Справа № 484/4282/14-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 484/4282/14-а

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Мельничук О.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

розглянувши в місті Одесі в порядку письмового провадження у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі УДМС України в Миколаївській області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

В обґрунтування позову зазначалось, що 21 серпня 2014 року в ході проведення заходів, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, на території м. Первомайська було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. При перевірці документів зазначеного громадянина було встановлено, що він прибув на територію України 09 квітня 2014 року через МТП «Іллічівський» з приватною метою в безвізовому порядку по національному паспорту НОМЕР_1, виданому Міністерством юстиції Грузії у м. Тбілісі 20 червня 2011 року, та перебуває на території України нелегально, заходів щодо легалізації свого перебування не вживає, уникає контактів з правоохоронними органами, чим грубо порушує Правила в'їзду іноземців в Україну, їх виїзду та транзитного проїзду через її територію та ухиляється від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено. Примусово видворено за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заборонено громадянину Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в'їзд в Україну строком на 3 (три) місяці з моменту перетину кордону України.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і, крім того, порушено норми матеріального та процесуального права. На думку апелянта, вилучення працівником міграційної служби в нього паспорту позбавляє його можливості виїхати за кордон для вирішення питання по даному спору, для подальшої можливості в'їзду в Україну на законних підставах. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Судом встановлено, що 21 серпня 2014 року Первомайським РВ УДМС України в Миколаївській області прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця Грузії, м. Пога, без заборони в'їзду на територію України, в якому зазначено про порушення відповідачем положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Зазначеним рішенням зобов'язано ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 30 діб з дати прийняття рішення, тобто до 20 вересня 2014 року, про що в паспорті відповідача зроблено відповідну відмітку та проставлено штамп.

З названим рішення відповідач ознайомлений 21 серпня 2014 року.

18 жовтня 2014 року посадовими особами Первомайського РВ УДМС України в Миколаївській області було виявлено ОСОБА_1 по АДРЕСА_1. При перевірці документів встановлено, що рішення про примусове повернення з України від 21 серпня 2014 року відповідач у встановлений строк без поважних причин не виконав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач навмисно ухиляється від виїзду з України, а законних підстав для подальшого перебування даного громадянина на території України не має.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 названого Закону іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно п. 14 ч. 1 названої статті Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач прибув на територію України 09 квітня 2014 року через МТП «Іллічівський» з приватною метою в безвізовому порядку по національному паспорту НОМЕР_1, виданому Міністерством юстиції Грузії у м. Тбілісі 20 червня 2011 року, а в подальшому після закінчення терміну перебування не виїхав з України, тобто набув статусу нелегального мігранта.

У зв'язку з порушенням відповідачем законодавства про правовий статус іноземців, Первомайським РВ УДМС України в Миколаївській області на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення від 21 серпня 2014 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1, без заборони в'їзду на територію України. Зазначеним рішенням зобов'язано відповідача покинути територію України у термін до 30 діб з дати прийняття рішення, тобто до 20 вересня 2014 року, про що в його паспорті зроблено відповідну відмітку та проставлено штамп (а. с. 7).

З названим рішення відповідач ознайомлений 21 серпня 2014 року (а. с. 6).

Рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржив, але у встановлений строк в добровільному порядку не виконав.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз наведених положень ст. 30 названого вище Закону дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення іноземця або особи без громадянства від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що ці особи ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як зазначено вище, Первомайським РВ УДМС України в Миколаївській області на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення від 21 серпня 2014 року про примусове повернення з України відповідача, яке не було оскаржено останнім в судовому порядку та не виконано ним у встановлений строк без поважних причин.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про примусове видворення громадянина Грузії ОСОБА_1 за межі України є правильним.

При цьому апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про можливу загрозу для основних прав і свобод відповідача у випадку його повернення на територію Грузії, а тому останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Разом з цим, встановивши відповідачу строк заборони в'їзду в Україну, суд першої інстанції порушив норми матеріального права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

За змістом наведеної норми, вирішення питання щодо заборони іноземцю або особі без громадянства подальшого в'їзду в Україну віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону, органів Служби безпеки України, а тому суд не має права вирішувати вимоги про заборону іноземцю та особі без громадянства подальшого в'їзду на територію України на строк до трьох років.

Аналогічну правову позицію викладено в п. 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Із врахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині заборони громадянину Грузії ОСОБА_1 подальшого в'їзду в Україну.

Оскільки судом першої інстанції при повному встановлені обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених позовних вимог, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2014 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області задовольнити частково.

Примусово видворити за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині відмовити Управлінню державної міграційної служби України в Миколаївській області у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: