Справа № К/9991/273/12-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року м. Київ К/9991/273/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Вербицька О.В.
Ланченко Л.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 р.

у справі №2270/9166/11

за позовом Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-транс 2004»

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ :

Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-транс 2004» (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.08.2011 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача податковий борг у сумі 87 111,53 грн. з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, а також за рахунок належної йому готівки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 р. скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на касаційну скаргу позивача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Станом на час звернення позивача з даним позовом до суду, за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 87 111,53 грн., який виник на підставі поданої податкової декларації від 17.03.2011 р. №.

З метою погашення вказаного боргу на адресу відповідача була надіслана податкова вимога форми «Ю» від 05.05.2011 р. № 920, яка залишена відповідачем без виконання.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача податкового боргу за рахунок коштів платника податків з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника; за рахунок готівки, що належить платнику податків, а за недостатності коштів - за рахунок майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звертаючись з вказаними вимогами до суду, позивачем не було враховано приписи ст. 1833 КАС України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За приписами п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковим боргом вважається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється ст.ст. 95-99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, до яких належить стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до приписів п.п.20.1.18 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно 95.4 ст.95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Зазначені норми Податкового кодексу України кореспондують з пунктом третім частини першої ст. 1833 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Таким чином, процедура стягнення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків може бути ініційована шляхом внесення подання в порядку статті 1833 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 ст.1833 КАС України встановлено, що подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Отже, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції при визначенні того, що звертаючись до окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у загальному (позовному) порядку, податковим органом не дотримано зазначених вимог процесуального закону та порушено встановлену для даних правовідносин процедуру звернення до суду.

З огляду на викладене, відмова у задоволенні позовних вимог відповідає правильному застосуванню судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду попередньої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому залишити без задоволення.

2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 р. у справі №2270/9166/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Вербицька О.В.
Ланченко Л.В.