Справа № 127/27991/13-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/27991/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романчук Р.В.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

13 січня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П.

за участю секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2,

представників відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Вінницької міської ради, Вінницької обласної ради, Вінницької обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, Вінницької міської ради, Вінницької обласної ради, Вінницької обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагенства у Вінницькій області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Представник Вінницької міської ради заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року - без змін.

Представник Вінницької обласної ради також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила суд залишити її без задоволення.

Представник Вінницької обласної державної адміністрації в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року - без змін.

Представники інших відповідачів в судове засідання не з'явилися про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до відповідачів із заявами про вирішення земельного спору із сусідкою, однак посадовими особами спір вирішено не було, їй було рекомендували звертатися до суду. Вважає, що посадові особи при здійсненні своїх повноважень та органи державної влади та органи місцевого самоврядування в цілому не забезпечили виконання Конституції України, Законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, в зв'язку з чим вона просить прийняти рішення про відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди в розмірі від 10 000 грн. 00 коп. до 50 000 грн. 00 коп. за бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем належно не обґрунтовано правомірність заявлених позовних вимог та не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом що згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого 08.04.1997 року ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 протягом 2006 - 2013 років неодноразово зверталася із заявами до Староміської районної адміністрації Вінницької міської ради, Староміської районної ради м. Вінниці, Вінницької обласної державної адміністрації, Вінницької міської ради щодо вирішення земельного спору із сусідкою. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово зверталася із зверненнями до Адміністрації Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має, крім іншого, право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено в судовому засіданні, посадовими особами в межах наданих повноважень розглядалися та перевірялися заяви позивача і вона письмово повідомлялася про результати розгляду даних заяв.

Зокрема, як вбачається з листа начальника управління з контролю за використанням та охороною земель у Вінницькій області ОСОБА_10 від 09.01.2007 року № 07-К за дорученням Вінницької облдержадміністрації ОСОБА_2 надано відповідь на її звернення від 22.12.2006 року щодо встановлення меж земельної ділянки із сусідкою ОСОБА_17 та повідомлено, що факти, викладені у зверненні, не підтвердилися, порушень меж не виявлено.

Як вбачається з листа за підписом першого заступника начальника управління земельних ресурсів Вінницької міської ради ОСОБА_7 від 17.04.2009 року на виконання доручення заступника міського голови ОСОБА_18, ОСОБА_2 надано відповідь на її звернення стосовно земельного спору із сусідкою ОСОБА_17, роз'яснено, що спори з приводу суміжного землекористування та порушення добросусідства розглядаються районними у місті радами та рекомендовано звернутися до Староміської районної ради.

З листа за підписом голови Староміської районної ради м. Вінниці ОСОБА_11 від 02.06.2009 року №69-ц-94 вбачається, що ОСОБА_2 надано відповідь на її заяву щодо суперечок з сусідкою ОСОБА_17 та повідомлено, що при обстежені земельної ділянки встановлено, що її розміри та площа ОСОБА_17 не порушена.

З акту про розгляд заяви ОСОБА_2, складеного 30.10.2009 року відповідальними працівниками Староміської районної адміністрації Вінницької міської ради в особі заступника голови райдержадміністрації ОСОБА_13, заступника начальника загального відділу ОСОБА_14, головного спеціаліста оргвідділу ОСОБА_15 за участю заявника ОСОБА_2 встановлено, що розміри межових відміток між будинковолодіннями ОСОБА_2 та ОСОБА_17 відповідають технічній і юридичній документації на будинковолодіння, межові порушення не встановлені.

Відповідно до листа заступника голови Староміської районної адміністрації ОСОБА_12 від 02.11.2009 року № 15-ц-3 ОСОБА_2 надано відповідь про те, що її заява розглянута комісією Староміської районної адміністрації з виїздом на місце у її присутності і за участі сусідів по земельній ділянці. Комісійно перевірені розміри між межовими відмінками та виставлена межа, розміри якої відповідають виданому їй Державному акту на землю та кадастровому плану за 2007 рік.

Як вбачається з листа голови Староміської районної адміністрації Вінницької міської ради ОСОБА_11 від 01.04.2010 року № 16-ц-32 ОСОБА_2 надано відповідь на її заяву щодо вирішення питання межових претензій до сусідів та повідомлено, що при неодноразових виїздах на місце перевірялися межові знаки, проводились заміри, порушень меж не встановлено.

24.05.2012 року Генеральною прокуратурою України до прокуратури Вінницької області було направлено за належністю скаргу ОСОБА_2 для організації перевірки та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до листа управління з питань звернень громадян Адміністрації Президента України від 15.05.2012 року № 22/051794-02 ОСОБА_2 повідомлено, що її звернення від 27.04.2012 року надіслано за належністю до Вінницької обласної державної адміністрації.

04.06.2012 року прокуратура м. Вінниці направила за належністю Вінницькому міському голові звернення ОСОБА_2 для вирішення комісією з розгляду земельних спорів Лівобережної адміністрації.

Як вбачається з листа заступника начальника Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області ОСОБА_10 від 26.12.2012 року № 3172 ОСОБА_2 за дорученням облдержадміністрації надано відповідь на її звернення від 30.11.2012 року щодо встановлення межових знаків між суміжними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 та повідомлено, що оскільки рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 27.09.2010 року позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено то воно має бути виконане державним виконавцем та рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до державної виконавчої служби.

Із заяви ОСОБА_2 від 27.12.2012 року адресованої голові Вінницької обласної державної адміністрації ОСОБА_9 випливає, що позивач звернулась з заявою щодо порушення її прав на користування земельною ділянкою та з проханням допомогти вирішити питання щодо завданих збитків в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Відповідно до відповіді заступника голови - керівника апарату Вінницької обласної державної адміністрації від 16.01.2013 року № 27-ц-8102.4 ОСОБА_2 було надано відповідь на її звернення щодо порушення її прав на користування земельною ділянкою та рекомендовано зачекати остаточного вирішення зазначених питань в судовому порядку.

27.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до Президента України з проханням допомогти вирішити питання щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка завдана органом місцевого самоврядування та їх посадових осіб.

За дорученням Адміністрації Президента України від 07.10.2013 року № 22/085639-02 на звернення ОСОБА_2 від 27.09.2013 року заступником голови Вінницької обласної державної адміністрації листом від 08.11.2013 року № 27-ц-5713-7 ОСОБА_2 було надано відповідь.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 в листопаді 2009 року звернулася до Староміського районного суду м. Вінниці із позовом до ОСОБА_17 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 27.09.2010 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_17 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що по АДРЕСА_1, яка приватизована ОСОБА_2, шляхом відновлення межі між домоволодіннями по АДРЕСА_1 яке належить ОСОБА_2 і по АДРЕСА_2 яке належить ОСОБА_17, відповідно до висновку №926 судової будівельно-технічної експертизи від 24.09.2010 року (схема у додатку №3), виготовленого експертами Подільського центру судових експертиз. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Однак, після винесення Староміським районним судом м. Вінниці рішення від 27.09.2010 року ОСОБА_2 продовжувала звертатися із заявами щодо вирішення земельного спору із сусідкою ОСОБА_17, однак, жодних доказів того, що органами державної виконавчої служби рішення суду на даний час не виконане, позивачем до суду не надано.

Відповідно до позовної заяви, позивач просить прийняти рішення про стягнення з відповідачів завданої моральної та матеріальної шкоди в розмірі від 10 000 грн. 00 коп. до 50 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач пояснила, що при визначені розміру шкоди, яка підлягає стягненню з кожного з відповідачів, покладається на розсуд суду.

Однак, позивачем не доведено, що неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів їй завдана майнова шкода та не зазначено в чому саме полягає майнова шкода, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позов в цій частині є необґрунтований та безпідставним.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Так, п.п. 3, 4, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем під час судового розгляду справи не обґрунтовано, у чому полягає моральна шкода, в матеріалах адміністративної справи не міститься жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, у справі відсутні докази, які б свідчили про погіршення стану здоров'я позивача в результаті дій чи бездіяльності відповідачів, або ж про тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, позивачем також не доведено розмір моральної шкоди та причинний зв'язок цієї шкоди з неправомірними діями, бездіяльністю відповідачів. Тобто позивачем не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до листа Міської дитячої поліклініки №2 м. Вінниці від 16.09.2009 року з якого видно, що ОСОБА_2 зверталася за медичною допомогою в квітні 2008 року, в червні 2009 року та в липні 2009 року, однак колегія суддів не вважає вказаний лист як доказом того, що незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, позивачу завдано моральну шкоду.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено передбачених законодавством обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь її моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров'ю, а тому позов в цій частині є необґрунтованим.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду буде складена в повному обсязі протягом п'яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В.

Курко О. П.