Справа № 826/4203/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 січня 2015 року 10:15 № 826/4203/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України,

Прокуратури Київської області

треті особи ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про визнання протиправними дії та скасування наказу від 27.02.2014р. №143к,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Генеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач-1) та Прокуратури Київської області (далі по тексту - відповідач-2), треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про:

- визнання незаконними дії службової особи Прокуратури Київської області - колишнього прокурора Київської області Витязя М.І. щодо підготовки та направлення до Генеральної прокуратури України подання від 27.02.2014р. за №11-120вих-14 про звільнення позивача з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням;

- визнання незаконним та скасування наказу виконувача обов'язків Генерального прокурора України від 27.02.2014р. №143к про звільнення позивача з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Фастівського міжрайонного прокурора Київської області з 27.02.2014р.;

- стягнути на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ прийнято неправомірно, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач-1 проти заявленого позову заперечив з тих підстав, що звільнення позивача відбулось за його особистим волевиявленням та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому оскаржуваний наказ прийнято правомірно.

Відповідач - 2 заперечив проти позову підтримуючи позицію Генеральної прокуратури України.

Третя особа - 1 проти позовних вимог заперечила та просила суд розглядати справу за її відсутності.

Третя особа - 2 проти позову заперечила з тих підстав, що й відповідача - 1.

В судовому засіданні 22.12.2014р. суд по справі перейшов в письмове провадження на підставі статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відповідно до наказу Генерального прокурора України №1938к від 30.12.2012р. призначений на посаду Фастівського міжрайонного прокурора Київської області.

Наказом в.о. Генерального прокурора України №143к від 27.02.2014р. ОСОБА_1 звільнений з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) на підставі подання прокурора області Витязя М.І. та рапорту ОСОБА_1

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом №143к від 27.02.2014р. позивач зазначає, що рапорт на звільнення за власним бажанням від 27.02.2014р. був ним написаний під тиском групи осіб у кількості понад 40 чоловік, які застосовуючи погрози фізичного насильства щодо нього на інших працівників прокуратури вимагали від позивача написання заяви про звільнення з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.02.2014р. під час здійснення прокурором Фастівської міжрайонної прокурори Київської області ОСОБА_1 особистого прийому громадян до приміщення Фастівської міжрайонної прокуратури Київської області та до його кабінету прибули близько 100 чоловік, які вимагали від позивача написати заяву про звільнення з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням.

Того ж дня, позивачем написано заяву на ім'я Генерального прокурора України про звільнення з займаної посади за власним бажанням.

Під час розгляду справи судом встановлено, що після написання позивачем заяви про звільнення з посади від 27.02.2014р. група осіб доставила позивача до прокуратури Київської області з метою подання його заяви про звільнення до відділу кадрів.

Як повідомив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (начальник відділу кадрів прокуратури Київської області), ОСОБА_1 разом з невідомими особами 27.02.2014р. приніс до відділу кадрів прокуратури Київської області заяву на звільнення за власним бажанням та через декілька годин подав рапорт, яким просив не розглядати його заяву про звільнення від 27.02.2014р. у зв'язку із тим, що вона була написана під тиском з боку представників громадськості.

27 лютого 2014 року ОСОБА_5 особисто передано у відділ кадрового забезпечення та внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України заяву ОСОБА_1 про звільнення та рапорт, яким останній просив не розглядати його заяву про звільнення.

Спецповідомленням №б/н від 27.02.2014р. Фастівської прокуратури Київської області за підписом заступника прокуратури повідомлено прокурора Київської області про обставини, що сприяли написанню ОСОБА_1 заяви про звільнення за власним бажанням від 27.02.2014р.

Даним Спецповідомленням від 27.02.2014р. також повідомлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою до Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області про застосування щодо нього примусу з боку представників партій «Удар», «Правий сектор», «Народна самооборона». Вказану заяву внесено до ЄРДР під №0000267 за ч. 1 ст. 269 КК України.

Однак, 27.02.2014р. прокурором Київської області винесено Подання на в.о. Генерального прокурора України №11-120вих-14 про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокуратура Київської області у зв'язку з поданням ним заяви про звільнення.

Спецповідомленням №04/3-18вих14 від 28.02.2014р. прокурора Київської області повідомлено Генеральну прокуратуру України про «Подію, що може набути в суспільстві негативного резонансу».

В судовому засіданні представник Прокуратури Київської області повідомив, що Генеральній прокуратурі України про Спецповідомлення щодо подій, які передували звільненню позивача, було відомо.

Проте, наказом в.о. Генерального прокурора України №143к від 27.02.2014р. звільнено ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) на підставі подання прокурора області Витязя М.І. та рапорту ОСОБА_1

12 березня 2014 року позивач подав до Генеральної прокуратури України рапорт (заява) яким повідомив про факти, які були підставою написання ним заяви про звільнення від 27.02.2014р.

Відповідно до листа Генеральної прокуратури України №05/2/2-9638-14 від 26.06.2014р., перевірка Генеральною прокуратурою України щодо фактів повідомлених у Спецповідомленні №б/н від 27.02.2014р. Фастівської прокуратури Київської області не проводилась, оскільки за даним фактом СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Також даним листом від 26.06.2014р. №05/2/2-9638-14 повідомлено суд, що рішення про перегляд оскаржуваного наказу за рапортом ОСОБА_1 від 27.02.2014р. та від 12.03.2014р. ГП України не приймалось. Наказ про звільнення позивача є чинним.

Так, звільнення з роботи працівника за власним бажанням регламентовано ст. 38 КЗпП України, відповідно до якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або письмово роботодавця за два тижні.

Зазначений двотижневий термін може бути скорочено, якщо заяву працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлено неможливістю продовжувати роботу, а саме у випадку:

переїзду на нове місце проживання;

переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість;

вступу до навчального закладу;

неможливості проживання у даній місцевості, підтвердженої медичним висновком;

догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом;

догляду за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи;

виходу на пенсію;

прийняття на роботу за конкурсом, а також інших поважних причин.

У даній ситуації роботодавець або уповноважений ним орган зобов'язаний розірвати трудові відносини в певний строк, зазначений у заяві, і видати наказ, у якому причини й дата звільнення мають бути чітко сформульовані. При цьому вагомість причин звільнення працівник повинен довести документально.

Однак, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботу й не зажадав розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за раніше поданою заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

В межах вказаного двотижневого строку працівник має право відкликати раніше подану заяву про звільнення, і в такому разі протягом двотижневого строку від дня подачі заяви посада не вважається вакантною.

ОСОБА_1 в заяві від 27.02.2014р. не зазначив, що він просить звільнити його до закінчення двотижневого строку у зв'язку з цим Генеральна прокуратура України не мала права видавати наказ про звільнення позивача в день написання ним заяви про звільнення.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, трудові правовідносини регулюються не тільки нормами трудового законодавства, але й загальними нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що написання ОСОБА_1 заяви про звільнення з посади за власним бажання не було його вільним волевиявленням та не відповідало його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину таких вимог є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним.

Зокрема, ст. 231 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої сторони, визнається судом недійсним.

Положеннями ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до абз. 5 п. 4.5 Наказу Генеральної прокуратури України від 15.12.2011, № 2гн "Про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України" (станом на момент звільнення позивача) Подання про звільнення міськрайпрокурорів надсилати до Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за місяць до закінчення строку їх повноважень. У разі дострокового звільнення міськрайпрокурора подання повинні містити конкретні обґрунтування причин звільнення.

Судом встановлено, що Прокуратурою Київської області завчасно направлено Подання про звільнення ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України.

Отже, зважаючи на обставини написання позивачем 27.02.2014 заяви про звільнення із займаної посади, в якій не вказано ні підстав, ні бажаної дати такого звільнення, на неподання заяви ним особисто до відділу кадрів Прокуратури Київської області, небажання дійсного настання наслідків за результатами його розгляду, про що свідчить написаний ОСОБА_1 того ж дня рапорт на ім'я в.о. Генерального прокурора України з проханням не розглядати його заяву про звільнення з займаної посади, на думку суду є протиправними дії Прокуратури Київської області щодо підготовки та направлення до Генеральної прокуратури України подання від 27.02.2014р. за №11-120вих-14 про звільнення ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням.

Позивачем 12.03.2014 (тобто на 13 день після написання ОСОБА_1 під тиском заяви про звільнення з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області) особисто до Генеральної прокуратури України на ім'я в.о. Генерального прокурора України подано повторний рапорт (заяву) з детальним викладенням подій, що відбулися 27.02.2014р., з проханням ретельно розібратися в ситуації, що склалася, і вирішити питання про скасування наказу від 27.02.2014 за № 143к, оскільки він фактично не залишив роботи, бажає після одужання й надалі працювати в органах прокуратури України і не наполягає на звільненні з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області.

Факт написання позивачем 27.02.2014р. заяви про звільнення за власним бажанням під тиском групи осіб підтверджується показами свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Також факт написання позивачем вказаної заяви під тиском підтверджується постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житника О.В. про закриття кримінального провадження від 24.09.2014р. №0001076 та протоколами допиту свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_3 та інших, які містяться в матеріалах справи.

Суд погоджується з думкою позивача, що оскаржуваний наказ від 27.02.2014р. №143к про його звільнення прийнятий передчасно, а тому повинен бути скасований у судовому порядку.

Дана позиція підтверджується практикою Верховного Суду України, а саме постановами від 29.05.2012р. у справі №21-122а-12 та від 05.12.2011р. у справі №21-236а11.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення Генеральною прокуратурою України та Прокуратурою Київської області норм статті 38 Кодексу законів про працю України при звільненні ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Прокуратурою Київської області протиправно вчинені дії щодо підготовки та направлення до прокуратури України Подання від 27.02.2014р. за №11-120вих-14 про звільнення ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням, а Генеральна прокуратура України в свою чергу, не на підставі та не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України; необґрунтовано без урахування усіх обставин (написання заяви під тиском третіх осіб) та несвоєчасно (з порушення строку, передбаченого статтею 38 Кодексу законів про працю України), тобто не протягом розумного строку прийняла наказ від 27.02.2014 за № 143к про звільнення ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачами у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Прокуратури Київської області щодо підготовки та направлення до Генеральної прокуратури України подання від 27.02.2014р. за №11-120вих-14 про звільнення ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області за власним бажанням.

Визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов'язки Генерального прокурора України від 27.02.2014р. №143к про звільнення ОСОБА_1 з посади Фастівського міжрайонного прокурора Київської області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді Фастівського міжрайонного прокурора Київської області з 27.02.2014р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 27.02.2014р. до дня поновлення на посаді.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.В. Амельохін