Справа № 808/1617/14
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

08 грудня 2014 року (11 год. 15 хв.) Справа № 808/1617/14 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудивуса О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисяк Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: заступника начальника Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області Велігоши Валерія Михайловича, Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області

про: визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

03.03.2014 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до заступника начальника Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області Велігоши Валерія Михайловича (далі - відповідач 1), в якому позивач просить визнати протиправними дії відповідача 1 при винесенні постанови від 22.10.2013 № 013821 про застосування адміністративно-господарського штрафу, скасувати постанову від 22.10.2013 № 013821 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Оскаржувана постанова від 22.10.2013 № 013821 про застосування адміністративно-господарського штрафу була винесена за відсутності позивача із порушенням порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті з огляду на відсутність відомостей щодо вчиненого позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт. Також, позивачем у позовній заяві зазначено, що бланк акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.10.2013 та бланк постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.10.2013 № 013821 не затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті».

На підтвердження своєї правової позиції позивач надав суду докази звернення до відповідача 1 із проханням направити на його адресу належним чином завірену копію акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.10.2013 та копію скарги від 26.11.2013 на ім'я голови Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті щодо скасування оскаржуваної постанови.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2014 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

05.06.2014 до суду надійшли заперечення представника відповідача 1 на позовну заяву, у яких він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки постанова від 22.10.2013 № 013821 про застосування адміністративно-господарського штрафу є обґрунтованою та такою, що винесена у спосіб і порядок, визначені чинним законодавством у сфері державного контролю на автомобільному транспорті. Крім того, відповідач 1 зазначив, що ліцензія позивача від 11.05.2010 серія НОМЕР_2 анульована рішенням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті від 14.02.2012.

У ході попереднього судового засідання представниками сторін надані додаткові докази, додаткові пояснення та заперечення на обґрунтування їх правових позицій. Також, оскільки оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена Управлінням Укртрансінспекції у Запорізькій області в особі заступника начальника Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області Велігоши Валерія Михайловича, з огляду на відсутність згоди позивача на заміну відповідача, судом залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області (далі - відповідач 2).

Ухвалою суду від 03.12.2014 закінчено підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду на 08.12.2014.

07.07.2014 судом було отримано клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

08.12.2014 судом було отримано клопотання представника відповідача 1 та відповідача 2, в якому він просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях.

У судове засідання 08.12.2014 особи, які беруть участь у справі, не прибули.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд на підставі ч. 1 ст. 41 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідача 2 зареєстровано як юридичну особу 11.07.2012, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 106).

04.10.2013 уповноваженими особами відповідача 2 на підставі завдання від 01.10.2013 № 029598 проведено перевірку транспортного засобу марки МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільних транспортів, про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.10.2013 № 018389 (далі - Акт перевірки) (а.с. 10). Перевіркою встановлено факт надання послуг із перевезення пасажирів на автомобілі МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, без наявності документів, передбачених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Зокрема, у водія автомобіля МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1, всупереч законодавчо визначеним вимогам при перевезенні пасажирів, на момент здійснення перевезення була відсутня ліцензійна картка.

На підставі Акту перевірки відповідачем 1 винесено постанову про застосування відносно позивача адміністративно-господарського штрафу від 22.10.2013 № 013821 на суму 1 700,00 грн. (а.с. 6). Застосування даного виду стягнення обґрунтовано у постанові вчиненим позивачем порушенням, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Оцінюючи правомірність винесеної щодо позивача постанови від 22.10.2013 № 013821 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1 700,00 грн., суд виходить із наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт». Так, згідно зі ст. 6 даного Закону загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, зокрема, забезпечує: реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, контроль за дотриманням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 08.11.2006 №1657 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Пунктом 3 Загальної частини Порядку визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Судом з'ясовано та матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником автомобіля марки МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1.

При проведенні уповноваженими особами відповідача 2 перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було встановлено, що у ОСОБА_4, водія автомобіля марки МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, під час здійснення перевезення пасажирів за маршрутом «Центральний ринок - Районна лікарня» була відсутня ліцензійна картка на транспортний засіб. По суті вчиненого порушення водій в акті перевірки зазначив, що він не погоджується з вказаним актом та повідомив, що працевлаштований у позивача за трудовою угодою (а.с. 10).

10.10.2013 на адресу позивача відповідачем 2 було направлено повідомлення про розгляд матеріалів перевірки, яке відбудеться 22.10.2013, однак вказане повідомлення було повернуто на адресу відповідача 2 у зв'язку з неможливістю його вручення адресату.

22.10.2013 на розгляд матеріалів перевірки позивач не з'явився, клопотання про розгляду справи на іншу дату не направив та не надав жодних пояснень і документів, які б підтверджували наявність правових підстав для здійснення перевезення пасажирів за маршрутом «Центральний ринок - Районна лікарня».

Відповідно до п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів.

22.10.2013 відповідачем 1 на підставі ст. 39, абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» прийнято постанову про застосування відносно позивача адміністративно-господарського штрафу від 22.10.2013 № 013821 на суму 1 700,00 грн. (а.с. 6).

Зазначена постанова у відповідності до п. 29 Порядку була направлена на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням (а.с. 7).

Згідно з пунктом 15 Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється, у тому числі, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так, для водія автобуса, який здійснює регулярні пасажирські перевезення, такими документами є: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 60 Закону «Про автомобільний транспорт» передбачено, що в разі надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ліцензійна картка є одним з документів, який повинен мати водій перевізника під час здійснення регулярного пасажирського перевезення.

03.09.2014 до суду надійшло клопотання представника відповідача 1 про витребування у Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті належним чином засвідченої копії Наказу Головної державної інспекції від 14.02.2012 № 22, яким анульовано ліцензію, в тому числі позивачу, а також інформацію щодо того, чи була зупинена дія зазначеного наказу та щодо того, чи діяла станом на 22.10.2013 ліцензія позивача на перевезення пасажирів автомобільним транспортом (а.с. 72-73).

03.09.2014 ухвалою суду про витребування доказів клопотання представника відповідача 1 про витребування доказів задоволено; ухвалено витребувати у Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті належним чином засвідчену копію Наказу Головної державної інспекції № 22 від 14.02.2012, яким анульовано ліцензію, в тому числі ОСОБА_5, інформацію щодо того чи була зупинена дія зазначеного наказу та щодо того чи діяла станом на 22.10.2013 ліцензія ОСОБА_5 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом; визначено строк Державній інспекції України з безпеки на наземному транспорті для надіслання витребуваного документу та інформації до 06.10.2014 (а.с. 75).

05.11.2014 на адресу суду надійшов лист Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про направлення завіреної належним чином копії Наказу Голоавтотрансінспекції від 14.02.2012 № 22, дія якого не припинялась. Також повідомлялось, що позивач звернувся до експертно-апеляційної ради при Державній службі України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва зі скаргою щодо підстав прийняття Головавтотрансінспекцією Наказу від 14.02.2012 № 22. Рішенням Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 02.08.2012 № 5.1. було відмовлено у задоволенні скарги позивачу, тому Наказ Головавтотрансінспекції від 14.02.2012 № 22 залишився чинним. Станом на 22.10.2013 ліцензія серії НОМЕР_2, видана позивачу, була недійсною (а.с. 92-96).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на той факт, що під час перевірки ліцензійна картка у водія автомобіля марки МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, була відсутня з огляду на факт анулювання ліцензії позивача серії НОМЕР_2

Щодо посилання позивача у позові на відсутність законодавчо затверджених бланків акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає, що такі твердження не відповідають дійсності. Так, форма акту перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт та форма постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» в якості Додатку 3 та Додатку 5 відповідно.

Отже, докази, наявні у матеріалах справи, не спростовують висновки, викладені відповідачем в Акті перевірки та оскаржуваній постанові щодо відсутності ліцензійної картки у водія автомобіля МЕРСЕДЕС-БЕНЦ, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, на момент здійснення перевезення.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, суд вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують необґрунтованість обставин, що стали підставою винесення оскаржуваної постанови. В свою чергу, відповідач 1 та відповідач 2 довели правомірність постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.10.2013 № 013821 відносно позивача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 -12, 14, 86, 94, 98, 122, 158 -163, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до заступника начальника Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області Велігоши Валерія Михайловича, Управління Укртрансінспекції у Запорізькій області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Прудивус