Справа № 817/3771/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3771/14

24 грудня 2014 року 15год. 25хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковська Л.А. за участю секретаря судового засідання Мельничук О.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Сарненської об'єднаної державної податкова інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (по тексту постанови - ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Сарненської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.09.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

На думку позивача, висновки у акті перевірки не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених та відображених у акті даних.

Всі суми єдиного внеску сформовані платником податків і зборів відповідно до чинного законодавства України.

Вказує, що чинне законодавство України не уповноважує податкові органи встановлювати розмір єдиного внеску більший ніж встановлено чинним законодавством України.

У своєму позові просить визнати протиправним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.09.2014 року.

Заявою від 08.12.2014 збільшено позовні вимоги, викладено в такій редакції: визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 01.09.2014 року та визнати протиправним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.09.2014 року.

Заявою від 24.12.2014 зменшено позовні вимоги. Позивач просив позов задовольнити повністю та визнати протиправною та скасувати Вимогу Сарненської об'єднаної державної податкова інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № від 01.09.2014 року в сумі 103724, 61 грн.; визнати протиправним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.09.2014 року в сумі 5186, 23 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце судового засідання судом повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Судом не визнавалася обов'язковою участь відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі не прибуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду справи, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Як встановлено судом, Сарненською МДПІ була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по дотриманню законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013 p., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013 p., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 p. по 31.12.2013р.

За результатами перевірки був складений акт № 420/17/НОМЕР_3 від 01 вересня 2014 року.

На підставі складеного акту перевірки, було прийнято Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.09.2014 року, яким, з посиланням на п.2 ст.6, п.1 ст.7, п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI застосовано до платника штрафні санкцій в сумі 5313,96 грн.

Вказане Рішення оспорено в адміністративному порядку. Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги № 3163/К/99-99-10-01-07-15 від 13.11.2014 року скаргу залишено без задоволення.

Актом перевірки № 420/17/НОМЕР_3 від 01 вересня 2014 року встановлено неправильне визначення платником податків і зборів розміру єдиного внеску. неправильне визначення платником податків і зборів розміру єдиного внеску.

Крім того, на підставі складеного акту перевірки, було прийнято Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 01.09.2014 року, якою і вимагається до сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 106279,19 грн.

З вказаними висновками податкового органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.6 п.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон "Про ЄСВ") недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.4 ст.4 Закону "Про ЄСВ", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Єдиний внесок, відповідно до п.п.2 п.1 ст.7 Закону "Про ЄСВ" нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) ст.4 цього Закону - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлений ст.177 Податкового кодексу України (ПК України).

У п. 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. При цьому, згідно до п. 177.3 вказаної статті, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.164.1.3 п.164. ст.164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.3 ст.7 Закону "Про ЄСВ", нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Тим самим, платник єдиного внеску - фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування повинен визначати суму доходу (прибутку) за місяць і на підставі цього визначати суму єдиного внеску. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток, який оподатковується податком на доходи фізичних осіб - ПДФО) і не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Отже, для визначення розміру єдиного внеску, податковий орган повинен визначити базу нарахування єдиного внеску за кожний місяць окремо.

Однак, як встановлено матеріалами справи, під час проведення перевірки, цього зроблено не було.

Так, у таблицях щодо результатів перевірки суми єдиного внеску ФОП ОСОБА_2 за 2012 рік та 2013 рік (сторінки 17-18 акту перевірки) у графах "сума чистого доходу" проставлені дані, які не мають жодного відношення до отриманого доходу (прибутку, що підлягає оподаткуванням ПДФО) позивачем за відповідні місяці 2012 та 2013 років.

Вказані обставини підтверджується наступним.

Як встановлено судом, під час перевірки у податкового органу не було зауважень щодо відображення даних у книзі обліку доходів та витрат. Тим самим, всі суми витрат та доходів, які були здійснені та отримані позивачем, та підтверджуються відповідними первинними документами, зафіксовані у книзі обліку доходів та витрат за 2012 та 2013 роки.

З даних книги обліку доходів та витрат за 2012 рік вбачається, що: у січні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 28852,30 грн. (Доход мінус витрати, або 165205,09 грн. - 136352,79 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 34324,33 грн.; у лютому 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 34315,66 грн. (Доход мінус витрати, або 113978,74 грн. - 79663,08 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 23681 грн.; у березні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 98110,13 грн. (Доход мінус витрати, або 200694,59 грн. - 102584,46 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 41697,91 грн.; у квітні 2012 року позивачем дохід не було отримано (прибуток, що оподатковується ПДФО) (Доход мінус витрати, або 104886,49 грн. - 125728,78 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 21792,06 грн.; у травні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 26934,99 грн. (Доход мінус витрати, або 123711,71 грн. - 96776,72 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 25703,33 грн.; у червні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 3350,44 грн. (Доход мінус витрати, або 100849,37 грн. - 97498,93 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 20953,28 грн.; у липні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 50021,13 грн. (Доход мінус витрати, або 107414,81 грн. - 57393,68 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 22317,36 грн.; у серпні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 41046,84 грн. (Доход мінус витрати, або 118885,41 грн. - 77838,57 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 24700,58 грн.; у вересні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 18816,64 грн. (Доход мінус витрати, або 114596,40 грн. - 95779,76 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 23809,46 грн.; у жовтні 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 14731,98 грн. (Доход мінус витрати, або 104868,16 грн. - 90136,18 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 21788,26 грн.; у листопаді 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на 2012 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 27302,97 грн. (Доход мінус витрати, або 112006,67 грн. - 84703,70 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 23271,41 грн.; у грудні 2012 року позивачем не було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) (Доход мінус витрати, або 0,00 грн. - 46911,94 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 0,00 грн.

З даних книги обліку доходів та витрат за 2013 рік вбачається, що у січні 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 2170,36 грн. (Доход мінус витрати, або 104596,40 грн. - 102426,04 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 15247,09 грн.; у лютому 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 58370,50 грн. (Доход мінус витрати, або 162481,71 грн. - 104111,21 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 23685,06 грн.; у березні 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 76270,77 грн. (Доход мінус витрати, або 157410,15 грн. - 81139,38 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 22945,86 грн.; у квітні 2013 року позивачем не було отримано доходу (прибуток, що оподатковується ПДФО) (Доход мінус витрати, або 104812,21 грн. - 159599,54 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 15278,58 грн.; у травні 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 75385,18 грн. (Доход мінус витрати, або 103421,43 грн. - 28036,25 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 15075,81 грн.; у червні 2013 року позивачем не було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) (Доход мінус витрати, або 0,00 грн. - 162076,02 грн.), ревізорами вказана правильна сума на рівні 0,00 грн.; у липні 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, оподатковується ПДФО) на рівні 132835,82 грн., з врахуванням суми 18000,00 грн. доходу, що була донарахована відповідачем під час перевірки (Доход мінус витрати, або 226409,48 грн. - 93573,66 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 33003,93 грн.; у серпні 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 81118,64 грн. (Доход мінус витрати, або 212155,16 грн. - 131036,52 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 30926,11 грн.; у вересні 2013 року позивачем не було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) (Доход мінус витрати, або 0,00 грн. - 73248,37 грн.), ревізорами вказана правильна сума на рівні 0,00 грн.; у жовтні 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 122387,17 грн. (Доход мінус витрати, або 217604,14 грн. - 95216,97 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 31720,42 грн.; у листопаді 2013 року позивачем було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) на рівні 37400, 06 грн. (Доход мінус витрати, або 107941,32 грн. - 70541,26 грн.), натомість ревізорами вказана сума на рівні 15724,70 грн.; у грудні 2013 року позивачем не було отримано дохід (прибуток, що оподатковується ПДФО) (Доход мінус витрати, або 0,00 грн. - 92208,70 грн.), ревізорами вказана правильна сума на рівні 0,00 грн.

Вказані обставини ствердженні також наданими суду копіями платіжних доручень про перерахування сум єдиного внеску за найманих працівників, копіями платіжних доручень про перерахування єдиного внеску за 2012 та 2013 роки та відповідними копіями податкових декларацій про майновий стан позивача за 2012 та 2013 роки (а.с.242-250 т.1 -а.с.1-57 т.2).

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд виходив також з наступного.

Так, згідно п.п.6 п. 1 ст. Закону "Про ЄСВ", недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно п.6.3. п. IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за № 1622/24154, органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки, у тому числі, у випадку якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не отримував жодних повідомлень-розрахунків, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті.

Крім того, суд погоджується з твердженням позивача, що акт перевірки №420/17/НОМЕР_3 від 01 вересня 2014 року не може бути підставою для збільшення суми єдиного внеску, оскільки у ньому не міститься жодних доказів заниження позивачем бази нарахування єдиним внеском.

При цьому, відповідно до п.п.2.3.2.2 п.п.2.3.2 п.2.3 Розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року за № 395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 року за № 607/23139 (Порядок № 395), у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

- у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Тим самим, у порушення вказаних положень, ревізорами у акті перевірки вказані невідомі суми доходу (прибутку) платника податків за місяці, на підставі чого невірно визначено суми єдиного внеску.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, шляхом прийняття відповідної постанови.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Сарненської об'єднаної державної податкова інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № від 01.09.2014 року в сумі 103724, 61 грн.

Визнати протиправним та скасувати Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.09.2014 року в сумі 5186, 23 грн.

Присудити на користь позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 482, 70 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.