Справа № 804/19022/14
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Власенка Д.О.
при секретарі судового засідання Пасічнику Т.В.
представників позивача Бруслинець Ю.В., Житнікової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ПАТ "Комбінат "Придніпровський" до СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Публічне акціонерне товариство «Комбінат «Придніпровський» (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Відповідача
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає висновки перевірки в оскаржувній частині, помилковими, такими, що не відповідають дійсним фактичним обставинам та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм чинного законодавства, а прийняті на їх підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення - протиправними та такими, що підлягають частковому скасуванню, оскільки прийняті відповідачем без достатніх на те правових підстав.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до поданих заперечень проти адміністративного позову проти задоволення позовних вимог заперечував, обґрунтовуючи свою позиції зазначив, що контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а тому податкові рішення не підлягають скасуванню.
Так, представник відповідача зазначив, що Спеціалізованою державною податковою інспекцєю з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт перевірки № 471/28-01-49-20-01528186 від 02.09.14 р. Перевіркою встановлено, що позивачем порушено вимоги податкового законодавства, в тому числі пп. 14.1.203 п.14.1 ст. 14, п.33.1 ст.33, п.44.1 ст.44, п. 138.2 ст. 138, п. 152.2 ст.152, абз. «б» п. 185.1 ст.185, п. 186.3 ст.186, абз. «2» п. 187.8 ст.187, п.190.2 ст.190, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.10, п.201.14 ст.201, п.208.2 ст. 208 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податків на прибуток та на додану вартість.
Представник відповідача також надав до суду письмові заперечення, що ґрунтуються на висновках, викладених в акті перевірки № 471/28-01-49-20-01528186 від 02.09.14 р. та зазначив, що приймаючи до уваги відсутність у позивача належним чином оформлених первинних документів на підтвердження факту поставки ТОВ «Торенія» молочної сировини не було підтверджено факт реального постачання зазначеної сировини саме від цього контрагента.
У зв'язку з вказаними порушеннями податковим органом винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. За таких обставин представник відповідача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень - був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає можливим розглядати справу без участі представника відповідача за наявними у ній доказами.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
Судом встановлено, що на підставі направлень від 13.06.2014 року № 361/28-01-49, № 362/28-01-49, № 363/28-01-49, № 364/28-01-49, № 365/28-01-49, № 366/28-01-49, № 367/28-01-49, № 368/28-01-49 та п. 77.1, 77.6 ст.77 Податкового кодексу України працівниками відповідача проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт перевірки № 471/28-01-49-20-01528186 від 02.09.14 р.
Перевіркою встановлено, що позивачем порушено, зокрема, наступні вимоги податкового законодавства:
- п. 138.2 ст. 138, п. 152.2 ст.152 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1 234 700 грн.;
- пп. 14.1.203 п.14.1 ст. 14, п.33.1 ст.33, п.44.1 ст.44, абз. «б» п. 185.1 ст.185, п. 186.3 ст.186, абз. «2» п. 187.8 ст.187, п.190.2 ст.190, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.10, п.201.14 ст.201, п.208.2 ст. 208 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 846 448 грн.
На підставі встановлених порушень, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку правомірності спірних податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній частині, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
В ході планової перевірки ПАТ «Комбінат «Придніпровський» встановлено, що ТОВ «Торенія» (Продавець) та ПАТ «Комбінат «Придніпровський» (Переробник) уклали договір №560 від 16.10.2013р. про постачання Продавцем Переробнику молочної сировини.
В перевіряємий період відповідно до умов цього договору Продавцем було поставлено Переробнику 714 680 кг молочної сировини у натуральній вазі на загальну суму з ПДВ 4 750 964, 10 грн.
Фактично за цей період за отриману молочну сировину Переробником було сплачено Продавцю грошові кошти у сумі 2 843 680, 76 грн. з ПДВ, що підтверджується даними, викладеними відповідачем у акті перевірки та наданими позивачем копіями платіжних доручень.
Заборгованість на кінець перевіряємого періоду склала 1 907 283, 34 грн., яка згідно наданих позивачем копіями платіжних доручень була повністю погашена в наступних податкових періодах, які не входять до перевіряємого періоду.
Постачання молочної сировини здійснювалось відповідно до умов договору транспортом Продавця.
Передання молочної сировини проходило у молочному цеху позивача, розташованому у м. Перещепине Дніпропетровської області.
Приймання-передача молочної сировини оформлювалось на підставі первинних документів, копії якиї надані позивачем, а саме: виписаних Продавцем товаро-транспортних накладних на кожну партію сировини; приймальної квитанції форми № 3-ПК (МС), яка складалась щомісяця Переробником; актів звірки розрахунків, які щомісяця підписувалисьь Продавцем і Переробников і в яких натуральна вага поставленої молочної сировини і стан розрахунків за неї.
Крім того Продавцем як платником податку на додану вартість були видані Переробнику податкові накладні, перелік яких зазначено на сторінках 45-47 акту перевірки і копії яких надані позивачем.
Загальну суму 791 827,18 грн. за реєстром отриманих податкових накладних ПАТ «Комбінат «Придніпровський» включено до складу податкового кредиту у податкових деклараціях з ПДВ, а саме:
за жовтень 2013року сума ПДВ-190547,30грн.
за листопад 2013року сума ПДВ-282368,28грн.
за грудень2013року сума ПДВ-318911,60грн.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряє мого періоду та виникнення спірних правовідносин) - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до перевірки були надані всі первинні документи, що підтверджують фактичне здійснення взаємовідносин щодо поставки молочної сировини від ТОВ «Торенія».
Також, враховуючи те, що перевезення товарів за вищенаведеними договорами здійснювалося ТОВ «Торенія» на молочний пункт позивача, - при якому Продавець доставляє сировину безпосередньо на молочний пункт Переробника, де відбувається перехід права власності; доставка здійснюється транспортом Продавця або через транспортну організацію, проте всі ризики в процесі транспортування несе Продавець, він же оплачує всі тарифи, - позивачем не було порушено вимоги законодавства щодо обов'язкового оформлення товарно-транспортних накладних.
Відсутність документів або неповне їх заповнення, що засвідчують транспортування товару від контрагента до позивача дає підстави лише вважати про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а не податкового законодавства.
Таким чином, відсутність, неповне або неналежне заповнення товарно-транспортних накладних за операціями з окремими контрагентами не свідчить про відсутність фактичної поставки товарів за цими операціями, оскільки перевезення товарів не завжди передбачає обов'язкове оформлення товарно-транспортних накладних.
Разом з тим, позивачем надано інші первинні документи, що повно і належним чином підтверджують факт реального здійснення господарської операції з придбання молочної сировини.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповід альність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів вбачається, що укладені ТОВ «Комбінат «Придніпровський» правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).
Також суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
В своєму акті перевірки № 471/28-01-49-20-01528186 від 02.09.14 р. відповідач посилається на довідку ДПІ у Подільському районі м.Києва №145/26-56-22-01-03/38091691 від 20.03.2014р., якою зазначено, що за результатами обстеження податкової адреси ТОВ «Торенія» встановлено, що дане підприємство за податковою адресою не знаходиться, про що працівниками оперативного управління складено відповідний акт обстеження юридичної адреси, та акт від 14.08.2014 р. № 458/26-56-01-03/38091691 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» щодо підвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2013 р. по 31.01.2014 р.
Щодо використання податковим органом вищевказаних актів перевірки суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно дороз'яснення Вищою арбітражного суду «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000р. N 02-5/35 акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.
Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.
Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.
Зазначене вище підтверджено також п. 3 листа Вищого господарського суду від 24.07.2001 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних та інших органів», в якому також зазначено, що «акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин».
У зв'язку з цим, зазначені вище акти перевірки, на підставі яких відповідачем було зроблено висновок про порушення позивачем норм діючого законодавства не можна застосовувати до ТОВ «Комбінат «Придніпровський», оскільки вони не мають обов'язкового характеру для даного суб'єкта господарювання.
Крім того, згідно листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюги яких декларувався рухтоварів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємство - «Торенія» був зареєстрований як юридична особа, що податковим органом не спростовано, окрім того слід зауважити, що акт ДПІ у Подільському районі м.Києва №145/26-56-22-01-03/38091691 від 20.03.2014р., яким зазначено, що за результатами обстеження податкової адреси ТОВ «Торенія» встановлено, що дане підприємство за податковою адресою не знаходиться складений станом на березень 2014 року, відтоді як взаємовідносини позивача із зазначеним контрагентом відбувались у вересні-грудні 2013 року.
Тобто, на момент здійснення господарських правовідносин ТОВ «Торенія» було зареєстровано у встановленому законом порядку.
Крім того, згідно ч. 4 ст 72 Кодексу адміністративного судочинства України, для адміністративного суду, доказову силу може мати тільки вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, а не матеріали кримінального провадження.
Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій, в діях позивача відсутні зазначені в акті перевірки № 471/28-01-49-20-01528186 від 02.09.14 р. порушення пп. 14.1.203 п.14.1 ст. 14, п.33.1 ст.33, п.44.1 ст.44, п. 138.2 ст. 138, п. 152.2 ст.152, абз. «б» п. 185.1 ст.185, п. 186.3 ст.186, абз. «2» п. 187.8 ст.187, п.190.2 ст.190, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.4, п.198.6 ст.198, п.201.10, п.201.14 ст.201, п.208.2 ст. 208 Податкового Кодексу України.
В судовому засіданні був повністю доведений представниками позивача факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту та факт сплати позивачем сум податку контрагентам, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Отже, позивач правомірно включив до складу витрат і податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищезазначеним податковим накладним.
Також, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади (до яких належать органи Міністерства доходів і зборів) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, правомірність прийнятих рішень належним чином не довів.
Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Оскільки в матеріалах справи містяться докази понесених позивачем судових витрат у розмірі 487,70 грн. сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне стягнути зазначену суму з Державного бюджету України на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Комбінат "Придніпровський" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Комбінат "Придніпровський" (код ЄДРПОРУ 01528186) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 70 коп.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2014 року

Суддя Д.О. Власенко