Справа № 2а-10/11
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 грудня 2014 року м. Київ В/800/5625/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Винокурова К.С. (доповідач)

Мойсюка М.І.

Олексієнка М.М.

Пасічник С.С.

Рецебуринського Ю.Й.

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року (К/9991/68699/12), постановленої за результатами касаційного розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_6 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в особі Комісії з припинення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Голова Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації Мазепа Володимир Олександрович про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов'язання вчинити інші дії,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просив поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати матеріальну і моральну шкоду та зобов'язати вчинити інші дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Святошинської РДА № 122-к від 31 березня 2006 року в частині встановлення ОСОБА_6 надбавки за високі досягнення у праці у відсотках до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років у розмірі 20 %. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки за високі досягнення у праці у відсотках до посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років, відповідно до розміру надбавки, встановленої розпорядженням Святошинської РДА № 224-к від 01 червня 2004 року за період часу з 01 січня 2006 року по 07 лютого 2007 року. Стягнуто з Святошинської РДА на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року, скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову постанову, якою відмовлено позивачу у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_6 17 грудня 2014 року подав до суду заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року.

У заяві про перегляд Верховним Судом України вказаного рішення Вищого адміністративного суду України скаржник ставить питання про його скасування, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому ОСОБА_6 в обґрунтування заяви посилається на ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2014 року у справі № К/800/9837/13, від 07 травня 2014 року у справі № К/800/54991/13, К/800/54547/13, від 09 липня 2014 року у справі № К/800/13797/14, від 26 червня 2014 року у справі № К/9991/31026/12, від 13 листопада 2012 року у справі № К/9991/24879/11, від 22 травня 2014 року у справі № К/800/11016/13, від 11 липня 2013 року у справі № К/9991/31706/11, в яких, на його думку, по іншому ніж в оскаржуваній ухвалі застосовано ч. 2 ст. 32, ст. 40, ст. 42, ст. 42-1, ст. 49-2, ст. 103 Кодексу законів про працю України.

Статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України визначено підстави для подання заяви про перегляд судових рішень.

Відповідно до положень зазначеної статті заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом;

3) порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення Вищим адміністративним судом України незаконного судового рішення з питань, передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Зі змісту статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень, не є підставою для звернення до Верховного Суду України з заявою про перегляд судових рішень. Зокрема, ухвали касаційного суду, в яких не розв'язано спір по суті, не можуть бути переглянуті Верховним Судом України.

У судових рішеннях, на які посилається заявник, відсутнє різне правозастосування в подібних правовідносинах, яке відповідно до статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України може бути підставою для перегляду судових рішень в адміністративній справі Верховним Судом України.

Так, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2014 року стосовно якої подано заяву про перегляд, зокрема зазначено, що позивачу було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу господарського забезпечення Святошинської РДА у зв'язку з реорганізацією структури відповідача та приведення штатного розпису відповідача до вимог рішення сесії Святошинської районної у місті Києві ради від 31 жовтня 2006 року за № 43, однак позивач від запропонованої посади відмовився, про що було складено відповідний Акт.

Однак, в рішенні Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року у справі № К/800/11016/13 вказано, що суди першої та апеляційної інстанцій по даній справі задовольняючі позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, свої рішення мотивували, зокрема, тим, що перед звільненням позивачу не пропонувалася як робота за відповідним фахом (спеціальністю), так і інша робота, яка є на підприємстві, в установі, організації.

Колегія суддів не розцінює як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року у справі К/800/11016/13, оскільки зазначене судове рішення не підтверджує доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а свідчить про різні обставини справ, за наслідками оцінки яких суд дійшов різних правових висновків.

Також ОСОБА_6, в обґрунтування заяви, додає ухвалу Вищого адміністративного суду від 11 липня 2013 року у справі № К/9991/31706/11, постановлену за результатами касаційного перегляду судових рішень у справі за позовом в якому особа просить визнати протиправними дії відповідача щодо направлення подання про неналежне виконання доручень та скасування надбавки за високі досягнення у праці, визнати протиправним та скасувати наказ відповідача, зобов'язати здійснити перерахунок заробітної плати з урахуванням надбавки та виплатити заробітну плату з урахуванням виплачених сум.

У вказаному рішенні зазначено, що позивачу у даній справі , скасовано встановлену йому надбавку за високі досягнення у праці на підставі подання в.о. начальника управління, прийнятого за результатами, встановленими перевіркою недоліків в роботі відділів, роботу яких відповідно до розподілу обов'язків координував позивач.

Тоді як в ухвалі, щодо якої подано заяву про перегляд, вказані інші обставини справи відносно надбавок за високі досягнення у праці. Так, ОСОБА_6 була встановлена надбавка за високі досягнення у праці у відсотках до посадового окладу, з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років у розмірі 20% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», а не скасовано надбавку внаслідок виявлення певних недоліків в роботі, як зазначено в ухвалі касаційного суду від 11 липня 2013 року у справі № К/9991/31706/11.

Отже, в даному випадку правовідносини не є подібними, в них ухвалені різні судові рішення та по різному застосовано норми матеріального права, що виключає можливість допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Крім того, слід зазначити, що ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2014 року у справі № К/800/9837/13, від 07 травня 2014 року у справі № К/800/54991/13, К/800/54547/13, від 09 липня 2014 року у справі № К/800/13797/14, від 26 червня 2014 року у справі № К/9991/31026/12, від 13 листопада 2012 року у справі № К/9991/24879/11, додані позивачем, не свідчать про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки у зазначених справах виносились ухвали про направлення справи на новий судовий розгляд, тобто спір по суті не вирішувався.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України для перегляду судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 236-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України адміністративної справи за позовом ОСОБА_6 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в особі Комісії з припинення Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Голова Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації Мазепа Володимир Олександрович про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, зобов'язання вчинити інші дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: К.С. Винокуров

М.І. Мойсюк

М.М. Олексієнко

С.С. Пасічник

Ю.Й. Рецебуринський