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що постанови про застосування штрафних санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів відповідачем в добровільному порядку не виконано та не оскаржено. Дія мораторію відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на позивача не поширюється, оскільки грошові зобов’язання відповідача виникли після ведення мораторію.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позову.

В судове засідання представники учасників процесу не з’явилися, повідомлені належним чином, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 24 листопада 2010 року позивачем складено акти №323-ДН, №324-ДН, №325-ДН про правопорушення на ринку цінних паперів.

Постановами позивача №3305/03-01/03, №3304/03-01/03, №3303/03-01/03 від 24 листопада 2010 року розгляд справ про правопорушення на ринку цінних паперів щодо відповідача було призначено на 07 грудня 2010 року у Дніпропетровському територіальному управлінні Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (а.с.8, 12, 16). Представник або керівник юридичної особи на розгляд справ про правопорушення на ринку цінних паперів не з'явився.

Постановою Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 07 грудня 2010 року №436-ДН за повторне неподання інформації протягом року до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку на ВАТ «Криворізьке автотранспортне підприємство 14 100» накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.(а.с.15).

Постановою Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 07 грудня 2010 року №435-ДН за повторне неопублікування інформації у встановлений законодавством строк в одному з офіційних друкованих видань Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України або Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку у відношенні відкритого акціонерного товариства «Криворізьке автотранспортне підприємство 14 100» застосовано санкцію у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.(а.с.11).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» регулярна інформація про емітента - річна та квартальна звітна інформація про результати фінансово-господарської діяльності емітента, яка подається Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку (в тому числі в електронному вигляді).

Частиною 4 статті 40 Закону визначено, що річна інформація про емітента є відкритою і підлягає оприлюдненню емітентом у строк не пізніше 30 квітня року, наступного за звітним, шляхом опублікування її в одному з офіційних друкованих видань Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України або Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку і розміщення у загальнодоступній інформаційній базі даних Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів.

Примірник офіційного друкованого видання, в якому опубліковано річну інформацію про емітента, він (емітент) надсилає до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Розкриття річної інформації здійснюється у такі строки:

- розміщення в загальнодоступній інформаційній базі даних Комісії - у строк не пізніше 30 квітня року, наступного за звітним;

- опублікування у офіційному друкованому виданні - у строк не пізніше 30 квітня року, наступного за звітним;

- подання до Комісії - не пізніше 1 червня року, наступного за звітним.

При поданні річної інформації до Комісії емітенти, які є професійними учасниками фондового ринку (крім емітентів, які мають ліцензію на ведення власного реєстру власників іменних цінних паперів), банками, страховиками, інститутами спільного інвестування, та емітенти іпотечних сертифікатів, іпотечних облігацій, сертифікатів ФОН, емітенти облігацій місцевих позик надають (надсилають) річну інформацію до загального відділу центрального апарату Комісії. При поданні річної інформації до Комісії емітенти, які не визначені в пункті 4 цієї глави, подають (надсилають) річну інформацію до територіального органу Комісії згідно з їх місцезнаходженням.

Відповідно до пунктів 5-7 статті 11 Закону №448/96-ВР (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку накладає на юридичних осіб штрафи за:

- неопублікування, опублікування не в повному обсязі інформації та/або опублікування недостовірної інформації - у розмірі до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За ті самі дії, вчинені повторно протягом року, -у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- нерозміщення, розміщення не в повному обсязі інформації та/або розміщення недостовірної інформації у загальнодоступній Інформаційній базі даних Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів - у розмірі до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За ті самі дії, вчинені повторно протягом року, - у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- неподання, подання не в повному обсязі Інформації та/або подання недостовірної інформації до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку - у розмірі до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За ті самі дії, вчинені повторно протягом року, - у розмірі від тисячі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 12 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» від 30 жовтня 1996 року №448/96-ВР (далі - Закон №448/96-ВР) встановлено, що штрафи, передбачені статтею 11 цього закону, накладаються головою Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, членом комісії чи головою відповідного територіального органу після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення. Рішення про накладення штрафу оформляється постановою та надсилається юридичній особі, на яку накладено штраф.

Як вбачається з матеріалів справи, що штрафні санкції за правопорушення на ринку цінних паперів відповідачем у добровільному порядку не сплачено. Доказів оскарження постанов не надано.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що штрафній санкції не підлягають стягненню, оскільки відповідно до п.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на нього поширюється мораторій у зв’язку з порушенням справи про банкрутство, є необґрунтованим, з наступних підстав.

Відповідно до статей 1, 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення та введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

З наведеного можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

З матеріалів справи вбачається, що постанови про застосування штрафних санкцій прийняті відповідачем після порушення справи про банкрутство відповідача та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Отже, положення п.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» по відношенню до відповідача по цій справі застосуванню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2012 року клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору в сумі 229 грн. 50 коп. задоволено частково та відстрочено відповідачу строк для сплати судового збору до закінчення розгляду апеляційної скарги.

Оскільки підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, то не сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 229 грн. 50 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2011 р. у справі № 2а-0470/5739/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідачко до ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун