Справа № 203/2999/14-а (2а/0203/127/2014)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 рокусправа № 203/2999/14-а (2а/0203/127/2014)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2014 року по справі № 203/2999/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа: Дніпропетровська Митниця Міндоходів про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа: Дніпропетровська Митниця Міндоходів, в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця Нежумирі А.О. Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, щодо прийняття до виконання виконавчого документу винесеного на підставі постанови Кіровського районного суду від 23.02.2012 року №3/0418/347/2012, 0418/886/ щодо нього в частині конфіскації товару вартістю 2952349.60 грн.;

- визнати протиправними дії державного виконавця Нежумирі А.О. Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, щодо відкриття виконавчого провадження від 09.04.2014 року ВП №42899915 на підставі виконавчого документа винесеного згідно постанови Кіровського районного суду від 23.02.2012 року № 3/0418/347/2012, 0418/886/2012 щодо нього в частині конфіскації товару вартістю 2952349.60 грн.;

- скасувати постанову від 09.04.2014 року ВП №42899915 про відкриття виконавчого провадження Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідачем було неправомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.04.2014 року, оскільки третьою особою було пропущено строк на подання виконавчого документу до виконання, а також з причин невідповідності виконавчого документа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2014 року в задоволені адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням адміністративного судупершої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2014 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

30.10.2014 року, на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, яка обґрунтована перебуванням представника позивача у відрядженні у м. Києві.

Враховуючи наявність факту про завчасне повідомлення осіб про час та місце розгляду справи, як Позивача, так і його представника, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання , оскільки неможливість Позивача завчасно забезпечити наявність свого представника в судовому засіданні не є достатньою підставою для перенесення розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.02.2012 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 0418/886/2012 було ухвалено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, передбаченого статтею 352 Митного кодексу України, у виді конфіскації на користь держави майна (вентилятори, фарба, клей, комп'ютерні запчастини) загальною вартістю 2 952 349,60 грн..

26 березня 2012 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 р. було залишено без змін.

06 вересня 2013 року відділ ДВС ухвалив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 р. у зв'язку з порушенням стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

01 жовтня 2013 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 0418/886/2012 стягувачу було поновлено строк для пред'явлення до виконання постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 р..

22 листопада 2013 року відділ ДВС ухвалив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 р. у зв'язку з порушенням стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

16 січня 2014 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/8478/13-а постанову про відмову у відкриті виконавчого провадження від 22.11.2013 р. було визнано незаконною та скасовано.

09 квітня 2014 року відповідач ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2012 р.

Вважаючи відкриття виконавчого провадження протиправним, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб встановлений чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеною позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст..25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Приписами ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6 1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу та полягає в примусовому виконані судового рішення. Примусове виконання рішень здійснюється органами державної виконавчої служби, які входять до системи органів Міністерства юстиції України. Посадова особа державної виконавчої служби відкриває виконавче провадження на підставі виконавчих документів, до яких зокрема відносяться рішення суду, за умови якщо не закінчився строк на пред'явлення такого виконавчого документа та він відповідає вимогам закону. Проте, зокрема у випадку, якщо особою було пропущено строк на подання виконавчого документа до виконання, державний виконавець зобов'язаний відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у справі № 0418/886/2012 було накладення адміністративного стягнення у розмірі 2952349.60 грн. передбаченого ст.352 Митного кодексу України.

Строк на подання виконавчого документу до виконання у подібних справах передбачений ст.301 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення у розмірі 2952349.60 грн. мала бути подана протягом 3 місяців з дня її винесення.

Водночас, зі змісту матеріалів справи вбачається, що Дніпропетровська Митниця Міндоходів неодноразово зверталася до Відповідача з постановою про накладення адміністративного стягнення.

Проте, Відповідач відмовляв Дніпропетровській Митниці Міндоходів у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском ним строку на подання виконавчого документу до виконання.

Так, зокрема 22 листопада 2013 року відповідач ухвалив постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропущенням стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2014 року постанову відповідача від 22.11.2013 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження було визнано незаконною та скасовано через відсутність підстав для застосування державним виконавцем приписів пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 606-ХІV.

Відповідно до ст.255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, в даному випадку відкриття провадження у справі про накладення адміністративного стягнення було здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, що свідчить про неможливість застосування Відповідачем приписів ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, Відповідач при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначенні чинним законодавством.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2014 року є обґрунтованою та законною, а підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2014 року по справі № 203/2999/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко