Справа № 642/9614/14-а
Суддя: Труханович В. В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №642/9614/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

у складі: головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної
О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Харкова про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського
районного суду м. Харкова, як
адміністративного суду, з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчини певні дії, в якому
просив суд визнати неправомірними дії
УПФУ в Ленінському районі м. Харкова
щодо відмови в призначенні йому, судді
Ленінського районного суду м. Харкова,
який обраний на посаду безстроково і
продовжує працювати, пенсії та
зобов'язати відповідача призначити та
виплачувати йому з 01.10.2014 року пенсію
державного службовця.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Харкова від 17.11.2014 року дану
адміністративну справу було передано
на розгляд до Жовтневого районного
суду м. Харкова.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він, ОСОБА_1, перебуває на обліку в УПФУ
в Ленінському районі м. Харкова та з
10.04.2013 року отримує пенсію за віком
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Після отримання пенсії він продовжує
працювати суддею Ленінського
районного суду м. Харкова.

01.10.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про призначення
пенсії державного службовця
відповідно до вимог ст. 37 ЗУ «Про
державну службу».

Але, відповідачем було відмовлено у
задоволенні вказаної заяви, оскільки
ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді
судді.

Так, позивач вважає дану відмову
неправомірною, у зв'язку з чим і був
змушений звернутися до суду з даним
позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив суд
їх задовольнити.

Представник відповідача , Гончаров С.М.,
який діє на підставі довіреності від
21.07.2014 року, в судовому засіданні проти
позову заперечував, просив суд
відмовити в його задоволенні. Надав
суду письмові заперечення, в яких
посилався на те, що ОСОБА_1 при
зверненні до УПФУ в Ленінському районі
м. Харкова не надав доказів його
перебування у відставці, тому, на його
думку, підстав для призначення ОСОБА_1
пенсії, як державному службовцю, немає.

Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача, та дослідивши матеріали
справи, приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
необхідність у їх задоволенні,
виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_1 працює у
Ленінському районному суді м. Харкова з
21.03.1989 року по теперішній час на посаді
судді.

Загальний стаж роботи станом на 28.10.2014
року становить 43 роки 06 місяців 20 днів.
Стаж державної служби становить 36
років 4 місяці 13 днів. Стаж роботи на
посаді судді становить 25 років 07
місяців 07 днів. (а.с. 6)

Відповідно до частини другої статті 37
Закону України «Про державну службу»,
право на одержання пенсії державних
службовців мають право особи, які
досягли встановленого законодавством
пенсійного віку, за наявності
страхового стажу для чоловіків - не
менше 25 років, для жінок - не менше 20
років, у тому числі стажу державної
служби - не менше 10 років, та які на час
досягнення пенсійного віку працювали
на посадах державних службовців, а
також особи, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців, -
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку.

На даний час позивач досяг пенсійного
віку і перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Харкова, та отримує пенсію за
віком призначену відповідно до норм
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». (а.с. 9)

01.10.2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова з заявою
про призначення пенсії державного
службовця, відповідно до вимог ст. 37
Закону України «Про державну службу».
(а.с. 11)

10.10.2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова було прийнято рішення про
відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1
згідно Закону України «Про державну
службу», оскільки останній не вийшов у
відставку і продовжує працювати на
посаді судді Ленінського районного
суду м. Харкова. (а.с. 9)

Не погодившись з такими діями
відповідача, ОСОБА_1 був змушений
звернутися до суду для захисту своїх
прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Статтею 22 Конституції України не
допускається будь-яких обмежень у
правах громадян за ознаками майнового
стану, зокрема в залежності від
отримання працюючими пенсіонерами
заробітної плати.

У пункті 3.4. Рішення Конституційного
Суду України від 18 червня 2007 року N
4-рп/2007, вказано, що Конституційний Суд
України неодноразово розглядав
проблему, пов'язану з реалізацією права
на соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень,
і сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
виокремлюють певні категорії громадян
України, що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку
держави. До них, зокрема, належать
громадяни, яким пенсія призначається
за спеціальними законами.

Спеціальним законом, що регулює
гарантії соціального захисту суддів, є
Закон України «Про судоустрій і статус
суддів».

Відповідно до ст.129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддям за
роботу на посаді судді щомісячно
виплачується суддівська винагорода,
яка складається з аналогічних
складових заробітної плати, з якої
позивачу має бути призначена пенсія
державного службовця.

Стаття 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» передбачає
призначення та виплату пенсій суддям
на умовах, передбачених ст. 37 Закону
України «Про державну службу».

Статтею 23 Закону України «Про державну
службу» №3723-XII встановлено граничний
вік перебування на державній службі,
який на час виникнення спірних
відносин становив 60 років для
чоловіків і 55 років для жінок. Крім
того, вказаною статтею визначено, що в
разі необхідності керівник державного
органу за погодженням з Начальником
Головного управління державної служби
при Кабінеті Міністрів України може
продовжити термін перебування на
державній службі, але не більш як на
п'ять років. У виняткових випадках
після закінчення цього терміну
державні службовці можуть бути
залишені на державній службі лише на
посадах радників або консультантів за
рішенням керівника відповідного
державного органу. Граничний вік
перебування на державній службі
фактично є пенсійним віком для цієї
категорії працівників.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» (в редакції від 08.07.2011
р.) особі, якій призначена пенсія
відповідно до цієї статті та яка
продовжує працювати на державній
службі, виплачується пенсія у розмірі,
обчисленому відповідно до Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а після звільнення - у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону "Про державну службу" № 3723-XII.

Згідно з ст.37-1 Закону України "Про
державну службу", у разі підвищення
розміру заробітної плати працюючим
державним службовцям, а також у зв'язку
із набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється,
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Виходячи з особливого статусу суддів,
як носіїв державної влади, з
притаманним їм спеціальним соціальним
захистом та конституційними
гарантіями їхньої незалежності,
колегія суддів судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що стаття
43 Закону № 2862-XII не суперечить
положенням статті 37 Закону №3723-XII та не
обмежує право суддів на отримання
пенсії державних службовців, а
встановлює для них додаткові гарантії.
У зв'язку з цим судді мають право на
отримання пенсії на визначених Законом
№ 3723-XII умовах в разі досягнення ними
пенсійного віку.

Згідно з п.6 "Порядку та умов визначення
заробітної плати для обчислення пенсії
державного службовця", затверджених
Постановою КМУ від 19.06.2013 року, у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям
відповідно до рішень Кабінету
Міністрів України (для службовців
Національного банку відповідно до
рішень його Правління) або у зв'язку із
зміною мінімальної заробітної плати,
заробітна плата для перерахунку
пенсії, призначеної у тому числі до
набрання чинності Законом,
визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент
перерахунку пенсії продовжують
працювати на посаді, з якої призначено
пенсію, - на підставі поданої заяви та
довідки про одержувану заробітну плату
на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі
поданої заяви та необхідних
документів, поданих на час перерахунку,
виходячи із сум заробітної плати
державного службовця, який займає
посаду державної служби відповідної
підгрупи та рангу за останньою посадою
державної служби, з якої призначено
(перераховано) пенсію, на момент
виникнення права на перерахунок.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку
перерахунок пенсії проводиться на
підставі поданої заяви та необхідних
документів, виданих державними
органами за останнім місцем роботи: з
місяця підвищення розміру заробітної
плати працюючого державного службовця
- у разі перерахунку пенсії відповідно
до пункту 6 цих Порядку та умов.

Як вбачається з довідок
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Харківській
області, до складу заробітної плати
ОСОБА_1 входить: посадовий оклад (в сумі
12180,00 грн.); надбавка за вислугу років 80%
(9 744,00 грн.), та матеріальна допомога на
оздоровлення до щорічної відпустки.
(а.с. 4,5)

На всі виплати, включені в довідки,
нараховано страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Сума, на яку
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а з 01.01.2011 року - єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, становить 20706,00
грн. ( а.с. 5).

Таким чином позивач має право на
перерахунок пенсії державного
службовця на підставі ст.37-1 Закону
України «Про державну службу» у
розмірі, обчисленому відповідно до
Закону № 1058-IV, а тому відмова
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Харкова у
здійсненні перерахунку призначеної
пенсії ОСОБА_1 є протиправною, що є
підставою для задоволення позовних
вимог.

Саме така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
02.07.2013р. у справі № 21-186а/13 за позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Гуляйпольському районі Запорізької
області про визнання відмови в
призначенні пенсії протиправною та
зобов'язання перерахувати пенсію.

Згідно ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 12, 17-19, 71, 72, 122, 128,
130, 158 КАС України, ст.ст. 19, 22, 64
Конституції України, ст.ст. 37, 37-1 Закону
України «Про державну службу», ст.ст. 129,
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова про
відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії
державного службовця.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова призначити та виплачувати
ОСОБА_1 з 01 жовтня 2014 року пенсію
державного службовця.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
Апеляційного адміністратив ного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
В.В. Труханович