Справа № 827/557/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м. Київ К/800/49786/13

К/800/52674/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційні скарги Севастопольської митниці Міністерства доходів та зборів України (далі - Митниця) та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Севастополі (далі - Управління) на постанову Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 21 травня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, як фізичної особи-підприємця, до Митниці, Управління,

про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року ОСОБА_2, як фізична особа-підприємець, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішення Митниці №123030000/2013/000011/2 від 18.01.2013 року щодо корегування митної вартості товару, карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №123030000/2013/00012 від 18.01.2013 року, №123030000/2013/00014 від 19.01.2013 року та № 123030000/2013/00030 від 5.02.2013 року від 18.05.2012 року; стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми податку на додану вартість, у розмірі 80 327,05 грн., та витрат пов'язаних із зберіганням товару, у розмірі 2 732,08 грн.

Зазначив, що оскаржуване рішення та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті Митницею у порушення вимог чинного законодавства України.

21 травня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Севастополя, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, позов задоволено частково.

Рішення Митниці №123030000/2013/000011/2 від 18.01.2013 року щодо коригування митної вартості товарів, відмову Митниці у визнанні заявленої митної вартості, викладену в листі №19-36/491 від 25.01.2013 року, картки відмови Митниці в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №123030000/2013/00012 від 18.01.2013 року, №123030000/2013/00014 від 19.01.2013 року та №123030000/2013/00030 від 5.02.2013 року визнано протиправними та скасовано; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 надмірно сплачену суму податку на додану вартість, у розмірі 80 327,05 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Митниця та Управління звернулися з касаційними скаргами про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Севастополя та ухвали Севастопольського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 28.09.2012 року між ОСОБА_2 та «Hing Lee Furniture Co.,LTD.» (Китай) був укладений контракт №280912HGL щодо постачання товару «меблі і частини меблів» виробництва «Shenzhen Xingli Furniture Co.,LTD.», країна виробник - Китай.

18 січня 2013 року ОСОБА_2 надав до Митниці електрону митну декларацію №123030000/2013/000190 (далі - ЕМД) та товаросупровідні документи на товар, із зазначенням митної вартості товару за ціною договору.

Митниця прийняла рішення №123030000/2013/000011/2 від 18.01.2013 року щодо корегування митної вартості товару із визначенням митної вартості товару з застосуванням шостого (резервного) методу та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №123030000/2013/00012.

19 січня 2013 року ОСОБА_2 подав до Митниці декларацію № 123030000/2013/000210. Митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №123030000/2013/00014.

21 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Митниці зі скаргою № 21/01/13-1 щодо відміни незаконного рішення Митниці №123030000/2013/000011/2 від 18.01.2013 року про корегування митної вартості товарів.

Відповідно до заяви № 21/01/13 від 21.01.2013 року товар був відвантажений на збереження до складу митного органу та видана уніфікована митна квитанція МД-1 серія КВ № 044306 від 22.01.2013 року.

Також, ОСОБА_2 звернувся з запитом до ДП «Держзовнішінформ» щодо здійснення експертного аналізу про цінову експертизу меблів в асортименті.

24 січня 2013 року ОСОБА_2 отримав експертний висновок №12/22 відповідно до якого ціни на меблі відповідають цінам, вказаним на інвойсі, що встановлені ОСОБА_2, а 25 січня 2013 року ОСОБА_2 отримав відповідь Митниці щодо залишення рішення № 123030000/2013/000011/2 від 18.01.2013 року про корегування митної вартості товарів без змін.

Того ж дня, ОСОБА_2 подав до Митниці ВМД № /2013/000292. Митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №123030000/2013/00030 від 5.02.2013 року, посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушив вимоги ч. 1 ст. 257, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 року.

6 лютого 2013 року для оформлення випуску товару під гарантію ОСОБА_2 подав ВМД №123030000/2013/000424 із зазначенням вартості товару, визначеної Митницею відповідно до рішення № 123030000/2013/00011/2 від 18.01.2013 року за резервним методом.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 49 Митного Кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ст. 50 зазначеного Кодексу відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Митного Кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 Митного Кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного Кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що при митному оформлені ОСОБА_2 були надані: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) №280912HGL від 28.09.2012 року та додатки до нього; рахунок-фактура (інвойс) № CI-H1212013-KLP002 від 12.12.2012 року; банківські платіжні доручення; документ, що підтверджує вартість перевезення товару.

Крім того, ОСОБА_2 за власним бажанням, було надано додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, що не є обов'язковими: прайс-лист виробника від 12.12.2012 року; митна декларація країни відправлення від 10.12.2012 року; сертифікати на підтвердження якості товару (сертифікат походження товару);копія висновку ДП «Держзовнішінформ» № 12/22 від 24.01.2013 року; копія каталогу виробника.

Таким чином, ОСОБА_2 були надані усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що оскаржуване рішення щодо коригування митної вартості товару не містить вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформації щодо послідовного застосування методів визначеної митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом; відсутня інформація щодо проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 цього Кодексу; при наявності посилання на використання цінової бази автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, відсутня інформація з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов.

При цьому, відмова митниці у митному оформленні не може базуватись виключно на інформації ЄАІС ДМСУ, оскільки таке рішення повинне прийматися при оцінці і інших наданих доказів у сукупності, зокрема, висновку ДП «Держзовнішінформ».

Оскільки судами попередніх інстанцій була встановлена наявність факту надмірної сплати коштів, суди прийшли до обґрунтованого висновку, що порушені права Товариства підлягають поновленню шляхом стягнення зайво сплаченого мита та податку на додану вартість.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційних скаргах, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Севастопольської митниці Міністерства доходів та зборів України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Севастополі відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Севастополя від 21 травня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.