Справа № 872/15373/13
Суддя: Поплавський В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 рокусправа № 804/7221/13-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Поплавського В.Ю.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року по справі № 804/7221/13-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Восток-плюс» до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток-плюс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним, нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпро петровської області Державної податкової служби України від 08.05.2013р. № з податку на прибуток підприємств у сумі 106 998,87 грн. (у т.ч. за осно вним платежем 85 599,10 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 21399,77 грн.); визнання протиправним, нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпро петровської області Державної податкової служби України від 08.05.2013 р. № з податку на додану вартість у сумі 93 042,50 грн. (у т.ч. за основним платежем 74 434,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 18 608,50 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо формування податку на прибуток та податку на додану вартість. Господарські операції підтверджено необхідними первинними документами, оформленими відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які були надані відповідачу під час проведення перевірки. Таким чином, у відповідача не було законних підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Державної податкової служби України від 08.05.2013 р. № та № .

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, оскільки вважає, що вона винесена з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, правильність застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, службовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти на рахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з TOB «Ривс» за вересень 2011 р., за результатами якої складено акт № 1127/227-35544737 від 16.04.2013 р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки TOB НВП «Восток-плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з TOB «Ривс» за вересень 2011 р.».

За результатами перевірки встановлено порушення п.185.1. ст. 185, п. 198.3. ст. 198, п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за вересень 2011 року у сумі 74 434,00 грн. та п.п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2. ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету за IV квартал 2012 р. у сумі 85 599,10 грн.

На підставі акту № 1127/227-35544737 від 16.04.2013 р. відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на прибуток підприємств у сумі 106 998,87 грн. (у т.ч. за основним платежем 85 599,10 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 21 399,77 грн.);

податкове повідомлення-рішення від 08.05.2013 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість у сумі 93 042,50 грн. (у т.ч. за основним платежем 74 434,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 18 608,50 грн.).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для прийняття означених вище податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п.138.1. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, задля правомірного формування валових витрат, вищевказані витрати повинні бути підтверджені первинними, розрахунковими документами, на підставі яких платником податків здійснюється відображення господарської операції в податковому обліку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

Судом встановлено, що у періоді, який перевірявся, між позивачем та TOB «Ривс» укладено договір № 070411 про надання послуг. Предметом вказаного договору є надання послуг по обробці заготовки. Зазначений вище договір укладено з дотриманням норм чинного законодавства України, підписано директорами та скріплено печатками підприємств.

Фактичне виконання вказаного договору підтверджено актом про виконання послуг № 246 від 26.09.2011 р. на загальну суму 446 604,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 74 434,00 грн., отриманою від контрагента податковою накладною № 115 від 26.09.2011 р. на загальну суму 446 604,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 74 434,00 грн., актами приймання-передачі давальницької сировини від позивача до TOB «Ривс» та назад.

Транспортування продукції (заготовки) від позивача до TOB «Ривс» та назад здійснено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, що підтверджується товарно-транспортними накладними, актами приймання виконаних (транспортних) робіт, рахунками на оплату та платіжними дорученнями на оплату транспортних послуг, що містяться в матеріалах справи.

Розрахунки по вказаному договору були проведені в безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями № 1621 від 18.10.2011 року на суму 40 195,00 грн., № 1641 від 27.10.11 р. на суму 55 000,00 грн., № 1716 від 12.12.11 р. на суму 50 000,00 грн.

Виходячи із змісту вказаних документів, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідної господарської операції.

Суми податку на додану вартість по податковій накладній включено до податкового кредиту відповідного періоду, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які перенесені до додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з податку на додану вартість за вересень 2011 р.

Податкова накладна, на підставі якої позивачем сума податку на додану вартість включена до складу податкового кредиту, складено ТОВ «Ривс» у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Вищезазначені документи підтверджують фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Деталі оброблені TOB «Ривс» використано позивачем у подальшій господарській діяльності шляхом їх перепродажу кінцевому споживачу. Від здійснення такої господарської діяльності позивачем отримано прибуток.

Тобто доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку підприємства матеріали справи не містять: сума податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Ривс» задекларована позивачем у податковій звітності з ПДВ за вересень 2011 року.

На момент укладення та реалізації вказаного вище договору контрагент позивача ТОВ «Ривс» мало зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, було зареєстровано як платники податку на додану вартість.

Дії позивача та його контрагента, вчинені на виконання вказаного вище договору, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів такого виду.

Також укладений позивачем з ТОВ «Ривс» договір поставки не містить умов та ознак, які б свідчили про його суперечність інтересам держави та суспільства або порушував публічний порядок; відповідає вимогам чинного законодавства України, має своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданим, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про порушення з боку контрагента позивача ТОВ «Ривс», які б позбавляли позивача права на віднесення відповідних сум до податкового кредиту відповідачем не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Посилання відповідача на акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 21.12.12 № 7211/224/34914473 як доказ нереальності проведених господарських операцій колегією суддів не приймається до уваги, зважаючи на те, що вказаний акт є документом, що фіксує господарські відносини ТОВ «Ривс» з його контрагентами.

Тобто, в даному випадку позиція податкового органу базується на виявлених податковим органом порушеннях, допущених при здійсненні господарської діяльності контрагентами ТОВ «Ривс».

Проте, статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм вбачається, що Закон України «Про податок на додану вартість» та Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування податкового кредиту в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на додану вартість до бюджету.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача і не виконав своїх зобов'язань щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цього підприємства і така відповідальність не може бути покладена на позивача.

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Отже зазначені відповідачем обставини щодо контрагента позивача ТОВ «Ривс» не є законодавчо встановленими підставами для позбавлення позивача права на податковий кредит з операцій поставки товару.

Факт порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України відповідачем не доведений, внаслідок чого у відповідача відсутні правові підстави для прийняття податкових повідомлень - рішень № та № від 08.05.2013 р.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення не вбачається, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 26 грудня 2014 року.

Головуючий: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова