Справа № 2а-7244/2011
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
"30" жовтня 2014 р. справа № 2а-7244/2011

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.
суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2011 року у справі №2а-7244/2011 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати дії військової частини НОМЕР_1 протиправними, стягнути з відповідача невиплачену грошову компенсацію замість речового майна до 01 березня 2000 року та стягнути речове майно відповідно до довідки №308, 309 від 21 квітня 2004 року на суму 1769,34, а в разі відсутності майна грошову компенсацію за належне речове майно в сумі 1769,34.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2011 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено на підставі пункту 1 статті 100 КАС України, згідно якої пропущення строку є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необгрунтоване порушення строку позивачем, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, як законну та обгрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. Згідно Витягу з наказу Міністерства оборони України від 27 березня 2004 року №168 позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до ст. 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу (за віком). Після звільнення був проведений розрахунок з речового забезпечення, що підтверджується наданою довідкою №308, 309 від 21 квітня 2004 року.

03 грудня 2010 року позивач звернувся з заявою до Військової частини НОМЕР_1 про сплату грошової компенсації замість речового майна.

24 грудня 2010 року командир військової частини НОМЕР_1 на заяву ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації надав відповідь, в якій посилаючись на відсутність коштів в Державному бюджеті України, в задоволенні заявлених вимог відмовив.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи наявні докази неодноразового звернення позивача до судів першої інстанції в межах строку звернення до суду, встановлених статтею 99 КАС України, а відтак помилкове звернення з позовом до суду в порядку цивільного судочинства в період коли діяв Кодекс адміністративного судочинства України є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на не вірну форму прийняття рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку поважними.

Враховуючи, що суд першої інстанції посилається на пропуск строку звернення до суду, то суддею має бути постановлена ухвала про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до положення частин першої та другої статті 9-1 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошової компенсації за неотримане речове майно встановлений Положенням про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1444.

Положення частини другої статті 9-1 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

В свою чергу пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить зазначеним положенням Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 19 березня 2013 року №21-38а/13

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані принести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-7244/2011 скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та вчинення певих дій відмовити.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров