Справа № 826/19909/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 січня 2015 року 16:35 № 826/19909/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом доПублічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві
провизнання протиправною та скасування постанови від 18.11.2014р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 18.11.2014р. ВП №27708721 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувану постанову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач позов визнав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання, призначене на 15.01.2015р. сторін та враховуючи те, що сторонами по справі подані клопотання про розгляд справи без їх участі, суд розглядає справу в письмовому провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

4 липня 2011 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва відкрито виконавче провадження №27708721 з виконання виконавчого напису № 2219 приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 287 427,91 грн. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,5 кв.м., що є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки № 2288-ІД 01 від 23.03.2005р., що був укладений між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2

18 листопада 2014 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що виконавчий напис нотаріуса повернуто АТ «ПроКредит Банк» на підставі «Наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно, що виключає можливість здійснення виконання відповідного рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України від 21.04.1999р. № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо: наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Отже, обмеження щодо примусового стягнення заставленого майна стосується виключно споживчих кредитів, виданих громадянам України.

Разом з цим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України від 03.06.2014р. № 1304-VІІ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" згідно п. 1 якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Із наведеного слідує, що згідно зазначеного закону не може бути примусово стягнуте заставне (іпотечне) житлове майно, що забезпечує:

1. споживчий кредит отриманий позичальником - громадянином України іноземній валюті;

2. за умови, що таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника;

3. у позичальника у власності не має іншого нерухомого житлового майна.

Однак, 23.03.2005 р. між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №3249-ІД 01, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 8486. Відповідно до даного Договору, в іпотеку АТ «ПроКредит Банку» передана однокімнатна квартира АДРЕСА_1

Даний договір підписаний в якості забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою № 2288-ІД 01 від 07.12.2007р., що був укладений між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 24 ст. 1 Закону України від 12.05.1991р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Частиною 1 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції в розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до пункту 19 ч. 1 ст.1 Закону N 1023-ХІІ продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Різновидами споживчих кредитів у розумінні Закону N1023-ХІІ є автокредит у автосалоні кредит на купівлю побутової техніки у магазині, кредит на купівлю житла від забудовника.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону N 1023-ХІІ виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Тобто Закон N 1023-ХІІ регулює відносини споживача з суб'єктом господарювання, які виготовляють та продають товари (продукцію), виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Із системного аналізу ч. 23 ст. 1 із ч. 1 ст.11 Закону № 1023-ХІІ вбачається, що кредит за яким проводилось стягнення за оскаржуваною постановою ВДВС не є споживчим, з огляду на те, що кошти були видані для поповнення коштів для здійснення підприємницької діяльності.

Зважаючи на те, що на кредит, за яким проводиться стягнення за виконавчим написом нотаріуса не є споживчим, обмеження щодо стягнення на майно встановлені Законом України від 03.06.2014р. №1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на виконавчий документ, що перебуває на виконанні у відділі не розповсюджуються.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірність прийняття відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.11.2014р. у ВП №27708721.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» повністю.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.11.2014р. ВП №27708721.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін