Справа № 2а-3176/10/0870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ К/9991/21389/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року

у справі № 2а-3176/10/0870

за позовом ОСОБА_1

до Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області

про визнання незаконними дій та скасування податкових вимог, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Вільнянської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області (далі - відповідач) про: визнання неправомірними дії посадових осіб Вільнянської МДПІ Запорізької області, які направлені на оподаткування спадщини; скасування податкових вимог від 24 липня 2009 року № 1/47 та від 21 вересня 2009 року № 2/51.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 року у задоволені позову було відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 скасовано. Позов задоволено. Визнано неправомірними дії посадових осіб Вільнянської МДПІ Запорізької області, що направлені на оподаткування спадщини, та скасовано податкові вимоги від 24 липня 2009 року за № 1/47 та від 21 вересня 2009 року за № 2/51.

В касаційній скарзі Вільнянська МДПІ Запорізької області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2010 року.

Також, відповідач направив до суду касаційної інстанції клопотання про заміну Вільнянської МДПІ Запорізької області її правонаступником - Вільнянською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Запорізькій області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ № 800684 від 03 червня 2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила замінити Вільнянську МДПІ Запорізької області її правонаступником - Вільнянською ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті бабусі - ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 січня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 130, ОСОБА_1 прийняла спадкове майно, яке складається з: права власності на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП «Уральське» Максимівської міської Ради Вільнянського району Запорізької області, розміром 10,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0173301, виданого Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області 02 квітня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 114, що підтверджується витягом із журналу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданим Вільнянським районним відділом земельних ресурсів Запорізької області 18 січня 2006 року за № 25; права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Уральське» Максимівської міської Ради Вільнянського району Запорізької області, розміром 9,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0173302, виданого Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області 02 квітня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 115, що підтверджується витягом із журналу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданим Вільнянським районним відділом земельних ресурсів Запорізької області 18 січня 2006 року за № 26. Вартість спадщини 86364,00 грн.

У зв'язку з прийняттям ОСОБА_1 спадщини, Вільнянською МДПІ Запорізької області 18 червня 2009 року було прийняте податкове повідомлення № /0 форми «Ф», яким на підставі підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та відповідно до статті 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб від отриманого платником доходу внаслідок прийняття ним у спадщину майна, коштів у розмірі 5613,66 грн.

Вказане податкове повідомлення позивачем не оскаржувалось.

24 липня 2009 року Вільнянською МДПІ Запорізької області була сформована та надіслана на адресу позивача перша податкова вимога № 1/47, якою повідомлено, що станом на 24 липня 2009 року сума податкового боргу ОСОБА_1 за узгодженими податковими зобов'язаннями становить 5613,66 грн., а також попереджено, що починаючи з 21 липня 2009 року на активи позивача розповсюджується право податкової застави згідно з Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

21 вересня 2009 року Вільнянською МДПІ Запорізької області була сформована та надіслана на адресу ОСОБА_1 друга податкова вимога № 2/51, якою повідомлено, що станом на 21 вересня 2009 року сума податкового боргу позивача за узгодженими податковими зобов'язаннями становить 5613,66 грн. та міститься вказівка на застосування до активів позивача права податкової застави з 21 липня 2009 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що у податкового органу були правові підстави для прийняття першої та другої податкових вимог, оскільки податкове зобов'язання, визначене ОСОБА_1 згідно податкового повідомлення форми «Ф» від 18 червня 2009 року № /0, було узгоджене та набуло статусу податкового боргу, оскільки не було оскаржене позивачем у адміністративному та судовому порядку у строки, визначені підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, сертифікат на земельну частку (пай) та свідоцтво про право власності на майновий пай - це майнові права, які з метою оподаткування не можна розглядати як об'єкти комерційної власності, з урахуванням того, що в Законі України «Про податок з доходів фізичних осіб» наведено вичерпний перелік того, що належить до групи об'єктів комерційної власності, серед якої не зазначено «майнові права», а тому визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб згідно з податковим повідомленням та, як наслідок, виставлення позивачу першої та другої податкових вимог є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до частини 1 статті 167 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

Враховуючи те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіння, користування та розпорядження земельною часткою (паєм) та є дійсним до виділення власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) земельної ділянки та видачі йому державного акта на право власності на землю, а також зважаючи на те, що до припинення членства частка майна члена колективного сільськогосподарського підприємства є частиною майна цього підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про те, що майнові права, які вони засвідчують, не відносяться до об'єктів спадщини, які визначені в підпункті «в» підпункту 13.2.1 пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб оспорюваним податковим повідомленням та, як наслідок, виставлення позивачу першої та другої податкових вимог є неправомірним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Вільнянської ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Вільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна