Справа № 2а/1770/4321/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2015 р. м. Київ К/9991/59630/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Мороза В.Ф., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Рівненській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року у справі за позовом управління агропромислового розвитку Дубенської районної державної адміністрації до Державної фінансової інспекції в Рівненській області, треті особи: державне підприємство «Мирогощанський державний іподром», товариство з обмеженою відповідальністю «Райз-Захід», про визнання протиправними дій та скасування вимоги, -
в с т а н о в и л а:
Управління агропромислового розвитку Дубенської районної державної адміністрації звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Рівненській області, треті особи: державне підприємство «Мирогощанський державний іподром», товариство з обмеженою відповідальністю «Райз-Захід», про визнання протиправними дій та скасування вимоги.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано вимогу контрольно-ревізійного управління в Рівненській області від 11 серпня 2012 року №140-11/829.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, Державна фінансова інспекція в Рівненській області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд касаційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до пункту 1.1.5.1 плану контрольно-ревізійної роботи

на ІІ квартал 2011 року та на підставі направлення від 20 травня 2011 року №41 посадовими особами відповідача проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності управління агропромислового розвитку Дубенської районної державної адміністрації за 2008-2010 роки.

За результатами ревізії складено акт від 14 липня 2011 року №140-16/10, в якому викладені виявлені ревізією порушення вимог Порядку використання у 2010 році коштів Стабілізаційного фонду для державної підтримки виробництва продукції рослинництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2010 року №897.

11 серпня 2011 року відповідачем винесено вимогу про усунення порушень №140-11/829, відповідно до пункту 2 якої позивача зобов'язано вжити заходів, в тому числі шляхом проведення претензійно-правової роботи, щодо стягнення коштів з одержувачів фінансової підтримки: державного підприємства «Мирогощанський державний іподром» в сумі 175000 грн., товариства з обмеженою відповідальністю «Райз-Захід» в сумі 424500 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, а також із винесеною відповідачем вимогою від 11 серпня 2011 року №140-11/829 в частині пункту 2, позивач оскаржив їх до суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, відповідачу надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Так, оскаржуваною вимогою про усунення порушень позивача зобов'язано вжити заходів, в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи з одержувачами фінансової підтримки для повернення коштів шляхом їх списання із зазначенням розміру завданих збитків.

З огляду на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Крім того, частиною 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Згідно з положеннями пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Таким чином, акт перевірки є узагальненим описом виявлених перевіркою порушень, при цьому дії щодо включення до акту певних висновків не встановлюють відповідальність позивача, не змінюють та не припиняють його прав та обов'язків.

Отже, права позивача діями Державної фінансової інспекції в Рівненській області щодо внесення до акту ревізії певних висновків не порушені.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 10 вересня 2013 року №21-237а13 та від 28 жовтня 2014 року №21-426а14, які згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Рівненській області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2012 року у справі - скасувати.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року у справі за позовом управління агропромислового розвитку Дубенської районної державної адміністрації до Державної фінансової інспекції в Рівненській області, треті особи: державне підприємство «Мирогощанський державний іподром», товариство з обмеженою відповідальністю «Райз-Захід», про визнання протиправними дій та скасування вимоги - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: