Справа № 872/14909/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 рокусправа № 804/10548/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Манцова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМ-ВАТУТІНО» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2013 року у справі №804/10548/13-а за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою «ЮМ-ВАТУТІНО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМ-ВАТУТІНО» в якому просило стягнути з Відповідача суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 72348.21 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 14.47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що несплата адміністративно-господарських санкцій в розмірі та пені в добровільному порядку до Фонду соціального захисту інвалідів завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають вести повноцінний спосіб життя.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2013 року позов було задоволено частково , стягнуто з Відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 72.348.21 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮМ-ВАТУТІНО», не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Відповідачем були виконані вимоги, встановлені чинним законодавством, щодо створення робочих місць для інвалідів та подання відповідної звітності до центрів зайнятості, що свідчить про відсутність підстав для накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконав своє зобов'язання щодо інформування державних органів про наявність вакансій для працевлаштування, що свідчить про правомірність накладення адміністративно-господарських санкцій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Відповідач створив у відповідності до нормативу місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 4 вакантних посад, із яких 1 вакантна посада була зайнята інвалідом, а 3 посади залишалися незайнятими.

Тобто, Відповідачем було дотримано вимоги, встановлені приписами Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», щодо створення нормативу робочих місць для інвалідів.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 3 статті 181 Закону, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 статті 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється відповідно до Закону, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що до обов'язків підприємств відноситься створення робочих місць для інвалідів у відповідній пропорції до загальної кількості робочих місць. Також, до обов'язків підприємства відноситься подання до районного центру зайнятості щомісячних звітів щодо наявності вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів та подання щорічних звітів до Фонду соціального захисту інвалідів.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2013 року Відповідачем було подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік, в якому Відповідачем було самостійно визначено, що на підприємстві у 2012 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 112 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 1 особа, загальна кількість місць створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» становить 4 одиниці.

Проте, звіти про наявність вакансій за формою 3-ПН протягом 2012 року до районного центру зайнятості не подавались.

При цьому, чинним законодавством встановлено, що до обов'язків підприємств відноситься інформування районних центрів зайнятості про наявність вакантних робочих міць для інвалідів шляхом надання відповідних звітів щомісячно.

Отже, в даному випадку, Відповідачем були порушенні приписи чинного законодавства щодо працевлаштування інвалідів на створені робочі місця шляхом неналежного інформування органів держави про їх наявність.

Отже, Відповідач у 2012 році не здійснив всі залежні від нього заходи по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, шляхом ненадання обов'язкової щомісячної звітності до районного центру зайнятості, що свідчить про наявність протиправного характеру в його діях.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з Відповідача адміністративно - господарських санкцій у розмірі 72348.21 грн.

Крім того, 18.12.2014 року на адресу суду від Відповідача надійшла заява, якою він повідомив, що між ним та Позивачем було досягнуто примирення стосовно предмету спору шляхом сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 72362.68 грн., у зв'язку з чим, він просив провадження у справі закрити.

Факт сплати адміністративно господарських санкцій підтверджується наданою до суду копією платіжного доручення №1069 від 02.12.2014 року.

Проте, зазначена заява Позивача задоволенню не підлягає, оскільки підстави зазначені в ній, з урахуванням положень ст.157 КАС України не дозволяють суду апеляційної інстанції закрити провадження у справі.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення відповідачем адміністративного-господарського правопорушення, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2013 року є необгрунтованою та підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою «ЮМ-ВАТУТІНО» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2013 року у справі №804/10548/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим