Справа № 815/3869/13-а
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3869/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача - Віноградової С.А. (за довіреністю);

представника відповідача - Південної митниці Міндоходів - Мальцева Д.В. (за довіреністю);

представника відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - Костюка М.А. (за довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» (далі - позивач або ТОВ «Еві Текс», або товариство) до Південної митниці (далі - відповідач або митний орган), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУ ДКС України в Одеській області) про визнання протиправною бездіяльності Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету мита у сумі 3081326,85 грн. та податку на додану вартість у сумі 6608717,73 грн., які були зараховані до бюджету у загальній сумі 9690044,58 грн. та про стягнення з державного бюджету України на користь позивача надмірно сплачених до бюджету мита у сумі 3081326,85 грн. та податку на додану вартість у сумі 6608717,73 грн., які були зараховані до бюджету у загальній сумі 9690044,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.06.2012 року ТОВ «Еві Текс» укладено контракт № ЕСЕ-1 з компанією «CORTDALE ENTERPRISES S.А.» (Продавцем), згідно якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець приймати й оплачувати товар відповідно до специфікації поставки або інвойсів.

Позивач зазначає, що згідно наданих до позову інвойсів, на виконання умов контракту TOB «Еві Текс» були поставлені товари загальною фактурною вартістю 23277258,42 грн., що відображено у митних деклараціях. Однак, мито та ПДВ були сплачені з митної вартості, зазначеної у графі 45 митних декларацій (за шостим резервним методом), і ціна товару, з урахуванням коригування відповідно до цих декларацій склала 53239520,14 грн., у зв'язку з чим декларантом була здійснена переплата мита та ПДВ.

Отже, позивач вважає, що у зв'язку із збільшенням ціни (вартості) товару, державі через Південну митницю та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області надмірно сплачені мито у сумі 3081326,85 грн. та податок на додану вартість у сумі 6608717,73 грн., у загальній сумі 9690044,58 грн. В обґрунтування своєї позиції позивач, посилаючись на положення ст.ст.49,50,53,57 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, зазначає, що платежі до бюджету були сплачені з ціни товару за шостим методом, внаслідок чого виникла надмірна сплата позивачем сум до бюджету, однак, у позивача були всі наявні документи, які підтверджують правильність обчислення ціни товару за першим методом, а саме: договори, інвойси, митні декларації (графи 42,44). При цьому, позивач зазначає, що Південна митниця не надала позивачу переконливих доказів виникнення обґрунтованого сумніву щодо достовірності поданих декларантом відомостей про вартість товару за першим методом.

Також, з огляду на положення ст.ст.54,64 МК України, позивач вказує, що Південна митниця як орган, на який покладено обов'язок визначати правильність обчислення митної вартості товарів, сплати платежів не проконтролювала те, що платежі до бюджету були сплачені з митної вартості, визначеної за шостим (резервним) методом (графи 43,45 митних декларацій), яка документально та нормативно не підтверджується. Таким чином, позивач вважає, що оскільки ТОВ «Еві Текс» внесено до бюджету кошти з розрахунку митної вартості товарів, визначеної всупереч положенням чинного законодавства, в той час як належною митною вартістю таких товарів була вартість, визначена за першим методом (ціною договору), позивачем сплачено до бюджету кошти в розмірі більшому, ніж встановлено законодавством.

Водночас, посилаючись на положення ст.4.18, ст.4.22 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, ст.301 МК України, п.1.2 Порядку розрахунково-касового обслуговування, позивач зазначає, що надмірно сплачені до бюджету кошти підлягають поверненню платнику незалежно від того, в результаті помилки митного органу або в результаті помилки платника виникла така переплата. При цьому, у позові зазначається, що товариство не оскаржувало у судовому порядку рішення, дії чи бездіяльність Південної митниці щодо митного оформлення товарів за шостим (резервним) методом згідно поданих митних декларацій.

Разом з цим, зважаючи на положення ст. 43 ПК України, Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, позивач зазначає, що товариством у встановлений строк направлялась до Південної митниці заява від 25.01.2013 року № 25-01/9 про повернення надмірно сплачених коштів, однак, Південною митницею не прийнято рішення у формі висновку про повернення позивачу надмірно сплачених до бюджету коштів згідно заяви позивача.

З наведеного, на думку позивача, вбачається протиправність бездіяльності Південної митниці в поверненні надмірно сплачених позивачем до бюджету коштів.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету мита та податку на додану вартість, які були зараховані до бюджету у загальній сумі 9690044,58 грн. та стягнути ці кошти на користь товариства з Державного бюджету України.

12.11.2014 року представником позивача у зв'язку зі зміною юридичної адреси, надана до суду заява про уточнення позовних вимог в частині зміни реквізитів (даних) позивача для стягнення коштів, згідно якої позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність Південної митниці щодо повернення надмірно сплачених до бюджету товариством з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» (65031, м. Одеса, вул. Промислова, будинок 33 А, ідентифікаційний код 37760204) мита у сумі 3081326,85 гривень та податку на додану вартість у сумі 6608717,73 гривень, які було зараховано до бюджету у загальній сумі 9690044,58 гривень та стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» (65031, м. Одеса, вул. Промислова, будинок 33 А, ідентифікаційний код 37760204) надмірно сплачених до бюджету товариством з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» мита у сумі 3081326,85 гривень та податку на додану вартість у сумі 6608717,73 гривень, які було зараховано до бюджету у загальній сумі 9690044,58 гривень (т.4 а.с.84-85).

Відповідач - Південна митниця надала до суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.2 а.с.8-15), в яких просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначає, що твердження позивача про бездіяльність Південної митниці щодо повернення коштів є хибним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки митний орган не бездіяв, а вчинив дії, спрямовані на з'ясування обґрунтованості та наявності підстав для такого повернення. Свої заперечення в цій частині відповідач обґрунтовує тим, що Митниця листом від 05.02.2013 року № 11/4.2-8/1692 на заяву ТОВ «Еві Текс» від 25.01.2013 року № 25-01/9 про повернення надмірно сплачених коштів надала відповідь із роз'ясненням положень ст.54 Митного кодексу України та повідомленням про те, що за результатами контролю за правильністю визначення митної вартості Південною митницею прийнято рішення про можливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, та здійснено митне оформлення за митними деклараціями, які зазначені у додатках до листа. Водночас, відповідач зазначає, що з метою об'єктивного опрацювання заяви ТОВ «Еві Текс» від 25.01.2013 року № 25-01/9 про повернення надмірно сплачених коштів, митниця у листі від 05.02.2013 року № 11/4.2-8/1692, також запросила у товариства документи, необхідні для підтвердження наявності підстав для повернення надмірно сплачених коштів до бюджету, однак означені документи позивачем до митниці надані не були.

Також, відповідач вважає, що відсутні об'єктивні підстави для здійснення повернення на користь позивача коштів у загальній сумі 9690044,58 грн., посилаючись на те, що Південною митницею під час здійснення митного оформлення вантажу, що надійшов на адресу TOB «Еві Текс» вчинено всі дії, передбачені митним законодавством України та у відповідності до нього, а тому пред'явлення такої вимоги до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області є безпідставною та необґрунтованою.

Водночас, обґрунтовуючи свої заперечення на адміністративний позов, відповідач посилається на те, що графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначення митної вартості, про митну вартість товару, тобто графи 12,42,43,45 заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів, і зазначає, що в усіх митних деклараціях позивача в графі 44 відсутні відомості стосовно рішення про визначення митної вартості товарів, що свідчить про те, що позивач самостійно визначив митну вартість під час переміщення товарів через митний кордон України, яка зазначена у поданих ним митних деклараціях. Як вказує відповідач, в ході проведення перевірки документів, поданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару та відомостей, які необхідні для митного контролю, згідно ст. 53 Митного кодексу України, на етапі контролю митної вартості було з'ясовано, що рівень митної вартості на аналогічні і подібні товари відповідає заявленому декларантами TOB «Еві Текс». З огляду на зазначене вище, всі ВМД, подані для митного оформлення товару заповнені вірно згідно з чинним законодавством, а тому посадовими особами Південної митниці ці ВМД й були оформлені у митному відношенні.

Разом з цим, відповідач зазначає, що позивач не звертався до митного органу щодо випуску товарів, що декларуються, у вільний обіг під гарантію, самостійно визначив митну вартість товарів, декларантом були подані до Південної митниці митні декларації на товари, у яких декларантом зазначена визначена ним митна вартість та сплачені усі належні податки та збори, а отже у відповідності до п.54.1 ст.54, п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України, податкові зобов'язання позивача вважаються узгодженими та не підлягають оскарженню.

Зважаючи на викладене, відповідач, посилаючись на положення ст.ст.51,52,54,55,264 МК України зазначає, що законодавством встановлено певний порядок і процедуру здійснення контролю за митною вартістю, яка передбачає під собою набір певних дій не тільки з боку митного органу, але й з боку декларанта, а відтак, здійснюючи митне оформлення товару позивача та стягнення відповідних митних платежів, Південна митниця діяла з дотриманням чинного законодавства, без порушень прав і законних інтересів позивача. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, викладених позивачем у позовній заяві.

Відповідач - Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (т.2 а.с.97-99), в яких зазначив, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що повернення зайво сплачених коштів здійснюється відповідним органом Державного казначейства України на підставі висновків митних органів, шляхом перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у висновку про повернення та протягом п'яти днів від дати отримання висновку про повернення. Оскільки Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не отримувало від Південної митниці висновок про повернення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Еві Текс» коштів - надмірно сплаченого мита і ПДВ у загальній сумі 9690044,58 грн., тому у ГУ ДКСУ в Одеській області відсутні правові підстави на здійснення операцій щодо повернення спірної грошової суми.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави щодо стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області суми надмірно сплачених мита та ПДВ.

Під час розгляду справи судом на підставі листа від 17.06.2013 року № (16)07/2/1-754 вих-13 (т.2 а.с.59) допущено до участі у справі прокуратуру Одеської області для здійснення представництва інтересів держави.

Разом з цим, ухвалою, занесеною до журналу судового засідання від 03.09.2013 року, судом здійснена заміна відповідача Південної митниці на її правонаступника - Південну митницю Міндоходів.

Представник позивача у судовому засіданні 18.12.2014 року заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені у позовній заяві, надані пояснення по справі та на подані до суду докази, а також, зважаючи на висновок судово-економічної експертизи.

Представник відповідача - Південної митниці Міндоходів в судовому засіданні 18.12.2014 року заявлений адміністративний позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на адміністративний позов, доповненнях до вказаних заперечень (т.2 а.с.223-224), в письмових поясненнях (т.2 а.с.187-192, 221-222), та зважаючи на надані під час розгляду справи пояснення.

Представник органу Прокуратури в судове засідання 18.12.2014 року не з'явився, Прокуратура Одеської області була належним чином сповіщена про розгляд справи, жодних повідомлень щодо причин неприбуття до суду з боку Прокуратури не надходило. При цьому, під час надання пояснень по справі, представник Прокуратури Одеської області проти задоволення адміністративного позову ТОВ «Еві Текс» заперечував, підтримавши правову позицію відповідачів.

Зважаючи на думку учасників процесу, які з'явились до судового засідання, відповідно до положень ч.4 ст.128 КАС України справа слухалась за відсутності представника Прокуратури Одеської області, за наявними у матеріалах справи доказами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення проти позову, перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» зареєстровано як юридична 23.06.2011 року та основним видами його економічної діяльності є: 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджується виписками з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.1 а.с.245-246, т.4 а.с.80-81,86-87).

Судом встановлено, що 12.06.2012 року між ТОВ «Еві Текс» (покупець) та компанією «CORTDALE ENTERPRISES S.А.», Panama (продавець) укладено контракт № ЕСЕ-1 (т.1 а.с.232-235, т.4 а.с.67-70), відповідно до п.1.1. якого продавець зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар згідно специфікації поставки та інвойсів. Відповідно до п.2.3 цього Контракту, валюта Контракту - долари США. Згідно пунктів 3.1. та 3.2. цього Контракту, оплата за товар здійснюється як у вигляді передоплати так і можливе відстрочення платежу. Оплата здійснюється в доларах США або євро, згідно виставлених інвойсів. Згідно п.4.2, п.4.3 Контракту продавець здійснює поставку товару на умовах, які оговорюються на кожну партію в інвойсах. При тлумаченні термінів зазначеного Контракту має чинність Інкотермс 2000 року і Конвенція ООН про договори міжнародної купівлі-продажу Товару 1980 року. Ціна товару визначається для кожної партії та зазначається в інвойсах на окрему поставку, умови поставки - СІР, CIF, DDU, DAF, СРТ кордон України (у редакції INCOTERMS-2000).

В специфікації від 12.06.2012 року до Контракту № ЕСЕ-1 від 12.06.2012 року, визначений перелік товарів, які поставлялись згідно цього Контракту із зазначенням їх кодів УКТЗЕД (т.1 а.с.236-238, т.4 а.с.71-73).

13.06.2012 року до вказаного вище Контракту між ТОВ «Еві Текс» та компанією «CORTDALE ENTERPRISES S.А.» укладено додаткову угоду, згідно якої п.2.1. Контракту викладено у новій редакції, відповідно до якої загальна сума по Контракту складає 50000000,00 USD (п'ятдесят мільйонів доларів США).

На виконання умов зазначеного контракту компанією «CORTDALE ENTERPRISES S.А.» поставлено TOB «Еві Текс» товар згідно інвойсів для кожної партії товарів: №208049 від 20.06.2012 року, № СЕЕ-004/1/12 від 12.06.2012 року, № СЕЕ-005/12 від 12.06.2012 року, № ЕСЕ/0115 від 14.06.2012 року, № ЕСЕ/5053 від 14.06.2012 року, № ЕСЕ/3772 від 14.06.2012 року, № 12/05/0141/1 від 20.06.2012 року, № 12/05/0183 від 14.06.2012 року, № 12/05/0280 від 14.06.2012 року, № 12/06/0010 від 14.06.2012 року, № 12/05/0232 від 14.06.2012 року, № 12/05/0310 від 14.06.2012 року, № 12/05/0311 від 14.06.2012 року, №12/05/0220/1 від 20.06.2012 року, № 12/05/0223/1 від 20.06.2012 року, № 12/06/0006 від 14.06.2012 року, № ЕCE/0947 від 17.06.2012 року, № YJ#68-69-70 від 13.06.2012 року, № B2012/004 від 25.06.2012 року, № 018150 від 12.07.2012 року, № СЕЕ-003/1/12 від 12.06.2012 року, № R-6686 від 17.06.2012 року, № CE-002 від 22.06.2012 року, № 12/05/0300 від 14.06.2012 року, № 12/06/0030/1 від 20.06.2012 року, № 12/06/0031/1 від 20.06.2012 року, № 12/06/0012 від 14.06.2012 року, № 903 від 20.06.2012 року, № ЕСЕ/0119/1 від 17.07.2012 року, № 12/05/0309 від 14.06.2012 року, № 12/06/0001 від 14.06.2012 року, № 12/06/0011 від 14.06.2012 року, № 12/06/0014/1 від 20.06.2012 року, № 905 від 20.06.2012 року, № 904 від 12.07.2012 року, № 902 від 20.06.2012 року, № сv644 від 25.05.2012 року, № ЕСЕ/0121/1 від 18.07.2012 року, № 018169 від 14.07.2012 року, № ЕСЕ/9786 від 15.06.2012 року, 12/05/0300 від 14.06.2012 року (т.1 а.с.13, 19, 23, 27, 31, 34, 37, 40, 43, 46, 50, 53, 57, 63, 69, 73, 80, 83, 87, 107, 111, 114, 123-124, 128, 134, 140, 144, 151, 154, 161, 165, 168, 173, 182-183, 188-189, 195-196, 202, 209, 223 224,227,231; т.3 а.с.97, 103, 107, 111, 115, 118, 121, 124, 127, 130, 134, 137, 141, 147, 153, 157, 164, 167, 171, 191-192, 196, 199, 208-209, 213, 219, 225, 229, 236, 240, 247, 251; т.4 а.с.3,8,17-18,23-24,30-31,37,44,58,59,62,66).

Судом встановлено, що позивачем до Південної митниці були подані вантажні митні декларації (ВМД), відповідно до яких були задекларовані товари, що поставлені ТОВ "Еві Текс" згідно вищевказаних інвойсів, а саме, ВМД: від 13.07.2012 року № 500060001/2012/004806, № 500040001/2012/005384, № 500040001/2012/005323, № 500060001/2012/004669, № 500060001/2012/004666, № 500060001/2012/004786, № 500060001/2012/004685, № 500060001/2012/004764, № 500060001/2012/004743, № 500060001/2012/004732, № 500060001/2012/004720, № 500060001/2012/004704, № 500060001/2012/004696, № 500060001/2012/004864, № 500060001/2012/004862, № 500060001/2012/004867, № 500060001/2012/004866, № 500060001/2012/004861, №500060001/2012/004865; від 15.07.2012 року №500060001/2012/004872, від 16.07.2012 року № 500040001/2012/005483, № 500060001/2012/004930; від 17.07.2012 року № 500040001/2012/005772, № 500060001/2012/005205, № 500060001/2012/005204, № 500060001/2012/005203, № 500060001/2012/005206, № 500040001/2012/005766, № 500060001/2012/005230, № 500060001/2012/005200; від 18.07.2012 року № 500060001/2012/005415, № 500060001/2012/005412, № 500060001/2012/005427, № 500060001/2012/005414, № 500040001/2012/005910, № 500040001/2012/005812, № 500040001/2012/005908, № 500060001/2012/005249, № 500060001/2012/005365; від 19.07.2012 року № 500060001/2012/005441, № 500060001/2012/005574, № 500060001/2012/005536 (т.1 а.с.10-12, 14-18, 20-22, 24-26, 28-30, 32-33, 35-36, 38-39, 41-42, 44-45, 47-49, 51-52, 54-56, 58-62, 64-68, 70-72, 74-79, 81-82, 84-86, 88-106, 108-110, 112-113, 115-122, 125-127, 129-133, 135-139, 141-143, 145-150, 152-153а, 155-157, 158-160, 162-164, 166-167, 169-172, 174-181, 184-187, 190-194, 197-201, 203-208, 210-222, 225-226, 228-230; т.3 а.с.94-96, 98-102, 104-106, 108-110, 112-114, 116-117, 119-120, 122-123, 125-126, 128-129, 131-133, 135-136, 138-140, 142-146, 148-152, 154-156, 158-163, 165-166, 168-170, 172-190, 193-195, 197-198, 200-207, 210-212, 214-218, 220-224, 226-228, 230-235, 237-239, 241-246, 248-250; т.4 а.с.1-2, 4-7, 9-16, 19-22, 25-29, 32-36, 38-43, 45-57, 60-61, 63-65).

Фактурна вартість товарів згідно інвойсів (ціна договору) була зазначена товариством в деклараціях, у графі "22" та загальна фактурна вартість товарів згідно всіх декларацій за даними позивача склала 23277258,42 грн., що також вбачається з розрахунку надмірно сплачених платежів, наданого до суду TOB «Еві Текс» (т.4 а.с.77). При цьому, за даними митного органу, наведеними у розрахунку (т.3 а.с.4) загальна фактурна вартість складає 23276883,17 грн. Як пояснив представник відповідача Південної митниці Міндоходів під час розгляду справи, вказана розбіжність у сумі фактурної вартості за даними позивача та митного органу, виникла у зв'язку із помилковим зазначенням позивачем суми фактурної вартості у розмірі 479792,69 грн. по ВМД №500060001/2012/005203 від 17.07.2012 року, замість суми фактурної вартості - 479417,44 грн.

При цьому, з наданих позивачем до суду копій ВМД №500060001/2012/005203 від 17.07.2012 року (т.1 а.с.135-138, т.3 а.с.220-224) не вбачається можливим в повному обсязі встановити зазначену у графі « 22» загальну суму за рахунком, оскільки позивачем як до позовної заяви, так і на вимогу суду, надано неякісні копії цієї ВМД.

Однак, зважаючи на суму коштів згідно інвойсу від 20.06.2012 року №12/06/0031/1, яка складає 59901,50 доларів США (т.1 а.с.140) та курс валюти, зазначений у графі « 23» вказаної ВМД у розмірі 7,993 грн. вбачається, що у графі « 22» ВМД №500060001/2012/005203 від 17.07.2012 року повинна бути зазначена сума у розмірі 478792,69 грн. (59901,50 доларів США х 7,993 грн.). Отже, як вбачається з викладеного, сума фактурної вартості, яка має бути зазначена у вказаній ВМД не співпадає ні з даними митного органу, ні з даними, зазначеними позивачем.

Як вбачається із досліджених судом ВМД та не заперечувалось сторонами по справі, у графі 43 декларацій «Код МВВ» декларантом самостійно зазначався шостий (резервний) метод визначення митної вартості товарів, із застосуванням якого відповідно здійснювався розрахунок митної вартості товарів та заявлявся до митного оформлення. Згідно даних митного органу та даних позивача (т.3 а.с.4, т.4 а.с.77), загальна митна вартість, визначена з урахуванням коригування ціни товару у графі « 45» вказаних вище ВМД, складає 53239520,14 грн.

Виходячи з заявленої митної вартості товарів, ТОВ «Еві Текс», яке у графі 9 відповідних вантажних митних декларацій визначено особою, відповідальною за фінансове врегулювання, справляло мито та сплачувало податок на додану вартість.

Згідно з реєстром сплачених податків ТОВ «Еві Текс», наданим до суду Південною митницею Міндоходів, розрахунками сплачених платежів, наданих позивачем та Південною митницею Міндоходів, позивачем за вказаними вантажними митними деклараціями сплачено мито у загальній сумі 5350434,26 грн. та податок на додану вартість у загальній сумі 11717990,90 грн., що у загальному розмірі складає 17068425,16 грн. (т. 2 а.с.30-31).

Зазначені вантажні митні декларації прийняті митним органом до оформлення без зауважень, відповідне митне оформлення товарів було здійснено, що засвідчено відповідними відмітками митного органу на них.

Представник позивача в судовому засіданні наполягала на тому, що позивачем була здійснена переплата мита та податку на додану вартість, оскільки ТОВ «Еві Текс» митні платежі сплачені виходячи із скоригованої митної вартості, а не з митної вартості товару, визначеної за ціною договору, проте митним органом не перевірено числове значення заявленої митної вартості, що призвело до сплати митних платежів позивачем, які документально не підтверджені, а тому надмірно сплачені кошти підлягають поверненню позивачу.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ТОВ «Еві Текс» до Південної митниці із заявою від 25.01.2013 року №25-01/9 про повернення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість у загальній сумі 9690044,58 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок товариства (т.1 а.с.243-244, т.4 а.с.78-79).

За розглядом, в тому числі, вказаної заяви позивача, Південною митницею на адресу керівника ТОВ «Еві Текс» направлено лист від 05.02.2013 року № 11/4.2-8/1692 (т.2 а.с.40-41, т.3 а.с.92-93), в якому зазначено, що декларантом ТОВ «Еві Текс» за митними деклараціями, перелік який наведений у додатках до листа, було самостійно заявлено до митного оформлення товари за митною вартістю, визначеною декларантом шляхом подання декларації митної вартості за формою ДМВ 2-3 (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) та ДМВ 2-6 (резервний метод). Разом з цим, у вказаному листі Митницею зазначено, що за результатами контролю за правильністю визначення митної вартості Південною митницею прийнято рішення про можливість застосування митної вартості, заявленої декларантом, та здійснено митне оформлення за наданими ВМД.

Також, як вбачається з вказаної відповіді, Південна митниця з метою об'єктивного опрацювання листів ТОВ «Еві Текс» просила позивача надати на адресу Південної митниці належним чином завірені копії карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та рішень про визначення митної вартості за поданими митними деклараціями.

Як встановлено судом з пояснень представників позивача та відповідача - Південної митниці Міндоходів, запитувані документи з боку позивача до митного органу не надходили, у зв'язку з їх відсутністю.

В свою чергу, позивач, зважаючи на те, що ним надмірно сплачені до бюджету кошти, які підлягають поверненню товариству, а митним органом не прийнято рішення у формі висновку про повернення позивачу надмірно сплачених до бюджету коштів згідно заяви від 25.01.2013 року №25-01/9, звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 року, який набрав чинності з 01.06.2012 року (надалі - МК України від 13.03.2012), оскільки вантажні митні декларації щодо товарів, які імпортувались на підставі контракту № ЕСЕ-1 від 12.06.2012 року подавались позивачем до митного оформлення у липні 2012 року, а також, дані правовідносини регулюються прийнятими на виконання положень Митного кодексу України іншими нормативно-правовими актами, які стосуються митного оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначення митної вартості товарів, сплати митних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Митного Кодексу України від 13.03.2012 року, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

У відповідності до положень ч.ч.1, 8 ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: відомості про товари, зокрема, фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення.

Відповідно до ст. 49 МК України від 13.03.2012 року, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 МК України від 13.03.2012 року визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 2 ст. 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.6 та ч.7 цієї статті митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом розрахунку митної вартості; неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу); невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин 2,3,4,8 ст. 57 МК України від 13.03.2012 року, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 64 МК України від 13.03.2012 року у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов'язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Слід зазначити, що згідно з частинами 1, 3 статті 54 Митного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування у відповідності до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 року № 362 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 розділу 2 Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п'ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 розділу 2 Методичних рекомендацій).

Як встановлено судом, митна вартість товарів, зазначена у графі 45 ВМД, визначена позивачем (декларантом) за шостим (резервним) методом.

Відповідно до пункту 5.3 розділу І «Загальні положення» Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України №307 від 09.07.1997 року (яка діяла на час здійснення митного оформлення товару позивачем), графи А, С, D/J, E/J, G, Н, І, F митної декларації заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи митної декларації заповнюються декларантом.

Отже, графи митної декларації, що містять дані про ціну товару, метод визначення митної вартості, про митну вартість товару (тобто, графи 12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом, а не посадовими особами митних органів.

При цьому, згідно пункту 2 глави 3 розділу II цієї Інструкції у графі 45 зазначається у валюті України заявлена митна вартість товару.

Відповідно до опису графи 44 пункту 2 глави 2 розділу II вказаної Інструкції, у графі 44 «Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи» митної декларації зазначаються коди згідно з Класифікатором документів і реквізити документів, поданих при декларуванні.

Судом встановлено, що в усіх митних деклараціях позивача в графі 44 відсутні відомості стосовно рішення про визначення митної вартості товарів, що свідчить про те, що позивач самостійно визначив митну вартість під час переміщення товарів через митний кордон України, яка зазначена у поданих ним митних деклараціях.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227, який був чинним на день прийняття митних декларацій митним органом, він визначає механізм надання митним органом письмового повідомлення заінтересованим особам про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що у всіх випадках відмови невідкладно оформлюється Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Сукупний аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить про те, що митне оформлення товарів здійснюється митним органом на підставі митної декларації, до якої, декларантом вноситься інформація, зокрема, про митну вартість товару та метод її визначення. Заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом самостійно, а також за результатами консультацій з митним органом, корегуванням митної вартості з понесенням додаткових витрат, пов'язаних з цим коригуванням митної вартості. При цьому, корегування митної вартості товару митним органом здійснюється у письмовому вигляді із зазначенням таких підстав, що оформлюється відповідним рішенням. Відмова митного органу в прийнятті митної декларації також оформлюється виключно у письмовому вигляді.

Отже, законодавством України не передбачено усної відмови митного органу в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечувала, що інших декларацій (окрім досліджених судом по вказаній адміністративній справі) з визначенням митної вартості за ціною договору (за першим методом) до митного органу не надавалось.

При цьому, позивач не заперечує факту самостійного визначення у вантажних митних деклараціях числового значення митної вартості товару, методу визначення митної вартості (шостий (резервний) метод) та коригування митної вартості, проте зазначає, що такі дії були обумовлені усною вимогою митного органу здійснити відповідне коригування митної вартості до подання цих декларацій.

Втім, будь-яких письмових доказів з цього приводу позивачем не надано; вантажні митні декларації подані позивачем самостійно, інших декларацій з митною вартістю за ціною договору (за першим методом визначення митної вартості) до митного органу не подавалось, будь-яких даних про проведення консультацій з митним органом щодо митної вартості товару до суду не надано, жодних рішень щодо коригування митної вартості та відмови у прийнятті митної декларації Південною митницею не складалось.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що митним органом при проведенні митного оформлення товару за вказаними вище ВМД не приймалось ні рішення про відмову в митному оформленні товару, ні рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а також не складалось карток відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України та не витребовувалися додаткові документи у позивача. Посадовими особами Південної митниці було здійснено контроль за правильністю визначення скорегованої позивачем митної вартості товару та встановлено, що рівень митної вартості товарів відповідає заявленому, тому митним органом було здійснено митне оформлення товару за ВМД на рівні митної вартості, заявленої декларантом.

Отже, такі посилання позивача на наявність усної вимоги митного органу здійснити відповідне коригування митної вартості не підтверджуються належними доказами у справі, та, в свою чергу, відповідачем зазначені обставини заперечуються.

При цьому, слід зазначити, що навіть за умови допущення до моменту подачі вантажних митних декларацій усного, суб'єктивного за своєю суттю (адже чинним законодавством такої процедури не передбачено), інформування працівником митного органу про необхідність проведення корегування митної вартості товарів, декларант не позбавлений права заявляти митну вартість в розмірах, які, на його думку, відповідають положенням чинного законодавства України із застосуванням у подальшому необхідних способів захисту у разі порушення його прав, оскільки чинне законодавство не зобов'язує особу керуватися усними вказівками суб'єкта владних повноважень при декларуванні митної вартості.

Однак, як встановлено судом, TOB «Еві Текс» не зверталось до органу вищого рівня чи до суду з приводу оскаржень дій митного органу щодо відмови у митному оформленні товарів, відносно чого у судовому засіданні представник позивача не заперечувала.

Положеннями Митного кодексу України передбачені методи визначення митної вартості товарів та порядок і послідовність їх застосування, проте враховуючи самостійне визначення позивачем митної вартості і методу за яким вона визначена, суд не приймає доводи позивача про необхідність оформлення митним органом товарів за спірними вантажними митними деклараціями за першим методом.

Поряд з цим, суд також вважає безпідставним та таким, що не підтверджений належними доказами у справі, довід позивача про те, що митна вартість ввезеного на підставі вищезгаданих вантажних митних декларацій товару підлягала декларуванню саме за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Перелік документів, які декларант має надати митному органу для підтвердження митної вартості товару визначений у ст. 53 МК України, а саме згідно ч.2 цієї статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Перевірка правильності визначення митної вартості задекларованих товарів здійснюється митним органом, зокрема, на підставі відомостей, наведених у відповідних документах. Проте, позивачем на підтвердження зазначеного посилання щодо того, що митна вартість підлягала визначенню саме за ціною договору, до суду у якості документів, що були наявні у позивача на момент подання ВМД, надані лише зовнішньоекономічний контракт із додатками до нього та відповідні інвойси, що є недостатнім для встановлення судом наявності правових підстав для визначення митної вартості заявлених до митного оформлення товарів за основним методом. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час розгляду справи, ухвалою від 17.06.2013 року, за клопотанням представника позивача, судом призначена по справі судово-економічна експертиза щодо нормативного та документального обґрунтування в митних деклараціях вартості товарів.

За результатами експертного дослідження, Одеським науково - дослідницьким інститутом судових експертиз складений висновок №3428 від 03.07.2013 року (т.2 а.с.69-74).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обов'язковим, а підлягає оцінці в сукупності і взаємозв'язку з іншими доказами у справі.

Суд критично оцінює наявний у матеріалах справи висновок судово-економічної експертизи від 03.07.2013 року, яким встановлено, що митна вартість товарів, задекларованих ТОВ «Еві Текс» у наведених вантажних митних деклараціях, наявних в матеріалах справи, не підтверджується документально та встановлено, що ТОВ «Еві Текс» надмірно сплачено до бюджету мито у сумі 3081326,85 грн. та податок на додану вартість у сумі 6608917,73 грн., які були зараховані до бюджету у загальній сумі 9690244,58 грн.

Дослідивши зазначений висновок судового експерта, судом встановлено, що під час дослідження ним використовувались лише митні декларації, контракт із додатками та інвойси, а відповідний висновок зроблений в результаті співставлення задекларованої митної вартості товару по графі 45 декларацій з фактурною вартістю товару, що визначається на підставі даних інвойсів. Будь-які інші документи, надання яких є обов'язковим для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість, про що зазначалось вище, експертом для проведення цієї експертизи не витребувались та не досліджувались. В свою чергу, фактурна вартість (ціна товарів, які переміщуються через митний кордон України, зазначена в рахунку-фактурі) та митна вартість, яка є умовною розрахунковою величною, що розраховується відповідно до положень Митного кодексу України і застосовується при переміщенні товарів через митний кордон України, не є тотожними і не можуть бути порівняними. Відповідно розходження між митною вартістю товарів та ціною товару, зазначеною у відповідному інвойсі, не може виступати безперечним свідченням неправильного розрахунку митної вартості такого товару, на формування якої мають вплив додаткові показники, зокрема, витрати на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплата брокерських, агентських, комісійних та інших винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів тощо. Наведений висновок експерта фактично свідчить про обрання ним для розрахунку митної вартості товару першого методу визначення митної вартості товарів, тоді як ним взагалі не досліджувалось питання наявності умов, які створюють підстави для застосування другорядних методів визначення митної вартості товару.

Більш того, слід зазначити, що ухвалою суду від 11 квітня 2014 року за клопотанням представника прокуратури Одеської області по даній адміністративній справі призначено повторну судово-економічну експертизу. Однак, 21 липня 2014 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз прийнято повідомлення № 2744/2745 про неможливість надання висновку повторної судово-економічної експертизи по адміністративній справі № 815/3869/13-а по наявним в матеріалах справи документам (т.3 а.с.37-39).

Вказане повідомлення вмотивовано тим, що в установлений термін на дослідження не надані документи, які мали суттєве значення для надання висновку по поставленим перед експертом питанням, що заявлені у клопотанні від 04.06.2014 року (т.3 а.с.26), яке, в свою чергу, направлялось судом на адресу позивача, однак, залишено без належного реагування.

Відповідно до п. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Разом з тим, відповідно до положень п.п. 41.1.2 ст. 41 Податкового кодексу України митні органи є контролюючими щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших видів податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Згідно з ч. 1 ст. 295 Митного кодексу митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

Також, слід зазначити, що ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів або неможливості надати затребувані митним органом додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи митний орган випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митної вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним собою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивач не звертався до митного органу щодо випуску товарів, що декларуються, у вільний обіг під гарантію.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує акти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46, п. 54.1 ст. 54, п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом та така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає.

Таким чином, позивачем самостійно визначена митна вартість товару ввезеного на територію України, розраховані митні платежі та сплачені до бюджету, що зафіксовано в митних деклараціях, а тому відповідно до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України зазначені грошові зобов'язання є узгодженими та оскарженню не підлягають.

При цьому, сторонами не заперечується факт того, що позивачем не подавались вантажні митні декларації, митна вартість товарів за якими була визначена за першим методом, та як наслідок митним органом не приймались рішення щодо відмови в прийнятті таких декларацій, а, усна відмова в прийнятті декларацій взагалі не передбачена законодавством.

Надані до митного органу декларації були заповнені самостійно позивачем та відповідач не міг вносити зміни до них, зокрема, щодо митної вартості товару, методу її визначення, коригування, тощо, а будь-яких підстав для відмови у митному оформленні товарів за митними деклараціями наданими ТОВ «Еві Текс» у митного органу не було, тим більш, що визначена митна вартість позивачем відповідала рівню цін на аналогічні та подібні товари за даними митного органу.

Таким чином, враховуючи самостійне визначення позивачем бази оподаткування податком на додану вартість та ввізним митом шляхом декларування відповідних показників у вантажних митних деклараціях, суд вважає, що відповідні податкові зобов'язання ТОВ «Еві Текс» є узгодженими, що унеможливлює їх оскарження у судовому порядку.

В свою чергу, з огляду на вищезазначене, суд не вбачає ознак протиправності дій з боку митного органу під час митного оформлення товарів, задекларованих у таких митних деклараціях, оскільки здійснюючи митне оформлення товару позивача, Південна митниця діяла з дотриманням вимог чинного законодавства, без порушень прав і законних інтересів позивача.

Вищевказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Вищого адміністративного суду по вказаним питанням.

Так, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.10.2014 року у справі № 1570/6328/2012 (К/800/22324/14) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автодіо» до Південної митниці, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури Одеської області, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення надмірно сплачених коштів, із посиланням на положення ст.49,54,301 МК України зазначено, що: «… Як вбачається з матеріалів справи, митні декларації, про переплату платежів за якими йдеться, прийняті митним органом, щодо них здійснено митне оформлення товарів, товари випущено у вільний обіг, декларації не змінювались та не визнавались недійсними. Не стверджував позивач і про технічні помилки при сплаті митних платежів та оформленні декларацій. За таких обставин, у митного органу, в силу положень частини другої статті 19 Конституції України, не було правових підстав для повернення коштів. Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача, про те, що митна вартість визначена на підставі усних вказівок митного органу, оскільки законодавство не зобов'язує особу керуватися усними вказівками суб'єкта владних повноважень при декларуванні митної вартості…».

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.07.2011 року у справі № 2-а-11304/09/1570 (К-40575/10) за адміністративним позовом ПП "Профстрой" до Південної митниці, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, за участю прокуратури Малиновського району м. Одеси про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, в якій предметом спору між сторонами є встановлення позивачем митної вартості товарів на підставі усної відмови митниці у митному оформленні товару, яку позивач вважає протиправною, методу її визначення, а також право позивача на отримання надмірно сплачених мита та ПДВ при імпорті товарів, внаслідок протиправних, на його думку, дій митниці при оформленні товарів у митному відношенні та відмовою відповідача у поверненні зазначених платежів, зазначено, що: «…позивач несе відповідальність за подання ВМД та зазначені у ній відомості, в тому числі і митної вартості товару. Згідно обставин справи митне оформлення товару здійснювалося безпосередньо ПП "Профстрой", позивач самостійно визначив митну вартість товару за третім методом, передбаченим ст.266 Митного кодексу України. При митному оформленні позивачем товарів за вказаними ВМД митницею не приймалися рішення про визначення митної вартості товару та картка відмови у митному оформленні товару, що позивачем не заперечується. Враховуючи наведені обставини справи при розмитненні спірного товару між сторонами не існувало спору щодо правильності митної вартості товару, зазначеної позивачем у ВМД, тому суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про відсутність протиправності дій митниці чи бездіяльності при митному оформленні спірного товару та не встановлено, в чому виразилося зобов'язання позивача у визначенні митної вартості за відсутності відповідного рішення митниці про визначення митної вартості…».

Водночас, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду України.

Так, суд звертає увагу, що здійснюючи судочинство, суд не може підміняти контролюючі органи у здійсненні ними закріплених законом повноважень. Однак, задоволення заявленого ТОВ «Еві Текс» адміністративного позову фактично призведе до прийняття судом рішення про визначення митної вартості за іншим методом, що відноситься до виключної компетенції митного органу та має оформлюватись у визначений наведеними вище нормами законодавства спосіб, що також унеможливлює постановлення судом рішення про задоволення заявлених вимог.

Така позиція суду узгоджується із висновками, викладеними, зокрема, в рішенні Верховного Суду України від 17.12.2013 року по справі №21-439а13, з якого вбачається, що до виключної компетенції митних органів відносяться питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості та обрання методу її обчислення, у зв'язку з чим суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товарів за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму податку на додану вартість, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Крім того, з приводу обставин, на які посилався представник позивача в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення надмірно сплачених товариством платежів та щодо протиправної бездіяльності митного органу у зв'язку із неповерненням надмірно сплачених коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України.

Відповідно до вимог п.43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно із положеннями п. п. 43.4, п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань. Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами затверджено наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 року № 618, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 року за № 1097/14364.

Пунктом 1 розділу ІІІ зазначеного Порядку передбачено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Виходячи з приписів вищевказаного Порядку, процедура розгляду питання про повернення за заявою платника податку з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, передбачає кілька етапів, а саме: 1) реєстрацію заяви в загальному відділі, 2) розгляд керівником (заступником керівника) митного органу, 3) передачу до відділу митних платежів митного органу (далі - відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум; 4) перевірку відділом факту перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати; 5) проведення за потреби перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу; 6) підготовку висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи; 7) подачу керівнику митного органу документів, в тому числі висновку, акта перевірки, заяви, супровідного листа, адресованого Держказначейству, для прийняття остаточного рішення; 8) надсилання документів до Держказначейству у разі позитивного рішення, або за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку - письмової обґрунтованої відповіді заявнику.

Відповідно до розділу ІІІ вказаного Порядку повернення здійснюється відповідним органом Державного казначейства України лише на підставі висновків митних органів шляхом перерахування коштів з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у висновку про повернення та протягом п'яти днів від дати отримання висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Позивач звернувся до Південної митниці із заявою про повернення надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість, у відповідь на яку відповідач направив лист до ТОВ «Еві Текс» з пропозицією надати документи для підтвердження наявності підстав повернення надміру сплачених коштів до бюджету, однак в матеріалах справи відсутні відомості про надання позивачем додаткових документів та будь-якої відповіді з боку позивача на цей лист.

Відповідно до п.11 Розділу ІІІ Порядку № 618 за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

Бездіяльність за своєю суттю являє собою певну форму поведінки особи, пов'язану з невиконанням нею дій, які вона повинна була і могла вчинити в силу покладених на неї посадових обов'язків та відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, митні декларації, про переплату платежів за якими йдеться, прийняті митним органом, щодо них здійснено митне оформлення товарів, товари випущено у вільний обіг, декларації не змінювались та не визнавались недійсними. Не стверджував позивач і про технічні помилки при сплаті митних платежів та оформленні декларацій.

Твердження позивача про бездіяльність Південної митниці щодо повернення коштів не відповідає дійсності, оскільки, як встановлено судом та зазначено вище, митний орган вчинив певні дії, спрямовані на з'ясування обґрунтованості та наявності підстав для повернення мита та ПДВ. При цьому, надав позивачу вмотивовану відповідь на його заяву, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, суд зважаючи на положення вищенаведених норм законодавства, не вбачає бездіяльності Південної митниці, оскільки відповідач діяв в межах наданих йому законом повноважень.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що Південною митницею не складалось та не направлялось для виконання ГУ ДКС України в Одеській області висновку про повернення ТОВ «Еві Текс» надміру сплачених до Державного бюджету України мита та податку на додану вартість у загальній сумі 9690044,58 грн., у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав для здійснення ГУ ДКС України в Одеській області як органом державної влади, який відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідних платежів на користь позивача.

Крім того, прийняття судом рішення про стягнення надміру сплачених мита та податку на додану вартість за відсутністю відповідного висновку митного органу, до виключних повноважень якого віднесено розгляд відповідного питання, також призведе до підміни судом функцій контролюючого органу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене та оцінюючи надані докази в сукупності, беручи до уваги те, що позивачем самостійно визначені митна вартість товару, метод її визначення та самостійно здійснено коригування цієї вартості без втручання митних органів, зважаючи на встановлення митним органом під час митного оформлення зазначених товарів відповідності заявленої митної вартості рівню вартості заявлених до митного оформлення товарів, враховуючи відсутність рішень митного органу про відмову в митному оформленні товару, про коригування заявленої митної вартості товарів, а також, карток відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, відсутність належних доказів на підтвердження правових підстав для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються; враховуючи відсутність висновку митного органу про повернення платнику податків надміру сплачених мита та податку на додану вартість, а також, зважаючи на неприпустимість підміни судом функцій митного органу у справах щодо стягнення з державного бюджету надмірно сплачених сум платежів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Еві Текс» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 23 грудня 2014 року.

Суддя О.М.Соколенко

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Еві Текс» до Південної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю Прокуратури Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів - відмовити повністю.

23 грудня 2014 року.