Справа № 810/7122/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2014 року 810/7122/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна"
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.2014 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит та визначено валові витрати, проте, як стверджує позивач, податковий орган дійшов помилкового висновку про нікчемність укладеного між позивачем та ТОВ "Старксервіс" угоди і неправомірно нарахував грошові зобов'язання по податку на додану вартість та по податку на прибуток. Позивач зазначає, що податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій. Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Відповідач будь-яких пояснень та заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 31.12.2014, з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" зареєстровано як юридичну особу Шевченківською районною державною у м. Києві адміністрацією 28.04.2007, як платник податків перебуває на обліку в органах державної податкової служби з 14.05.2007 за №29146. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцезнаходження ТОВ "Дельта Плюс Україна" відповідно до установчих документів: м. Київ, вул. Старокиївська, 26.

В той же час, відповідно до Договору суборенди нежитлового офісного та складського приміщення від 12.06.2012 №2203, укладеного між позивачем та ТОВ "Фенікс Інтернейшнл", фактична адреса ТОВ "Дельта Плюс Україна" є: Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Центральна, 21ж.

Це також підтверджується на стор. 2 Акту перевірки від 23.06.2014 №1179/26-59-22-03-19/35086694, складеного ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві за результатами перевірки ТОВ "Дельта Плюс Україна".

Основними видами діяльності позивача є: оптова торгівля одягом; оптова торгівля текстильним товаром; оптова торгівля взуттям; оптова торгівля посудом, виробами зі скла, фарфору та кераміки; оптова торгівля іншими машинами та устаткуваннями; інші види оптової торгівлі.

Як вбачається з наявних матеріалів справи документів, в період з 10.06.2014 по 16.06.2014 посадовою особою ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Дельта Плюс Україна" () щодо документального підтвердження господарських відносин, їх реальності та повноти відображення в податковому обліку з платником податків ТОВ "Старксервіс" () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено Акт від 23.06.2014 №1179/26-59-22-03-19/35086694 (надалі - Акт перевірки).

Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що операції по взаємовідносинах між ТОВ "Дельта Плюс Україна" та ТОВ "Старксервіс" здійснювались лише з метою одержання податкової вигоди у вигляді мінімізації податкових зобов'язань з ПДВ і як наслідок не викликало реальних змін майнового стану, тобто не є господарською операцією.

Так, при перевірці правильності декларування позивачем власних податкових зобов'язань контролюючим органом прийнято до уваги відомості, отримані від інших органів доходів і зборів про господарську діяльність контрагента позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Старксервіс".

Зокрема, контролюючий орган зважав на інформацію, викладену в Акті ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 03.04.2014 №1066/26-55-22-08/38292311 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Старксервіс" (ПН 38292311) щодо підтвердження господарських відносин за період діяльності з 01.09.2012 по 28.02.2014", стосовно відсутності ТОВ "Старксервіс" за податковою адресою; наявності вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у кримінальній справі № 761/22932/13-к, яким громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частинами першою та другою статті 205 Кримінального кодексу України (співучасть у фіктивному підприємництві); неподання ТОВ "Старксервіс" у ході контролюючого заходу первинних документів бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, при перевірці позивача відповідач послався на протокол допиту громадянина ОСОБА_3, який повідомив, що він за грошову винагороду перереєстрував на своє ім'я ТОВ "Старксервіс", фінансово-господарську діяльність від імені ТОВ "Старксервіс" він не здійснював, нікого на це не уповноважував, а також вказав, що ТОВ "Старксервіс" створено за відсутності мети здійснення підприємницької діяльності.

Враховуючи наведені вище відомості, відповідач дійшов висновку про те, що контрагент позивача - ТОВ "Старксервіс" є юридичною особою з ознаками фіктивності, його правочини з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з позивачем, не спричинили жодних правових наслідків.

За таких обставин, відповідач вважає, що договори, за якими ТОВ "Старксервіс" зобов'язалось надати позивачу послуги, фінансово-господарські документи та податкову звітність складено сторонами правочинів без фактичного здійснення господарських операцій, а лише з метою незаконного одержання податкової вигоди у вигляді формування податкового кредиту та валових витрат на користь позивача.

Як наслідок, у ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п. 44.1 ст. 44, п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 329705 грн.;

- ст. 22, п. 44.1 ст. 44, ст. 138, ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.185.1, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при визначенні суми ПДВ, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за лютий 2013 року на суму 124913 грн., за березень 2013 року на суму 57500 грн., за квітень 2013 року на суму 3333 грн., за травень 2013 року на суму 103000 грн., за липень 2013 року на суму 19167 грн., за вересень 2013 року на суму 17000 грн., за листопад 2013 року на суму 17000 грн., за грудень 2013 року на суму 25000 грн.

На підставі висновків Акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 08.07.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 458641 грн., з них за основним платежем - 366913 грн., штрафні санкції - 91728 грн.;

- від 08.07.2014 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств на 412131 грн., з них за основним платежем - 329705 грн., штрафні санкції - 82426 грн.

У той же час, позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення такими, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив їх, звернувшись із позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на таке.

Так, судом встановлено, що 25.12.2012 між ТОВ "Старксервіс" (Комерційний агент) та ТОВ "Дельта Плюс Україна" (Замовник) було укладено Договір про надання агентських послуг №АГ251212, відповідно до умов якого Комерційний агент в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, за агентську винагороду зобов'язується надавати послуги Замовнику із сприянням у вчиненні від імені та за рахунок Замовника таких правочинів: пошук клієнтів. Даним договором також визначено, що послуги надаються Комерційним агентом у сфері оптової торгівлі та Агент одержує право здійснювати вищевказані дії на території України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між вказаними товариствами були укладені додаткові угоди, з яких вбачається наступне.

Додатковою угодою №1 від 25.12.2012 до Договору №АГ251212 про надання агентських послуг передбачено, що за Комерційним агентом закріпляються наступні промислові регіони: Донецька область, Луганська область, Дніпропетровська область, Запорізька область, Миколаївська область. Комерційний агент здійснює свою діяльність з наступними підприємствами ("Ключовими клієнтами"): ПАТ "Арселорміттал Кривий ріг", ПАТ "Єнакієвський металургійний завод", ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", ПАТ "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Метінвест Холдинг", ПАТ "Миколаївцемент", ТОВ "Шахта "Білозерська". Комерційний агент займається підготовкою замовлень та отримує винагороду від фактично отриманих Замовником коштів від "Ключових клієнтів" за відвантажений товар. Розмір винагороди складає 6 % від суми отриманих Замовником коштів від "Ключових клієнтів".

За додатковою угодою №2 від 01.02.2013 до Договору №АГ251212 змінений перелік "Ключових клієнтів" та розмір винагороди. Зокрема, пунктом 2 визначений наступний перелік "Ключових клієнтів": ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", ПАТ "Єнакієвський металургійний завод", ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", ТОВ "Новомосковський посуд", ПАТ "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ "Метінвест Холдинг". Згідно пункту 4 розмір винагороди збільшений до 10 % від суми отриманих Замовником коштів від "Ключових клієнтів".

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 01.03.2013 до Договору №АГ251212 про надання агентський послуг до переліку "Ключових клієнтів" наведеному в додатковій угоді №2 додане ПАТ "Миколаївцемент", розмір винагороди складає 10 % від суми отриманих замовником коштів від "Ключових клієнтів".

01.04.2013 між ТОВ "Старксервіс" (Комерційний агент) та ТОВ "Дельта Плюс Україна" (Замовник) укладена додаткова угода №4 до Договору №АГ251212 про надання агентський послуг, за якою значно розширився перелік "Ключових клієнтів". Зокрема, до даного переліку віднесені наступні підприємства: ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", ПАТ "Єнакієвський металургійний завод", ВАТ "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", ПАТ "Арселорміттал Кривий ріг", ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля", ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", ТОВ "ДТЕК Павлоградвугілля", ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", ПАТ "Миколаївцемент", ТОВ "ДТЕКТ Свердловантрацит", ПАТ "ДТЕК Шахта комсомолець Донбасу", ПАТ "Євраз Баглійкокс", ПАТ "Євраз Дніпродзержинський коксохімічний завод", ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ПАТ "Одеський припортовий завод", ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго", ПАТ "Запоріжкокс", ПАТ "Краснодонвугілля", ПАТ "Харцизбкий трубний завод". Згідно пункту 4 додаткової угоди №4, розмір винагороди зменшився до 3,5% від суми отриманих Замовником коштів від "Ключових клієнтів". Разом з цим, відповідно до пункту 5 вищевказаної додаткової угоди, Сторони дійшли згоди внести зміни до п. 2.2 Договору №АГ251212 про надання агентських послуг від 25.12.2012 та викласти його в наступній редакції: "Комерційний агент зобов'язується надавати Замовнику звіти про надання послуг в наступні строки: Один раз в квартал (до 10 числа місяця наступного за розрахунковим) шляхом передачі актів виконаних робіт".

На підтвердження реальності виконання умов господарських операцій між позивачем та вказаним підприємством позивачем надано копії первинних документів, а саме: договір, додаткові угоди, акти про надання послуг, звіти-розрахунки агентської винагороди, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, дебітові повідомлення, акт приймання-передачі товарно-матеріальнних цінностей, платіжні доручення, картку рахунку 3711 за 2013 рік, каталог, який був виготовлений на виконання договору.

Як вбачається з Акту перевірки позивача, відповідачем встановлено, що господарські операції з ТОВ "Старксервіс" відображено позивачем у податковому обліку шляхом віднесення суми податку на додану вартість по податковим накладним до складу податкового кредиту та визначення валових витрат за перевіряємий період.

В той же час, як вбачається з Акту перевірки, позивачем надавались належним чином засвідчені копії зазначених вище первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Тобто, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо купівлі у ТОВ "Старксервіс" агентських послуг.

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначених правочинів, ТОВ "Старксервіс" було зареєстровано як юридична особа та був платниками податку на додану вартість.

Також, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ "Старксервіс" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договору.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції щодо купівлі у ТОВ "Старксервіс" агентських послуг.

Як вже зазначалося судом, за наслідками розгляду матеріалів перевірки відповідач дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Старксервіс" не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов'язань, а лише для збільшення витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частини першої статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом - ТОВ "Старксервіс", недійсним у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, жодних податкових правопорушень у діях позивача відповідачем не виявлено.

Акт перевірки не містить посилань на те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво платника податку на додану вартість контрагента позивача - ТОВ "Старксервіс" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договорів, так і на дату складання податкових накладних.

А відтак, судом не встановлено дефектів у юридичному статусі контрагента позивача, отже, на момент здійснення господарських операцій і видання податкових накладних, контрагент позивача був платником податку на додану вартість, який був зареєстрований відповідно до положень статті 183 Податкового Кодексу України.

Проте, з огляду на те, що відповідач стверджував про нікчемність господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ "Старксервіс", з підстав відсутності реальності надання послуг, судом досліджено дане питання та встановлено таке.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За даними матеріалів справи, основним видом діяльності позивача за КВЕД є: оптова торгівля одягом; оптова торгівля текстильним товаром; оптова торгівля взуттям; оптова торгівля посудом, виробами зі скла, фарфору та кераміки; оптова торгівля іншими машинами та устаткуваннями; інші види оптової торгівлі.

Таким чином, враховуючи основні види діяльності позивача, предмет спірного правочину - купівля агентських послуг у сфері оптової торгівлі, які були використані позивачем у власній господарській діяльності, у суду є підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Старксервіс" підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище отримані агентські послуги були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наявність у податкового органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагента, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочинів власних господарських зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого акта перевірки вбачається, що відповідачем в дійсності факт надання ТОВ "Старксервіс" позивачу послуг та їх використання у господарській діяльності не перевірявся, безпосередньо аналіз поданих фінансово-господарських документів не здійснювався, а в акті лише відтворено інформацію стосовно господарської діяльності ТОВ "Старксервіс", що ґрунтується на суб'єктивних думках та припущеннях посадових осіб контролюючого органу.

Крім того, оцінюючи твердження відповідача про те, що обставини, які встановленні вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у кримінальній справі № 761/22932/13-к, мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в силу приписів частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обов'язковість вироку суду у кримінальній справі під час розгляду судом адміністративної справи поширюються виключно на питання чи мало місце певне діяння та чи вчинено воно особою, щодо якої постановлено судове рішення.

Відтак, приписи частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають обов'язковість врахування адміністративним судом обставин, встановлених вироком, якщо вони стосуються безпосередньо тієї особи, щодо якої ухвалено вирок. Водночас, встановлені вироком суду у кримінальній справі обставини, що свідчать про наявність складу злочину у діяннях фізичної особи, не можуть вважатися обов'язковими для адміністративного суду під час надання ним оцінки податковій поведінці юридичної особи, працівником або представником якої була фізична особа, щодо якої ухвалено вирок.

Наведеним вище рішенням суду встановлено, що громадянин ОСОБА_2, якого на підставі наведеного вище вироку визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частинами першою та другою статті 205 Кримінального кодексу України (співучасть у фіктивному підприємництві), за попередньою змовою з невстановленими слідством особами запропонував громадянину ОСОБА_4 за винагороду зареєструвати ТОВ "Старксервіс" з метою прикриття незаконної діяльності, без справжнього наміру проводити господарські операції, пов'язані з продажем товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 був директором ТОВ "Старксервіс" у період з 01.09.2012 по 31.10.2012.

У свою чергу, у період з 01.11.2012 по 28.02.2014 директором ТОВ "Старксервіс" був ОСОБА_3, який жодним чином не причетний до обставин, встановлених вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у кримінальній справі № 761/22932/13-к.

Крім того, суд звертає увагу на те, що предметом доказування у даній справі є правомірність формування ТОВ "Дельта Плюс Україна" податкового кредиту за господарськими операціями з придбання у його контрагента - ТОВ "Старксервіс" послуг.

Разом з тим, обставини здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Старксервіс" районним судом в рамках розгляду наведеної вище кримінальної справи не встановлювались, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24.09.2013 у кримінальній справі № 761/22932/13-к не має доказового значення для цієї справи.

Під час судового розгляду даної справи судом також встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2014 в адміністративній справі №826/5015/14, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по проведенню зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Старксервіс" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2012 по 28.02.2014; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по оформленню результатів зустрічних звірок Товариства з обмеженою відповідальністю "Старксервіс" у формі акту від 03.04.2014 №1066/26-55-22-08/38292311 про неможливість проведення зустрічної звірки щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.09.2012 по 28.02.2014; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві по внесенню змін до облікових даних платника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Старксервіс", зокрема, до комп'ютерної автоматизованої інформаційної системи «Інтегрована автоматизована інформаційна система ГУ Міндоходів України «Податковий Блок», у тому числі в базу даних "Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України", на підставі акту від 03.04.2014 №1066/26-55-22-08/38292311 про неможливість проведення зустрічної звірки; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відновити в облікових даних платника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Старксервіс" в усіх базах даних, зокрема, у комп'ютерній автоматизованій інформаційній системі «Інтегрована автоматизована інформаційна система ГУ Міндоходів України "Податковий Блок", в базі даних "Система співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України" показників сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 01.09.2012 по 28.02.2014.

Оскільки саме вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки та висновки, що у ньому викладені, використано відповідачем у даній справі як доказову базу, суд вважає, що твердження податкового органу про фіктивність правочинів позивача з ТОВ "Старксервіс" є безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на відомостях, що не мають юридичного значення.

Крім того, суд також не приймає до уваги як доказ у справі пояснення директора ТОВ "Старксервіс" ОСОБА_3 щодо непричетності його до діяльності підприємства, оскільки вказаний документ в силу приписів кримінального-процесуального законодавства України є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, а наявність порушеної кримінальної справи, до моменту прийняття судом вироку не засвідчує наявність або відсутність в діях особи складу злочину. Слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. Зокрема, аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.08.2012 № К-39842/10.

Таким чином, факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування за фактом створення і діяльності фіктивних підприємств не є належним доказом у справі.

Крім того, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 №742/11/13-11, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до частини 2 статті 70 КАС сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, Податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між ТОВ "Дельта Плюс Україна" та ТОВ "Старксервіс", правомірності прийнятих ним оспорюваних рішень.

В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та цим контрагентом підтверджується приведеними вище первинними та іншими документами.

Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій вказаними вище документами та поясненнями, тому не визнання Податковим органом права на податковий кредит та висновок про завищення валових витрат є безпідставними.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідач не надав жодних доказів того, що позивача відповідно до положень пункту 201.6 Податкового кодексу України було повідомлено про наявність розбіжностей в задекларованих податкових зобов'язаннях і кредитах Підприємства та вказаного контрагента, тоді як позивачем доведено правомірність та своєчасність відображення податкового кредиту за наслідками відповідних фінансово-господарських взаємовідносин у звітних документах.

Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із ТОВ "Старксервіс", суду доведено.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій ТОВ "Дельта Плюс Україна" щодо формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинах зі вказаним контрагентом.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення Податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ТОВ "Старксервіс", можливо, порушує вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту та завищення валових витрат.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочину, укладеного між ТОВ "Дельта Плюс Україна" та ТОВ "Старксервіс", доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаного контрагента первинних документах сум податку на додану вартість та віднесення сум до валових витрат; суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 08.07.2014 № та №.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта Плюс Україна" (код за ) сплачений судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.