Справа № 2а-4321/12/1470
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ К/800/31561/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є., Лосєва А.М., Маринчак Н.Є.,
за участю секретарівДворнік А.Г., Луцак А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року

у справі № 2а-4321/12/1470

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислове підприємство «Українські ковбаси»

до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції

Миколаївської області Державної податкової служби,

Головного управління державного казначейства у Миколаївській області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю агропромислове підприємство «Українські ковбаси» (надалі також - позивач, ТОВ АП «Українські ковбаси») звернулось до суду з адміністративним позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (надалі також - відповідач-1, ДПІ), Головного управління державного казначейства у Миколаївській області (надалі також - відповідач-2) з позовними вимогами про визнання бездіяльності ДПІ з невиконання вимог пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України незаконною, стягнути з Державного бюджету на користь позивача суму бюджетної заборгованості в розмірі 934357 грн. 82 коп. з яких 781381,02 грн. бюджетне відшкодування ПДВ та пеня в розмірі 152976,80 грн., зобов'язати відповідача-2 забезпечити перерахування 934357 грн. 82 коп. на поточний рахунок позивача.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року позов задоволено. Визнано бездіяльність ДПІ з невиконання вимог пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України незаконною. Стягнено з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислове підприємство «Українські ковбаси» суму бюджетної заборгованості в розмірі 934357 грн. 82 коп., з яких 781381,02 грн. - бюджетне відшкодування податку на додану вартість та пеня в розмірі 152976,80 грн. Зобов'язано Головне управління державного казначейства у Миколаївській області забезпечити перерахування 934357 грн. 82 коп. на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислове підприємство «Українські ковбаси».

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року апеляційні скарги відповідачів залишено без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року - без змін.

Відповідач-1 в касаційній скарзі, вказуючи на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення вимог матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року і прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, Вищий адміністративний суд України звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Приймаючи судові рішенні та задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (надалі також - ПК України; ту і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За змістом пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 статті 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, протягом 2010-2011 років позивачем було подано звітність з податку на додану вартість, за результатами перевірки даних зазначених у вказаній податковій звітності ДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2011 року №000152301, яким зменшено суму заявленого бюджетного відшкодування в сумі 781381,02 грн.

За результатами оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення в судовому порядку постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року по справі № 2а-3464/11/1470 воно скасовано.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2012 року вказана постанова залишена без змін та набрала законної сили.

Відповідно до пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган Державного казначейства України. Орган Державного казначейства України тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Разом з тим, як встановлено попередніми судовими інстанціями, після закінчення процедури судового оскарження відповідач протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, не вчинив дій передбачених пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, а відтак суди дійшли вірного висновку про те, що ним було допущено протиправну бездіяльність та правильно поновили порушені права та законні інтереси позивача шляхом стягнення з Державного бюджету бюджетного відшкодування з податку на додану вартість 781381,02 грн.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з Державного бюджету пені в розмірі 152976,80 грн., суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що в матеріалах справи наявний відповідний розрахунок пені.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає такі висновки попередніх судових інстанцій передчасними, а оскаржувані судові рішення такими, що не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що передбачені положеннями статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так відповідно до пункту статті 200.23 статті 200 Податкового кодексу суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

З аналізу наведеної норми слідує, що з набранням чинності Податковим кодексом України у платника податку, який не отримує бюджетне відшкодування в порядку та строки, визначені статтею 200 Податкового кодексу України, виникає право на нарахування пені на суму такої заборгованості на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Вищий адміністративний суд України звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету пені в розмірі 152976,80 грн. обмежились лише дослідженням розрахунку пені, що зроблений позивачем, і в порушення вимог принципу офіційного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, не дослідили питання щодо початку перебігу строку заборгованості бюджету з відшкодування позивачу податку на додану вартість у сумі 781381,02 грн. та не встановили, з якого моменту виникла така заборгованість та, відповідно, у позивача виникло право на нарахування та стягнення пені на підставі пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

Названі обставини залишилися поза межами дослідження судовими інстанціями, тоді як передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають Вищому адміністративному суду України права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій не було з'ясовано вищенаведеного, ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми пені в розмірі 152976,80 грн. та її перерахування на поточний рахунок позивача підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

Керуючись статтями 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми пені в розмірі 152976,80 грн. та забезпечення її перерахування на поточний рахунок позивача скасувати та направити в цій частині позовних вимог справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуюча: Н. Є. Блажівська

Судді: А.М. Лосєв

Н.Є. Маринчак