Справа № 826/19416/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Байєр"

до

Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про

визнання протиправними та скасування, податкової вимоги, рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за позивачем обліковується переплата по податку на прибуток, у зв’язку з чим сума з авансового внеску з податку на прибуток за листопад 2014 року в розмірі 2 544 788 грн. на підставі п. 57.1 ст. 57, п. 87.1 ст. 87, п. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України зараховується за рахунок переплати з податку на прибуток. Отже, на час винесення оскаржених податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу позивач не мав податкового боргу, що свідчить про протиправність вимоги та рішення.

Відповідач - Міжрегіональне Головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків – заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи та з яких вбачається, що за позивачем обліковується переплата по податку на прибуток та останнім було подано заяву про зарахування переплати в рахунок погашення податкового зобов’язання з авансових внесків по податку на прибуток за листопад 2014 року. Проте, на думку представника відповідача подача платником податків заяви в порядку ст. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України не свідчить про відсутність податкового зобов’язання такого платника податків. У зв’язку з несплатою позивачем у встановлений строк податкового зобов’язання з авансового внеску по податку на прибуток за листопад 2014 року, було винесено оскаржені податкову вимогу та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

В судовому засідання за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що на час виникнення спірних правовідносин позивач мав переплату по податку на прибуток.

31.10.2014 позивач звернувся до відповідача з заявою від 31.10.2014 про зарахування суми переплати по податку на прибуток в рахунок сплати авансового внеску по податку на прибуток позивача за листопад 2014 року в сумі 2 544 788 грн.

Листами від 10.11.2014 та від 21.11.2014 відповідач відмовив у зарахуванні переплати по податку на прибуток в рахунок сплати авансового внеску по податку на прибуток позивача за листопад 2014 року в сумі 2 544 788 грн. та запропонував переплату за вказаним платежем залишити в рахунок погашення податкових зобов’язань з податку на прибуток за результатами 2014 року.

04.12.2014 податковим органом винесено податкову вимогу №330-11 на суму податкового боргу 2 494 222,82 грн. по авансовим внескам з податку на прибуток підприємств.

Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Підпунктом 17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із п. 87.1 статті 87 Податкового кодексу України Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Відповідно до Класифікації доходів бюджету сплата авансового внеску та податку на прибуток приватних підприємств відбувається за різними кодами бюджетної класифікації, у зв’язку з чим автоматичне зарахування на практиці не відбувається.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно із п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

З системного аналізу викладеного вбачається. що надміру сплачені суми зобов’язань з податку на прибуток можна спрямувати на сплату щомісячних авансових внесків з цього податку на підставі поданої заяви.

Як зазначено вище, позивачем подано до податкового органу заяву від 31.10.2014 про зарахування надмірно сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 2 544 788 грн. у сплату щомісячних авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств за листопад 2014 року.

Таким чином, сума авансового внеску з податку на прибуток позивача за листопад 2014 року у розмірі 2 544 788 грн. на підставі п.57.1 ст.57, п.87.1 ст.87, пп.17.1.10п.17.1 ст.17 податкового кодексу України зараховується в рахунок наявної переплати з податку на прибуток.

Відмова податкового органу у зарахуванні авансових внесків позивача з податку на прибуток приватних підприємств за листопад 2014 року, за наявності переплати по податку на прибуток, з мотивів наявності завдання по наповненню бюджетів всіх рівнів не ґрунтується на нормах Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, з метою захисту прав позивача суд вбачає наявними підстави для зобов’язання відповідача повернути частину існуючої переплати по податку на прибуток у сумі 2 544 788 грн. шляхом зарахування на погашення зобов’язання ТОВ «Баєр» з авансового внеску по податку на прибуток за листопад 2014 року та як наслідок задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 України податкова вимога надсилається платнику податків лише у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, тобто коли у платника податків виникає податковий борг.

Згідно з підпунктом 3 п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України рішення керівника органу державної податкової служби про опис майна у податкову заставу пред'являється саме платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до пп. 14.1.175 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Оскільки грошове зобов’язання з авансових внесків з податку на прибуток за листопад 2014 року зараховується в рахунок наявної переплати з податку на прибуток, отже податковий борг з авансових внесків за цей період у позивача не виникав і, відповідно, податкова вимога та рішення про опис майна були винесені відповідачем неправомірно.

Щодо позовних вимог в частині скасування штрафних санкцій та пені, якщо такі будуть нараховані за вимушену несвоєчасну сплату авансового внеску по податку на прибуток за листопад 2014 року, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази нарахування позивачу штрафних санкцій та пені, фактично позивач намагається вирішити правовідносини на майбутнє, отже позовні вимоги у вказаній частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних вимоги та рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства, що свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов’язати Міжрегіональне Головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників повернути ТОВ «Баєр» частину існуючої переплати по податку на прибуток у сумі 2 544 788 грн. шляхом зарахування на погашення зобов’язання ТОВ «Баєр» з авансового внеску по податку на прибуток за листопад 2014 року відповідно до заяви від 31.10.2014.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда