Справа № 520/4665/14-а
Суддя: Прохоров П. А.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 520/4665/14-а
Провадження № 2-а/520/230/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Прохорова П.А.,

при секретарі - Козловій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Одеси адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради та Львівської міської ради про визнання протиправними дії та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати дії відповідачів щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності - незаконними та скасувати постанови №41 від 20.01.2014 року та №164 від 10.02.2014 року, як необґрунтовані, безпідставні та винесені з порушенням діючого законодавства, стягнути з відповідачів на користь позивача понесені позивачем судові витрати.

В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, представник позивача надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представники відповідачів за обставинами справи повторно у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Зважаючи на зазначені обставини, та виходячи з положень ч.4 ст.128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, а відповідачі є суб'єктами владних повноважень.

З наданих сторонами на огляд суду доказів та пояснень щодо обставин справи, суд встановив, що 20.01.2014 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Одеської міської ради було винесено постанову №41 у справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні 20.12.2013 року адміністративного правопорушенняё передбаченого ст. 152 КУпАП (що виразилось у розклеюванні оголошень про надання банківського кредиту у не відведених для цього місцях у м. Львові, що порушує розділ 20 п. 20.1.25 «Правил благоустрою м. Львова»), та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

10.02.2014 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Одеської міської ради було винесено постанову №164 у справі про адміністративне правопорушення, за якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні аналогічного до зазначеного адміністративного правопорушення та притягнуто її до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. При цьому зазначена постанова очевидно має описку в частині дати її винесення, якою зазначена 10.02.2013 рік, оскільки її текст має посилання на події 17.01.2014 року, та як вбачається з контексту такої постанови - на час її винесення 17.01.2014 року є вже минулою датою, а з такого, зважаючи на відсутність пояснень зі сторони відповідача, суд приймає до уваги пояснення позивача, щодо того, що належна дата винесення такої постанови є 10.02.2014 року.

В свою чергу позивач, не погоджуючись з викладеними у вказаних постановах обставинах, та не погоджуючись з підставами їх винесення, оскаржила їх до суду, та просила їх скасувати, з тих підстав, що нею зазначені правопорушення не скоювались, оскільки у період скоєння відповідних правопорушень вона не перебувала у м. Львів.

Так, за даними наданими до матеріалів справи позивач в період з 24.11.2013 по 28.12.2013 рр. перебувала за кордоном (в Російській Федерації), що підтверджується долученою до матеріалів справи копією авіаційних квитків та спростовує факт перебування позивача у м. Львів 20.12.2013 року та розклеювання нею оголошень, що є підставою для визнання постанови № 41 від 20.01.2014 року незаконною.

Окрім того, позивачем також спростовано Постанову № 164 від 10.02.2014 року відповідно до якої остання 17.01.2014 року розклеювала рекламно-інформаційні оголошення у м. Львів, даний факт позивач спростовує наданою до суду копією обмінної картки з пологового будинку № 5 відповідно до якої 17.01.2014 року нею здавалися аналізи у пологовому будинку № 5 в м. Одесі, що унеможливлює перебування позивача у цей день у м. Львів.

За такого викладені обставини у вказаних постановах та відповідних протоколах, є надуманими та не об'єктивними, такими, що спростовуються наданими позивачем доказами.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАСУ, обов'язок доказування правомірності своїх дій покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та зважаючи на відсутність будь-яких пояснень чи заперечень зі сторони відповідачів, обґрунтованими вбачаються посилання позивача на її відсутність за місцем та у час скоєння вказаних правопорушень, на неповідомлення її посадовими особами про притягнення її до адміністративної відповідальності, що є грубим порушенням її прав та інтересів, на неповне дослідження посадовими особами при винесенні оскаржуваних постанов всіх обставин адміністративних справ про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах у повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до викладених вище обставин вимоги позивача про визнання дій відповідачів незаконними та скасування зазначених постанов вбачаються обґрунтованими.

Разом з тим щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат суд вказує на наступне:

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані з прибуттям до суду; витрати, пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, та проведенням судових експертиз, витрати пов'язані з проведенням огляду доказів навісці та вчиненням інших дія необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Виходячи з викладеного, зважаючи на положення Закону України «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», зважаючи на надані стороною позивача відомості про сплату грошових коштів позивачем на користь її представника за договором про надання правової допомоги №1 від 11.04.2014 року, враховуючи на дані суду відомості про час роботи представника, суд доходить висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в рівних частинах, з кожного, в розмірі 36,54 грн., та компенсація витрат позивача на отримання правової допомоги в розмірі 350 грн. Зазначене вбачається обґрунтованим виходячи з того, що відповідно до наявної серед матеріалів справи квитанції про сплату судового збору - судовий збір позивачем було сплачено в розмірі 73,08 грн.; з наданого розрахунку робочого часу обґрунтованими вбачаються лише 2 години, що були витрачені представником позивача на підготовку та подання адміністративного позову до Київського районного суду м. Одеси, що були тарифіковані за згодою сторін угоди про надання правової допомоги, по 350 грн. за годину, та разом з тим необґрунтованими вбачаються посилання сторони позивача на відпрацьовані представником години, пов'язані з явкою такого представника у судові засідання 27.05.2014 року, 11.08.2014 року, 07.10.2014 року та 17.11.2014 року, оскільки такі засідання було проведено за відсутності представника позивача, що вбачається з матеріалів справи, та необґрунтованими вбачаються заявлені 2 години усного консультування представником позивача такого позивача, оскільки з наданих суду відомостей про таке не вбачається можливим встановити достовірність існування таких обставин.

Керуючись ст. ст. 2, 71, 87, 94, 128, 161-163, КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради та Львівської міської ради про визнання протиправними дії та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Львівської міської ради щодо складання протоколу №6-0746 від 20.12.2013 року та №5-001б від 17.01.2014 року про адміністративні правопорушення за ст. 152 КУпАП відносно ОСОБА_1

Визнати протиправними дії Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Одеської міської ради щодо винесення постанов №41 від 20.01.2014 року та №164 від 10.02.2013 (2014) року, в справах про адміністративні правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП.

Стягнути з Бюджету міста Одеси на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) компенсацію понесених позивачем судових витрат в загальному розмірі 386,54 грн.

Стягнути з Бюджету міста Львова на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) компенсацію понесених позивачем судових витрат в загальному розмірі 386,54 грн.

Провадження у справах про адміністративне правопорушення - закрити.

Згідно с.171-2 КАС України, рішення місцевого загального суду, як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.