Справа № 808/7874/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

25 грудня 2014 року (о 12 год. 55 хв.) Справа № 808/7874/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Батчеко М.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кохановській О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції

про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просить:

скасувати рішення державного реєстратора Лукянчик О.М. ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.09.2012 про реєстрацію речового права - права власності громадянки ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер 37729422, номер запису 35859 в книзі 216;

зобов'язати відповідача внести запис про скасування державної реєстрації речових прав - права власності громадянки ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 до відповідного розділу Державного реєстру речових прав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначає, що в Держреєстрі прав на об'єкти нерухомого майна наявний запис №35859 (книга 216) №35859 про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_5, що перешкоджає позивачу оформити документи та приватизувати квартиру АДРЕСА_1. Вказує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виселилися з вказаної квартири та зняті з реєстрації за зазначеною адресою, а позивач згідно акту державного виконавця від 19.09.2014 вселений до квартири 30.09.2014, зареєстрований з а вказаною адресою, уклав договір з МКП «Основаніє» як наймач квартири. Крім того, пояснює, що 11.08.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування права власності ОСОБА_5 на квартиру та внесення відповідного запису про це до відповідного розділу Держреєстру прав, посилаючись на Інструкцію Про порядок ведення реєстру прав власності на об'єкти нерухомого майна, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 №7/5. Проте держреєстратор відмовив позивачу, пославшись на п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2011 №1141, тобто посилаючись на необхідність рішення суду про скасування рішення держреєстратора про реєстрацію прав на квартиру за ОСОБА_5 На підставі викладеного, просить задовольнити позов у повному обсязі, скасувати рішення державного реєстратора Лукянчик О.М. ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.09.2012 та зобов'язати відповідача внести запис про скасування державної реєстрації речових прав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях №б/н. Зокрема, зазнає, що ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що запис про скасування державної реєстрації прав вносяться до Державного реєстру прав на підставі рішення про скасування записів Державного реєстру прав, що може бути прийняте державним реєстратором у разі подання заінтересованою особою рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Інших підстав для скасування записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно законодавством не передбачено. Крім того, вказує, що до відповідача не надходило будь-яких заяв про скасування державної реєстрації записів Державного реєстру прав, що може бути прийняте державним реєстратором у разі подання заінтересованою особою рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. З урахуванням викладеного, вважає, що відповідачем не було порушено прав позивача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Згідно витягу 35642523 від 27.09.2012 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» до Державного реєстру прав внесено запис 35859 в книзі 216 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності / 23651 / 24.09.2012, видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.06.2014 у справі №22-ц/778/2273/14 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2014 у цій справі скасовано і ухвалене нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження голови Шевченківської рай адміністрації м. Запоріжжя №480 від 09.03.2005 про надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Визнано недійсним ордер №61 ш від 13.09.2005, виданий виконавчим комітетом Запорізької міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вселення в квартиру АДРЕСА_3. Визнано недійсним розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №1012 від 24.09.2012 про приватизацію квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло №23651 від 24.09.2012 на квартиру АДРЕСА_3 в порядку приватизації на ОСОБА_5 Виселити з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з наданням ним іншого жилого приміщення у відповідності до вимог норм ст. ст. 47, 50, 51 ЖК України. Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_3. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із змісту акту державного виконавця від 19.09.2014 встановлено, що при примусовому виконанні виконавчого листа №336/4932/13-ц, виданого 15.07.2014 Шевченківським р/с м. Запоріжжя про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_3 встановлено, що виходом за вказаною адресою в ході проведення виконавчих дій боржник не надав вільного доступу до квартири, в зв'язку із чим було зламано замок та примусово вселено ОСОБА_3

Згідно довідки Центру обслуговування абонентів №3 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради 30.09.2014 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

04.10.2014 між Міським комунальним підприємством «Основаніє» та позивачем укладено договір №31503842 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_2

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування рішення державного реєстратора від 27.09.2012 про реєстрацію права власності громадянки ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача внести запис про скасування державної реєстрації речових прав.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 182 Цивільного Кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну реєстраційну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики у сфері реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у сфері реєстрації релігійних організацій, а також функцій Міністерства юстиції України з реалізації державної політики у сфері реєстрації.

З 01.01.2013 реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється органами державної реєстрації прав в порядку, передбаченому Законом України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952-IV), який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, у редакції Закону України № 1878-VI від 11.02.2010.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Систему органів державної реєстрації прав, як вказано у ч.1ст.6 Закону № 1952-IV становлять:

Міністерство юстиції України;

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав;

органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Згідно з вимогою ч.1 ст.8 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Таким чином з 01.01.2013 функції державної реєстрації прав було передано від БТІ до органу державної реєстрації прав, що відповідає необхідності забезпечення здійснення повноважень органів державної влади та безперервності їх реалізації, та зумовлює правонаступництво щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов'язків, що складають зміст відповідних правовідносин, зокрема в сфері державної реєстрації прав.

Матеріалами справи встановлено, що 27.09.2012 державним реєстратором ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Лукянчик О.М. до Державного реєстру прав внесено запис 35859 в книзі 216 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності / 23651 / 24.09.2012, видане районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району. Проте, Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.06.2014 у справі №22-ц/778/2273/14, яке набрало законної сили, вказане свідоцтво про право власності на житло №23651 від 24.09.2012 на квартиру АДРЕСА_3 в порядку приватизації на ОСОБА_5 було визнано недійсним.

Нормами ст. 26 Закону № 1952-IV передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 від 12.12.2011 затверджено Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок №3502/5), який визначає процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) та скасування записів (далі - заява) Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури.

Пунктом 2.1 Порядку №3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Згідно п.2.6 Порядку №3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, а саме документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703.

Проте, як встановлено у ході судового розгляду справи та підтверджено представником позивача, позивач до органу державної реєстрації прав із відповідною заявою не звертався та не надавав Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.06.2014 у справі №22-ц/778/2273/14.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано порядок звернення із заявою, передбачений законодавство, оскільки саме під час розгляду заяви та поданих документів встановлюється наявність підстав для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру речових прав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем доведено суду, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак