Справа № 826/17325/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2015 року 10:20 № 826/17325/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «М енд С форвардінг Ко»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2014 року № і № , -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «М енд С форвардінг Ко» (надалі - позивач або ТОВ «М енд С форвардінг Ко») з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2014 року № і № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.11.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 03.12.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на відсутність у відповідача законних підстав, згідно норм п. 86.9 ст. 86, п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, для нарахування сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість і податку на прибуток та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень за наслідками проведеної документальної позапланової перевірки ТОВ «М енд С форвардінг Ко» (акт від 14.10.2014 року №64/26-53-22-014-26-32305728). Крім того, позивач вказує на те, що висновки контролюючого органу про порушення ТОВ «М енд С форвардінг Ко» норм зазначеного Кодексу в частині правомірності формування підприємством сум валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за наслідками господарських операцій з контрагентом ТОВ «Магірус ЛТД» документально і нормативно не підтверджуються. Зокрема, факти придбання ТОВ «М енд С форвардінг Ко» навантажувально-розвантажувальних послуг у ТОВ «Магірус ЛТД» (згідно договору від 10.01.2011р. № СС-21) та використання результатів таких наданих послуг в господарській діяльності, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що наявні у позивача. В свою чергу, висновки відповідача про безтоварність зазначеного правочину ґрунтуються виключно на неналежних документальних доказах і безпідставних суб'єктивних припущеннях, а тому суперечать вимогам чинного законодавства України. З огляду на вищенаведене спірні податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

У судове засідання 03.12.2014 року з'явився представник позивача, який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у призначене на 03.12.2014 року судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що у відповідності до положень ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою. Про причини неявки у дане судове засідання відповідач суду не повідомляв, клопотань чи заяв про розгляд справи без участі його представника або про відкладення судового засідання не заявляв.

При цьому, 03.12.2014 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та такими, що прийняті у межах та на підставі наявних у ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повноважень у зв'язку з виявленими під час перевірки ТОВ «М енд С форвардінг Ко» порушень вимог податкового законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд у судовому засіданні 03.12.2014 року на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи неприбуття належним чином повідомленого відповідача та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

В ході судового розгляду встановлено, що протягом періоду з 01.10.2014 року по 07.10.2014 року працівником ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, згідно норм пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «М енд С форвардінг Ко» з питань правильності дотримання податкового законодавства в частині взаємовідносин з ТОВ «Магірус ЛТД» (ідентифікаційний код 37122550) за період з 29.10.2010 року по 30.06.2014 року, за результатами якої складений акт від 14.10.2014 року № 64/26-53-22-01-26-32305728 (надалі - акт перевірки).

В тексті цього акта перевірки, копія якого наявна в матеріалах справи, містяться висновки працівника податкової інспекції про завищення позивачем, в порушення норм п. 138.1 і п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), валових витрат за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року на загальну суму 1 354 908,00 грн. та завищення податкового кредиту за місяці січень - червень, серпень і вересень-жовтень 2011 року та лютий 2012 року на загальну суму податку на додану вартість 267 874,32 грн. - в порушення норм п. 198.1, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 і п. 200.4 ст. 200 ПК України. Епізоди даних правопорушень відповідач пов'язує з фактом неправомірного врахування ТОВ «М енд С форвардінг Ко» при визначенні об'єктів оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість витрат на придбання послуг у ТОВ «Магірус ЛТД», згідно договору про надання послуг від 10.01.2011 року № СС-21, який, на думку перевіряючого, не мав реальних можливостей для здійснення зазначених господарських операцій.

При цьому, перевіряючим були враховані висновки та обставини, викладені в акті Білоцерківської ОДПІ Київській області ДПС від 06.07.2012 року № 1833/22-3/37122550 «Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Магірус», з питань повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період листопад 2011 року, січень-лютий 2012 року». Зокрема, в цьому акті про результати проведення перевірки контрагента позивача зазначено наступне: 1) за результатами проведення 08.02.2012 року перевірки фактичного місцезнаходження ТОВ «Магірус ЛТД» виявлено відсутність останнього за податковою адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Садова, буд. 16; 2) свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Магірус ЛТД» анульоване 03.03.2012 року у зв'язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням; 3) в ході проведення аналізу податкової звітності встановлено, що основні виробничі фонди у вказаного товариства відсутні.

Відповідно до тексту постанови старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області старшого лейтенанта податкової міліції Буздиган П.М. від 29.07.2014 року, вказаним Слідчим управлінням проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000324 від 05.06.2013 року, порушеному за фактами вчинення злочинів за ознаками передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України. В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб у складі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 під керівництвом ОСОБА_5, організували діяльність так званого «конвертаційного центру». Схема незаконної діяльності «конвертаційного центру» полягала в тому, що вказані особи використовуючи підприємства з ознаками фіктивності, в т.ч. ТОВ «Магірус ЛТД» (), документально оформляли неіснуючі фінансово-господарські операції з продажу товарів (робіт, послуг), після чого передавали вказані документи замовникам послуг - реально діючим суб'єктам господарської діяльності різних областей України для їхнього відображення в бухгалтерському і податковому обліках з метою незаконного формування податкового кредиту і валових витрат, заниження своїх податкових зобов'язань з податку на додану вартість і податку на прибуток підприємств. У подальшому, клієнти «конвертаційного центру» перераховували грошові кошти на банківські рахунки фіктивних підприємств, які знімалися готівкою та поверталися представникам діючих суб'єктів господарської діяльності за виключенням частини коштів в якості оплати за надані послуги. Зокрема, будучи допитаним як свідок, ОСОБА_6 (значиться засновником ТОВ «Магірус ЛТД») зазначив, що на прохання ОСОБА_5 став засновником названого підприємства, однак фінансово-господарської діяльності він фактично не здійснював та наміру займатися господарською діяльністю не мав, а ТОВ «Магірус ЛТД» зареєстрував без мети здійснення підприємницької діяльності.

На підставі вищевикладеного працівник відповідача, в свою чергу, дійшов висновку про відсутність у ТОВ «М енд С форвардінг Ко» достатніх правових підстав для формування сум валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок нереальних правочинів з постачальником послуг ТОВ «Магірус ЛТД».

За результатами проведеної документальної перевірки ТОВ «М енд С форвардінг Ко» перевіряючий дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 308 959,00 грн. (в т.ч. за 1-ий квартал 2011 року на 26 517,00 грн., за 2-ий квартал 2011 року - 84 106,00 грн., за 2 - 3-ий квартали 2011 року - 163 142,00 грн., за 2 - 4-ий квартали 2011 року - 232 132,00 грн., за 1-ий квартал 2012 року - 2 188,00 грн., за 1-е півріччя 2012 року - 40 009,00 грн., за 3-и квартали 2012 року - 40 009,00 грн., за 2 - 4-ий квартали 2012 року - 50 310,00 грн.) та заниження податку додану вартість на загальну суму 231 854,00 грн. (в т.ч. за січень 2011 року на 8 483,00 грн., за лютий 2011 року - 5 450,00 грн., за березень 2011 року - 8 917,00 грн., за квітень 2011 року - 36 092,00 грн., за травень 2011 року - 24 683,00 грн., за червень 2011 року - 13 867,00 грн., за серпень 2011 року - 15 983,00 грн., за вересень 2011 року - 52 743,00 грн., за жовтень 2011 року - 23 936,00 грн., за листопад 2011 року - 41 700,00 грн. При цьому висновки про завищення ТОВ «М енд С форвардінг Ко» розміру податкового кредиту за звітний податковий період лютий 2012 року на суму 36 020,00 грн. були попередньо зафіксовані в іншому акті перевірки Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС від 18.06.2012р. № 139222-520/32305728 «Про результати виїзної планової перевірки ТОВ «М енд С форвардінг Ко» (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.11 по 31.03.12», а тому до складу заниженого об'єкту оподаткування податком на додану вартість за результатами поточної документальної перевірки позивача не увійшли).

29 жовтня 2014 року ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення (форми «Р»):

- за № , яким визначило ТОВ «М енд С форвардінг Ко» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 353 053,00 грн., в т.ч. 282 442,00 грн. за основним платежем, 70 611,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № , яким визначило ТОВ «М енд С форвардінг Ко» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 98 454,00 грн., в т.ч. 65 636,00 грн. за основним платежем, 32 818,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), який набрав чинності 01 січня 2011 року, «витрати» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Крім того, розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим Наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010р. № 969, що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010р. за № 1401/18696 та діяв до 16.12.2011р., і Порядком заповнення податкової накладної, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011р. № 1379, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 року за № 1333/20071, (який набрав чинності 16 грудня 2011 року та був чинний станом на момент існування спірних правовідносин).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому, у листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз викладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

В ході судового розгляду також встановлено, що 10 січня 2011 року між ТОВ «М енд С форвардінг Ко» (Замовник), в особі директора Ладивіра О., та ТОВ «Магірус ЛТД», в особі директора Липовенко Н.А., був укладений договір про надання послуг за № СС-21.

За умовами цього Договору Виконавець зобов'язується за усним чи письмовим завданням Замовника та встановлені Сторонами строки, надати комплекс допоміжних транспортних послуг, послуг щодо пакування/розпакування, розбирання/збирання вантажів, переміщення до місця призначення з навантажувально-розвантажувальні роботи, а Замовник - оплатити такі послуги в розмірах, визначених згідно розд. 3 зазначеного Договору (а саме, згідно п. 3.1 Договору вартість комплексу послуг, визначається відповідно до Прейскуранту, погодженого Сторонами (Додаток № 1 до Договору). Виконавець, зокрема, здійснює розбирання/збирання вантажу, пакування/розпакування з наданням при необхідності пакувальних матеріалів, навантаження/розвантаження, розміщення вантажу і переміщення в спеціальні контейнери використаного пакувального матеріалу (п. 2.3.1 п. 2.3 цього Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору, результати виконання робіт оформлюється актом виконаних робіт (наданих послуг).

Розрахунки між сторонами проводяться в безготівковій формі шляхом перерахування Замовником коштів на рахунок Виконавця у банку з моменту отримання рахунку-фактури та підписаного акта виконаних робіт (п. 3.2 і п. 3.3 Договору).

На підтвердження фактів надання ТОВ «Магірус ЛТД» зазначених послуг на адресу ТОВ «М енд С форвардінг Ко» та проведення розрахунків за такі надані послуги позивач надав до суду копії наступних документів: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10.01.2011 року № 10/1, від 15.01.2011 року № 10/2, від 19.01.2011 року № 10/3, від 25.01.2011 року № 10/4, від 02.02.2011 року № 5/1, від 14.02.2011 року № 5/2, від 24.02.2011 року № 5/3, від 07.03.2011 року б/н, від 15.03.2011 року № 34, від 23.03.2011 року б/н, від 29.03.2011 року б/н, від 05.04.2011 року № 24/2, від 05.04.2011 року № 24/1, від 07.04.2011 року № 27/1, від 11.04.2011 року № 27/2, від 13.04.2011 року б/н, від 15.04.2011 року № 32/1, від 18.04.2011 року № 32/2, від 20.04.2011 року № 32/3, від 22.04.2011 року № 33/1, від 25.04.2011 року № 33/2, від 26.04.2011 року № 33/3, від 27.04.2011 року № 44/1, від 28.04.2011 року № 47/1, від 29.04.2011 року № 47/2, від 30.04.2011 року № 47/3, від 05.05.2011 року б/н, від 07.05.2011 року б/н, від 11.05.2011 року б/н, від 13.05.2011 року б/н, від 16.05.2011 року б/н, від 20.05.2011 року б/н, від 23.05.2011 року б/н, від 26.05.2011 рок б/н, від 30.05.2011 року б/н, від 31.05.2011 року б/н, від 07.06.2011 року б/н, від 20.06.2011 року б/н, від 25.06.2011 року б/н, від 30.06.2011 року б/н, від 03.08.2011 року б/н, від 09.08.2011 року б/н, від 10.08.2011 року б/н, від 30.08.2011 року б/н, від 06.09.2011 року б/н, від 09.09.2011 року б/н, від 12.09.2011 року б/н, від 15.09.2011 року б/н, від 20.09.2011 року б/н, від 23.09.2011 року б/н, від 28.09.2011 року б/н, від 30.09.2011 року б/н, від 18.10.2011 року б/н, від 21.10.2011 року б/н, від 25.10.2011 року б/н, від 28.10.2011 року б/н, від 31.10.2011 року б/н, від 02.11.2011 року б/н, від 04.11.2011 року б/н, від 09.11.2011 року б/н, від 11.11.2011 року б/н, від 14.11.2011 року б/н, від 17.11.2011 року б/н, від 21.11.2011 року б/н, від 24.11.2011 року б/н, від 29.11.2011 року б/н, від 03.02.2012 року б/н, від 07.02.2012 року б/н, від 10.02.2012 року б/н, від 13.02.2012 року б/н, від 16.02.2012 року б/н, від 21.02.2012 року б/н, від 25.02.2012 року б/н, від 28.02.2012 року б/н, від 29.02.2012 року б/н, від 03.05.2012 року б/н, від 04.05.2012 року б/н, від 07.05.2012 року б/н, від 08.05.2012 року б/н, від 10.05.2012 року б/н, від 11.05.2012 року б/н, від 14.05.2012 року б/н, від 15.05.2012 року б/н, від 16.05.2012 року б/н, від 18.05.2012 року б/н, від 22.05.2012 року б/н, від 24.05.2012 року б/н, від 24.05.2012 року б/н, від 25.05.2012 року б/н, від 29.05.2012 року б/н, від 31.05.2012 року б/н на загальну суму 1 656 300,00 грн. (з ПДВ), оформлених за результатами виконання ТОВ «Магірус ЛТД» навантажувально-розвантажувальних робіт;

- робочих листів до вказаних актів виконаних робіт (останні містять відомості про місце надання послуг, кількість витраченого часу та задіяних в наданні послуг людей, вартість того чи іншого виду послуг);

- податкових накладних від 14.01.2011 року № 12, від 02.02.2011 року № 5, від 10.01.2011 року № 10, від 07.03.2011 року № 8, від 15.03.2011 року № 34, від 23.03.2011 року № 35, від 29.03.2011 року № 44, від 05.04.2011 року № 24, від 06.04.2011 року № 27, від 07.04.2011 року № 32, від 08.04.2011 року № 33, від 11.04.2011 року № 44, від 14.04.2011 року № 47, від 05.05.2011 року № 11, від 07.05.2011 року № 41, від 11.05.2011 року № 49, від 13.05.2011 року № 105, від 16.05.2011 року № 107, від 18.05.2011 року № 109, від 20.05.2011 року № 116, від 23.05.2011 року № 119, від 25.05.2011 року № 125, від 07.06.2011 року № 104, від 14.06.2011 року № 108, від 16.06.2011 року № 110, від 03.08.2011 року № 20, від 09.08.2011 року № 34, від 10.08.2011 року № 50, від 30.08.2011 року № 114, від 06.09.2011 року № 36, від 09.09.2011 року № 46, від 12.09.2011 року № 55, від 15.09.2011 року № 76, від 20.09.2011 року № 111, від 23.09.2011 року № 115, від 28.09.2011 року № 128, від 30.09.2011 року № 133, від 18.10.2011 року № 80, від 21.10.2011 року № 92, від 25.10.2011 року № 94, від 28.10.2011 року № 110, від 31.10.2011 року № 113, від 02.11.2011 року № 35, від 04.11.2011 року № 37, від 09.11.2011 року № 49, від 11.12.2011 року № 52, від 14.11.2011 року № 54, від 17.11.2011 року № 60, від 21.11.2011 року № 67, від 24.11.2011 року № 86, від 29.11.2011 року № 89, від 03.02.2012 року № 26, від 07.02.2012 року № 28, від 10.02.2012 року № 32, від 13.02.2012 року № 34, від 16.02.2012 року № 37, від 21.02.2012 року № 40, від 25.02.2012 року № 42, від 28.02.2012 року № 44, від 29.02.2012 року № 50, всього на загальну суму ПДВ 267 874,00 грн.;

- картки рахунку бухгалтерського обліку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» по операціях з ТОВ «Магірус ЛТД» за період з 29.10.2010 року по 30.06.2014 року;

- виписок Відділення «Русанівське» АТ «ОТП Банк» в м. Києві (МФО 300528) по особовому рахунку ТОВ «М енд С форвардінг Ко» № 9246 з відомостями про перерахування протягом 2011 року і 1-го кварталу 2012 року сум коштів (всього 1 656 300,000 грн.) на користь ТОВ «Магірус ЛТД» в якості оплати за послуги згідно договору від 10.01.2011 року № СС-21 (вартість послуг з ПДВ).

За результатами дослідження вище перелічених первинних документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

При цьому, на думку суду, відповідачем не було надано належних документальних доказів відсутності у контрагента позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договору від 10.01.2011 року № СС-21, зокрема, того, що ТОВ «Магірус ЛТД» не було зареєстроване в якості платника податку на додану вартість або того, що його реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

Натомість, правомірність посилань відповідача на факт анулювання свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ТОВ «Магірус ЛТД» від 15.12.2010 року № 100314486 (копія якого наявна в матеріалах даної справи) рішенням контролюючого органу від 03.03.2012 року, як на підставу для визнання податкових накладних, виписаних ТОВ «Магірус ЛТД» на адресу позивача, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, спростовано в судовому порядку, а саме: постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2013 року (копія якої наявна в матеріалах даної справи), залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 року (текст якої розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень) по справі № 2а-5956/12/1070 за позовом ТОВ «Магірус ЛТД» до Державного реєстратора Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області Тодаренка О.В. та Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС про визнання протиправними дій, скасування запису та рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ, було скасоване рішення Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС від 03.03.2012 року № 1/15-3 про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «Магірус ЛТД» як таке, що прийняте безпідставно.

Наразі відомостей про скасування постанови Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2013 року по справі № 2а-5956/12/1070 жодною із сторін до суду надано не було, а, відтак, судом вбачається, що наявні в матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за перевіряємий період, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до усних пояснень представника позивача, наданих 03.12.2014 року в судовому засіданні у даній справі, необхідність замовлення та придбання у третіх осіб (в т.ч. у вищеназваного контрагента) навантажувально-розвантажувальних послуг було зумовлено специфікою господарської діяльності ТОВ «М енд С форвардінг Ко» (а саме: у відповідності до установчих та реєстраційних документів до основних видів діяльності Товариства за КВЕД відносяться, зокрема: 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт», 49.42 «Надання послуг з перевезення речей», 52.10 «Складське господарство»). В ході надання платних транспортно-експедиційних послуг і складських послуг (до складу яких в тому числі входили послуги з навантаження, розвантаження та пакування вантажів) ТОВ «М енд С форвардінг Ко» за браком власних трудових ресурсів змушене було залучати до виконання останніх третіх осіб (зокрема, ТОВ «Магірус ЛТД»).

Додатково на обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду копії наступних документів: статуту ТОВ «М енд С форвардінг Ко», витягу та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідки з органу статистики відносно ТОВ «М енд С форвардінг Ко»; штатних розкладів ТОВ «М енд С форвардінг Ко», затверджених на певні дати 2011 - 2014 років; договору оренди нежилого приміщення від 19.12.2008 року № 10-12/0458-08, укладеного позивачем як орендарем з ТОВ «М енд С Груп» щодо платного строкового користування нежилими приміщеннями, розташованими за адресою: м. Київ, вул. О. Довбуша, 37, для розміщення складу, та додаткових угод від 31.12.2009 року № 14 і від 31.12.2010 року № 2 до вказаного Договору оренди; договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом/транспортно-експедиційне обслуговування, укладених в 2007, 2008, 2010 і 2011 роках між позивачем та підприємствами-замовниками комплексу транспортно-експедиційних послуг, і первинних документів до таких договорів.

Зі змісту наведених вище документів вбачається наявність у позивача ділової мети на укладення з ТОВ «Магірус ЛТД» спірного договору від 10.01.2011 року № СС-21 з метою придбання навантажувально-розвантажувальних та інших супутніх послуг для організації процесу перевезення вантажів на замовлення третіх осіб.

Натомість, відповідачем не було надано до суду належних доказів, які б свідчили про відсутність у підприємства ТОВ «Магірус ЛТД» умов для здійснення господарської діяльності (відсутність майна, складських приміщень, обладнання та виробничих потужностей, в т.ч. орендованих, а також трудових ресурсів, тощо), в т.ч. із залученням третіх осіб, на момент укладення і вчинення спірного правочину. При цьому, посилання відповідача на висновки акта перевірки Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС від 18.06.2012 року № 139222-520/32305728, як на належний документальний доказ фіктивності діяльності контрагента позивача, суд вважає необґрунтованими, оскільки правомірність дій такої відповідного контролюючого органу по проведенню відповідної документальної невиїзної перевірки ТОВ «Магірус ЛТД» була спростована судовому порядку, а саме: постановою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2012 року, копія якої наявна в матеріалах даної справи, та залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2013 року, текст якої розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справі № 2а-5137/12/1070 за позовом ТОВ «Магірус ЛТД» до Державного реєстратора Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області Тодаренка О.В. та Білоцерківської ОДПІ Київської області ДПС про визнання протиправними дій. Наразі відомості про скасування постанови Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2013 року у справі № 2а-5137/12/1070 жодною із сторін до суду надано не було.

Також, в силу п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Так, безпосередньо в акті перевірки від 14.10.2014 року № 64/26-53-22-014-26-32305728 не наведено правової норми, в силу якої на платника податку (покупця) покладена відповідальність за недекларування та несплату податкових зобов'язань платником податку-контрагентом (продавцем), шляхом позбавлення його права на податковий кредит.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в його ухвалі від 10.10.2012 року за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

Також, в ухвалі від 22.08.2012 року у справі № К/9991/14668/11 Вищий адміністративний суд України, зокрема, вказує на те, що витребування у контрагента документів про державну реєстрацію і реєстрацію платником податків на додану вартість є достатнім доказом розумності дій та обачності підприємства при обранні того чи іншого контрагента.

Так, в ході розгляду даної справи судом відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «М енд С форвардінг Ко» і ТОВ «Магірус ЛТД», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження факту підписання спірного правочину не уповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки від 14.10.2014 року № 64/26-53-22-014-26-32305728 також відсутні відомості про визначення контрагенту позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ «Магірус ЛТД» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, зокрема, у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Разом з тим, відповідач в ході судового розгляду даної справи не надав суду, по-перше, будь-які інші достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності або пред'явлення обвинувачення посадовим особам ТОВ «М енд С форвардінг Ко» та/або його контрагента - ТОВ «Магірус ЛТД», безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірного правочину, з направлення матеріалів відповідних кримінальних справ до суду, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України.

З урахуванням того, що по справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованим платником податку на додану вартість, суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачу сум податку на прибуток і податку на додану вартість, та застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковим повідомленнями-рішеннями від 29.10.2014 року № і № .

Крім того, суд погоджується із правомірністю посилань позивача на неврахуванням відповідачем вимог п. 102.1 ст. 102 ПК України при визначенні сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток за результатами проведення документальної перевірки ТОВ «М енд С форвардінг Ко».

Як вбачається з текстів наказу ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 12.09.2014 року та акта від 14.10.2014 року № 64/26-53-22-014-26-32305728 документальну позапланову виїзну перевірку позивача здійснено за період 29.10.2010 року по 30.06.2014 року.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

За результатами дослідження змісту акта перевірки від 14.10.2014 року № 64/26-53-22-014-26-32305728 суд не встановив, а відповідач документально не підтвердив наявність правових підстав для проведення донарахувань спірних сум грошових зобов'язань за період з 01.01.2011 року по 30.08.2011 року (тобто за 1095 днів, що передують призначенню перевірки), а тому, як наслідок, суд приходить до висновку про порушення відповідачем строку давності при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29.10.2014 року № і № .

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «М енд С форвардінг Ко» задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 29.10.2014 року № і № .

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок