Справа № 804/18704/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Шкуті А.А.
за участю представників:
позивача Батієнко Н.П., Діденко Р.А., Киселиця І.Ю.
відповідача Горобець К.М.
представника третьої особи Сириця І.Ю.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податковою інспекцією проведені перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, за результатами яких складені акти, на підставі яких прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, вважає обґрунтування актів перевірки безпідставними, з огляду на те, що позивачем під час проведення перевірки були надані всі необхідні документи на підтвердження взаємовідносин з його контрагентами.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області діяла відповідно до вимог чинного законодавства та у спосіб, передбаченний нормативно-правовими актами України. На думку представника відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню, оскільки висновки перевірки відповідають фактичним обставинам справи та є правомірними, отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
В Актах перевірок зафіксовані наступні порушення:
- пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 4, п. 138.2 ст. 138, п.п. 13.9.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІУ зі змінами і доповненнями, п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 із змінами і доповненнями, ст. 2, п. 2 ст.3, п. 2, п. 3 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99р. № 996-XIV (із змінами та доповненнями), п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88, ТОВ «Квазард Корпорейшн», внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 650526 грн., в т.ч. за І квартал 2013 року на суму 260383 грн. за II квартал 2013 року на суму 390143 грн.
Перевірками позивача було встановлено наступне.
ТОВ «Квазард Корпорейшн» мало взаємовідносини з ПП «Укрспецсоюз» згідно з договором від 12.03.13 № 12-03/13 на придбання брухту і відходів чорних металів на загальну суму 3233866 грн. без ПДВ, згідно з яким датою постачання (переходу права власності) брухту вважається дата оформлення акта прийому - здачі металів чорних вторинних в кінцевому пункті постачання вантажоотримувачем. Вантажоотримувачем згідно із специфікаціями до договору визначно ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет", якому в подальшому ТОВ „Квазард Корпорейшн" було реалізовано придбаний у ПП „Укрспецсоюз" товар. До перевірки надані видаткові накладні, відповідно до яких постачальник ПП „Укрспецсоюз" відвантажило металобрухт ТОВ „Квазард Корпорейшн", та акти приймання металів чорних (вторинних), відповідно до яких ТОВ „Квазард Корпорейшн" реалізує металобрухт (брухт подрібнений вид №13Л) ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет". У видаткових накладних постачальником виступає ПП „Укрспецсоюз", одержувачем - ТОВ „Квазард Корпорейшн". В актах приймання металів чорних (вторинних) постачальником виступає ТОВ „Квазард Корпорейшн", одержувачем - ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет", станція відвантаження - Олександрія, Знам'янка.
До перевірок надано договори, укладені ПП „Укрспецсоюз" з ПП „Олександріякольормет" щодо організації та здійснення доставки брухту і відходів чорних металів та акти здачі приймання робіт (надання послуг) за договорами, які свідчать про те, що перевізником товару ПП „Укрспецсоюз" визначено ПП „Олександріякольормет". Перевезення товару ПП „Олександріякольормет" здійснювалося залізничними вагонами. Номери вагонів, якими згідно з актами здачі-приймання робіт (надання послуг) здійснювалося перевезення товару, співпадають з номерами вагонів, які зазначені в залізнодорожних накладних. Однак, в накладних відсутня інформація про належність вантажу ПП „Укрспецсоюз". Інформація, відображена в залізничних накладних, свідчить про транспортування товару ПП „Олександріякольормет", отриманого у ПП „Укрспецсоюз", на ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський втормет". В залізничних накладних зазначено, що власником товару є ТОВ „Квазард Корпорейшн". Проте, відповідно до умов договору від 12.03.13 №12-03/13 датою постачання (переходу права власності) брухту вважається дата оформлення акта прийому-здачі металів чорних вторинних в кінцевому пункті постачання вантажоотримувачем.
Також, перевірками встановлено, що відповідно до умов договору, укладеного між ТОВ „Квазард Корпорейшн" та ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет", датою переходу права власності від ТОВ „Квазард Корпорейшн" до ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" є дата поставки Товару (п.3.11 договору), при цьому, відповідно до вимог п.3.10 цього ж договору, у разі постачання товару залізничним транспортом датою поставки приймається дата передачі товару перевізнику, яка відображається в залізничних накладних. Однак, дата відвантаження товару, а також дата актів приймання металів чорних (вторинних) не співпадають. Таким чином, неможливо встановити, де відбувся перехід права власності товару від ПП „Укрспецсоюз" до ТОВ „Квазард Корпорейшн" та від ТОВ „Квазард Корпорейшн" до ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет". Надані до перевірки акти приймання металів чорних (вторинних) та копії залізничних накладних свідчать про придбання ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет" брухту у ПП „Олександріякольормет" та не підтверджують факт придбання ТОВ „Квазард Корпорейшн" брухту у ПП „Укрспецсоюз", оскільки відсутні документи, які б свідчили про транспортування брухту від постачальника ПП „Укрспецсоюз" до покупця ТОВ „Квазард Корпорейшн", або, у разі транзитного відвантаження, до ПАТ „Інтерпайп Дніпропетровський Втормет".
Отже, відсутність первинних документів (подорожніх листів, товаро-транспортних накладних), підтверджуючих здійснення господарської операції з придбання і реалізації, не дає можливості дослідити рух товару від постачальника до ТОВ «Квазард Корпорейшн», а в подальшому від ТОВ «Квазард Корпорейшн» до покупців. Неможливо визначити, де і коли настає момент виконання обов'язку продавця щодо передачі товару, зміни права власності на товар.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає, що об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними.
Підставою для відсутності у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій або недоліки таких документів.
Для надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про реальність таких операцій.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.
Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.
Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-ІУ зі змінами і доповненнями передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Об'єктом оподаткування є певні операції між конкретними суб'єктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами. Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для визнання угод недійсними (фіктивними). Тільки встановлення мети та факту порушення публічного порядку, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для вирішення питання про визнання недійсними (фіктивними) угод у встановленому законом порядку.
Поряд з цим, саме такі підстави можуть свідчити про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про реальність таких операцій.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентом та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Квазард Корпорейшн», а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в актах перевірок, неправомірними виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.03.2013 між ТОВ «Квазард Корпорейшн» та ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» (далі - Інтерпайп) було укладено договір № 369 (далі - Договір № 369), відповідно до п. 1.1 умов якого «Товариство зобов'язується передати у власність Інтерпайпу, а Інтерпайп прийняти та оплатити брухт і відходи чорних металів - метали чорні вторинні за видами і підвидів, передбачені ДСТУ 4121-2002, брухт і відходи кольорових металів і сплавів, передбачені ДСТУ 3211-95 (ГОСТ1639-93) (далі - Товар)».
12.03.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квазард Корпорейшн на виконання умов Договору № 369 уклало з ПП «Укрспецсоюз» договір № 12-03/13, згідно умов п. 1.1. якого: «Спецсоюз зобов'язується поставити, а Товариство прийняти та оплатити брухт та відходи чорних металів, згідно з технічними вимогами і якістю ДСТУ 4121-2002 «Метали чорні вторинні», а також умовами даного Договору».
Представником позивача в судовому засіданні зазначено, та вбачається з матеріалів справи, що відвантаження товару (металобрухту) залізничним транспортом здійснювалося Приватним підприємством «Олександріякольормет» (далі - Кольормет), на підставі договорів, які були укладені з ПП «Укрспецсоюз», а саме договору від 14.08.2012 № 14/08 (далі - Договір № 14) та договору від 15.03.2013 № 15/03 (далі - Договір № 15).
Так, умовами п. 1.1. Договорів № 14 та № 15 передбачено, що: «В порядку, та на умовах, визначених даним Договором, ПП «Укрспецсоюз» поручає, а Кольормет зобов'язується, діючи від свого імені та за рахунок ПП «Укрспецсоюз», організувати та здійснити доставку брухту та відходів чорних металів, який доставлений транспортом ПП «Укрспецсоюз» до вагону та надати послуги з оформлення документів на відправку брухту та відходів чорних металів залізничним, транспортом вагонними партіями на умовах, згідно з вказівками ПП «Укрспецсоюз».
На виконання умов Договору № 14 та Договору № 15 Кольормет здійснив від свого імені доставку товару (металобрухту) на адресу Інтерпайпу. При цьому в залізничний накладній зазначив власником вантажу саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Квазард Корпорейшн».
Суд зазначає, що вищевказаними фактами обґрунтовується відображення в залізничних накладних саме Кольормету, а ні ПП «Укрспецсоюз», з яким у позивача укладено на поставку металобрухту, як відправника, товару (металобрухту), а також придбання позивачем товару (металобрухту) саме у ПП «Укрспецсоюз», та доставку останнього (товару) залізничним транспортом кінцевому покупцю - Інтерпайпу.
Слід зазначити, що відповідними доводами також спростовується посилання відповідача на те, що в залізничних накладних відсутня інформація про належність вантажу ПП «Укрспецсоюз».
З матеріалів справи вбачається, що додатковим свідченням придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Квазард Корпорейшн» товару (металобрухту) саме у ПП «Укрспецсоюз», та подальшої його доставки Інтерпайпу є наступні факти, а саме:
- наявність договорів між позивачем та Інтерпайпом, між позивачем та ПП «Укрспецсоюз», та між ПП «Укрспецсоюз» та Кольорметом, долучених до матеріалів справи та досліджені судом;
- повне виконання вищезазначених договорів підтверджуються видатковими накладними, Актами приймання металів чорних (вторинних); Актами походження металобрухту чорних металів, залізничними накладними, на яких наявні підписи уповноважених представників сторін, а також відповідні документи скріплені печатками, які долучені до матеріалів справи.
- номера вагонів, які були підготовлені ПП «Укрспецсоюз» (в особі Кольормету) для відправки на залізничну станцію «Нижньодніпровськ-Вузол» повністю співпадають з номерами вагонів, які відображені в залізничних накладних, а також на Актах приймання металів чорних (вторинних), які були підписані між позивачем та Інтерпайпом кінцевим покупцем металобрухту) без будь-яких зауважень;
- проведення повного розрахунку між позивачем та ПП «Укрспецсоюз», а також між Позивачем та Інтерпайпом за поставлений металобрухт.
Згідно з п. 3.11. Договору № 369 (який укладено між позивачем та Інтерпайпом): «Датою переходу права власності від позивача до Інтерпайп є дата поставки Товару, відповідно до умов п. 3.10. даного Договору».
Відповідно до п. 3.10. Договору № 369 (який укладено між позивачем та Інтерпайпом): «Датою поставки, у разі постачання Товару залізничним транспортом, приймається дата передачі Товару перевізнику, яка відображається в залізничних накладних. Акт приймання (або накладна) оформлюється Інтерпайпом відповідно до п. 5.2. даного Договору».
Умовами п. 5.2. Договору № 369 (який укладено між позивачем та Інтерпайпом) передбачено, що: «Остаточне приймання Товару, що поставляється Постачальником за даним Договором, здійснюється Сторонами за масою «нетто» на вагах Покупця, яка визначається як різниця між масою «брутто» і масою транспортного засобу або упаковки».
В п. 10 Договору № 369 (який укладено між позивачем та Інтерпайпом), в розділі «Покупець» наведені реквізити для відвантаження, а саме зазначено, що товар (металобрухт) повинен бути доставлений на залізничну станцію «Нижньодніпровськ - Вузол» Придніпровської залізниці, код станції 450003, код Покупця 2935.
Відповідно до умов п. 3.6. договору № 12-03/13, який 12.03.2013 р. було укладено між позивачем та ПП «Укрспецсоюз»: «Датою поставки (переходу права власності) Лому вважається дата оформлення прийомо-здаточного Акту металів чорних вторинних (форма 69/19) в кінцевому пункті поставки Вантажоодержувачем».
Згідно Специфікацій до даного договору, Спецсоюз зобов'язаний був доставити Позивачу товар (металобрухт) залізничним транспортом на залізничну станцію і «Нижньодніпровськ-Вузол».
З наведеного вбачається, що обов'язок продавця передати товар (металобрухт) настає саме на залізничній станції «Нижньодніпровськ-Вузол»; перехід права власності товару (металобрухту) відбувся в день оформлення між Спецсоюзом та Позивачем, а потім між Позивачем та Інтерпайпом Актів металів чорних вторинних в кінцевому пункті поставки Вантажоодержувачем (тобто на залізничній станції «Нижньодніпровськ-Вузол»).
Отже, посилання відповідача на те, що неможливо визначити, де і коли настає момент виконання обов'язку продавця щодо передачі товару, зміни права власності на товар, суд вважає необґрунтованим.
Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що жодна із сторін (Інтерпайп, позивач та Спецсоюз) під час виконання у 2013 році вищезазначених договорів не висували одна до одній жодної претензій відносно місця доставки товару (металобрухту), а також відносно переходу право власності на даний товар.
Щодо посилання контролюючого органу на те, що дата відвантаження товару, а також дата актів приймання металів чорних (вторинних) не співпадають, то суд вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи вбачається та з'ясовано в судовому засіданні, що доставка товару (металобрухту) відбувалася залізничним транспортом, що регламентується Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерство транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила), які є спеціальним нормативним актом, що регулює вищезазначені питання.
Так, згідно п. 1 Правил: «Про прибуття вантажу на станцію призначення залізниця зобов'язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу, але не пізніше 12-ї години наступного дня, із зазначенням найменування та кількості вантажу, а також роду й кількості вагонів (контейнерів)».
Відповідно до п. 2 Правил: «Крім повідомлення про прибуття вантажу начальник станції зобов'язаний повідомити одержувача про час подачі вагонів під вивантаження не пізніше ніж за 2 години до подачі. За угодою між одержувачем і станцією подача може здійснюватися і без попереднього повідомлення».
Нормами п. 7 Правил передбачено, що: «Вантаж: разом з накладною видається на станції призначення одержувачу, зазначеному в накладній, після внесення ним усіх належних залізниці платежів. Видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення».
Згідно ч. 2 п. 8 Правил: «Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування».
Відповідачем не взяті до уваги умови п. 3.6. договору № 12-03/13, який 12.03.2013 року було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квазард Корпорейшн» та ПП «Укрспецсоюзом», згідно якого: «Датою поставки (переходу права власності) Лому вважається дата оформлення прийомо - здаточного Акту металів чорних вторинних (форма 69/19) в кінцевому пункті поставки Вантажоодержувачем».
Представник позивача пояснив, що товар (металобрухт) міг прибути на станцію в один день (наприклад 15 числа), а виданий одержувачу лише на наступний день (наприклад 16 числа), оскільки як залізниці так і одержувачу, обов'язково слід виконати певні умови Правил, без дотримання яких вантаж не може бути виданий одержувачу. Як наслідок, відповідні обставини і слугують тим, що Товар доставляється залізничним транспортом в один день, а приймається одержувачем в інший день.
Отже, саме цим пояснюється те, що дати на видаткових накладних можуть відрізнятися від дат відвантаження товару (металобрухту).
Також, суд не приймає посилання представника відповідача на те, що позивачем під час перевірки не надано первинних документів, а саме ТТН, які б свідчили про здійснення перевезень ТОВ «Глобалбуд» за замовленням позивача у відповідності до умов договору від 01.12.2012 № 01-12/2012 (далі - Договір № 12), а також здійснення перевезень ТОВ «Сіріус Стандарт» за замовленням позивача у відповідності до умов договору від 01.04.2013 № 01-04/2013 (далі - Договір № 04), оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано представником відповідача, факт здійснення перевезень вантажів ТОВ «Глобалбуд» за замовленням позивача підтверджується договорами, специфікацями, ТТН, актами, доказами оплати та іншими документами, долученими до матеріалів справи та дослідженими судом.
Суд зазнає, що твердження відповідача, що за даними інформаційної бази Обласної ДАІ автомобілі, державні номери яких зазначені в наданих ТОВ «Квазард Корпорейшн» до заперечень товарно-транспортних накладних, не зареєстровані і не перебувають у власності ТОВ «Сіріус Стандарт» та ТОВ «Глобалбуд», у зв'язку з чим, не можливо підтвердити реальності надання вищевказаними платниками послуг перевезення товару автомобілями зазначеними в товарно-транспортних накладних, не відповідають дійсності, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що 27.12.2012р. між Інтерпайпом та позивачем було укладено Договір № 1009 про передачу у власність Інтерпайпу брухту і відходів чорних металів - металів чорних вторинних за видами і підвидами, передбаченими ДСТУ 4121-2002, брухту і відходів кольорових металів і сплавів, передбачених ДСТУ 3211-95 (ГОСТ 1639-93).
01.12.2012 року на виконання умов Договору № 1009 між позивачем та ТОВ «Глобалбуд» було укладено договір № 01-12/2012 (далі - Договір № 12) на надання послуг з перевезення вантажу.
01.04.2013 року на виконання умов Договору № 1009, між позивачем та ТОВ «Сіріус Стандарт» було укладено договір № 01-04/2013 (далі - Договір № 04) на надання послуг з перевезення вантажу.
Виконання даних послуг по Договору №1009 від 27.12.2012р. підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними від 31.03.2013 № 0000048, від 30.06.2013, від 30.06.2013 року № 0000082, від 31.05.2013 № 0000070; від 30.04.2013 № 0000066; специфікаціями, а саме: за термін поставки з 22.01.2013 року, за термін поставки з 10.06.2013 (брухт № 13), за термін поставки з 05.06.2013 (брухт № 13), за термін поставки з 01.06.2013 по 04.06.2013, за термін поставки з 10.06.2013 (брухт № 13А), за термін поставки з 05.06.2013 (брухт № 13А), за термін поставки з 01.05.2013 року, за термін поставки з 20.03.2013, за термін поставки з 01.04.2013; заявками позивача до ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет»: від 31.03.2013 № 31-03/13, від 30.03.2013 № 30-03/13, від 26.03.2013 № 26-03/13, від 29.03.2013 № 29-03/13, від 23.03.2013 року № 23-03/13, від 21.03.2013 № 21-03/13, від 20.03.2013 № 20-03/13, від 17.03.2013 № 17-03/13, від 16.03.2013 № 16-03/13, від 06.04.2013 № 06-04/13, від 13.04.2013 № 13-04/13, від 11.04.2013 № 11-04/13, 09.04.2013 № 09-04/13, від 19.05.2013 № 19-05/13, від 23.05.2013 № 23-05/13, від 24.05.2013 № 24-05/13, від 09.06.2013 № 09-06/13, від 08.06.2013 № 08-06/13, які досліджені судом.
Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність або відсутність автомобілів у власності ТОВ «Глобалбуд» та ТОВ «Сіріус Стандарт» не є єдиною передумовою для визначення реальності надання останнім послуг з перевезення, оскільки, ця обставина не має правового значення для вирішення питання про реальність наданих послуг.
Також, твердження відповідача, що ТОВ «Глобалбуд» та ТОВ «Сіріус Стандарт» не здійснювали перевезення на замовлення позивача спростовується Актами приймання, які були підписані між Позивачем та ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет» на виконання умов Договору № 1009, які долучені до матеріалів справи.
Зі змісту відповідних Актів приймання вбачається, що вантаж (металобрухт) був доставлений ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський Втормет». В Актах приймання зазначені характеристики вантажу, відомості про прийняття, а також відображена інформація про перевізника (номер транспортного засобу, прізвище водія та ін.). Отже, Акти приймання, окрім ТТН, також підтверджують фактичне здійснення господарської операції.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 № 375/11/14-14 зазначено універсальний принцип розгляду податкових спорів, а саме: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків тощо.
Враховуючи наведене, суд вважає, що наявність Договору № 12 та Договору № 04, а також інших первинних документів, у т.ч. і належним чином оформлених ТТН, підтверджує виконання позивачем вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України, та, як наслідок, на думку суду, позивач обґрунтовано включив відповідні витрати до складу витрат.
Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності приходить до висновку, що надане документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентами свідчить про фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.
Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.
Керуючись статтями 58-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квазард Корпорейшн» за рахунок Державного бюджету України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник