Справа № 826/19672/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2014 року 11:04 № 826/19672/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Аблова Є.В.,

судді Амельохіна В.В.,

судді Шулежка В.П.,

при секретарі судового засідання Мальчик І.Ю.,

за участю сторін:

представника позивача - Панченко Н.В.,

представника відповідача - Харченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної міграційної служби України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна міграційна служба України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови, мотивуючи позовні вимоги тим, що оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена з порушенням вимог ч. 1 ст. 25, п.п. 2, 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження були відсутні і державний виконавець повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною та повністю скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчука Тараса Володимировича про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2014 року ВП №45632408.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, з огляду на правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, суд дійшов висновків про наступне.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Артемчуком Тарасом Володимировичем 27.11.2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №45632408) з примусового виконання виконавчого листа №815/578/13-а, виданого 15.10.2014 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву Сарварі Насіма Ато Мохаммад про визнання її біженцем - особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач, вважаючи, що при винесенні даної постанови державний виконавець порушив імперативні приписи законодавства, у зв'язку з чим оскаржувана потанова є незаконною та підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 17 Закону №606-ХІV визначає перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Так, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону №606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до пп.3.4.2 п. 3.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 02.04.2012 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за N 489/20802, на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження прийнята останнім за наслідками розгляду заяви Сарварі Насіма Ато Мохаммад від 12.11.2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа №815/578/13-а, виданого 15.10.2014 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву Сарварі Насіма Ато Мохаммад про визнання її біженцем особою, яка потребує додаткового захисту.

Наведене свідчить про дотримання державним виконавцем вимог ст. 19 Закону №606-ХІV, оскільки виконавче провадження відкрито на підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення від 12.11.2014 року, адресованої голові Державної виконавчої служби України.

Статтею 18 Закону №606-ХІV визначено вимоги до виконавчого документа.

Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Позивач зазначає, що у виконавчому листі №815/578/13-а, виданому 15.10.2014 року Одеським окружним адміністративним судом, не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача, що надає підстав стверджувати, що вказаний виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону.

Водночас, відповідно до п. 3.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень Виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону.

При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пункту 3 частини першої статті 18 Закону державний виконавець враховує таке:

а) повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства;

б) ім'я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім'я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері;

в) відсутність коду за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду;

г) для фізичних осіб реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається у виконавчому документі, якщо особа є іноземцем та законодавством країни, на території якої проживає фізична особа, встановлено інші форми обліку або якщо особа відмовилась його мати через свої релігійні переконання, про що є відповідна відмітка у паспорті особи;

ґ) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія і номер паспорта можуть не зазначатися в постановах у справах про адміністративні правопорушення, які виносяться на місці вчинення правопорушення або без участі особи.

Статтею 25 Закону №606-ХІV визначено порядок прийняття виконавчого документа до виконання.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Оскільки виконавчий лист №815/578/13-а відповідає вимогам, передбаченим Законом №606-ХІV, у державного виконавця були наявні всі підстави для відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача - Сарварі Насіма Ато Мохаммад від 12.11.2014 року.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено суду правомірність прийнятої оскаржуваної постанови.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог Державної міграційної служби України відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Амельохін В.В.

Суддя Шулежко В.П.