Справа № 804/20743/14
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікова Олена Василівна
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
16 грудня 2014 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, в якому позивач просить:
- визнати неправомірними дії Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області з приводу відмови у розгляді, погодженні та державній реєстрації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж; земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 загальною площею 0,400 га, замовником якої є ОСОБА_2, а розробником якої є ТОВ "ГЕОПРО";
- зобов'язати Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області забезпечити розгляд, погодження та державну реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1, загальною площею 0,400 га, замовником якої є ОСОБА_2, а розробником якої є ТОВ "ГЕОПРО".
В обґрунтування позову зазначено, що позивачеві на праві власності належить домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. З метою приватизації земельної ділянки, на якій розміщене вказане домоволодіння. 14.11.2014 ОСОБА_2 звернулась до ТОВ "ГЕОПРО" для розробки технічної документації із землеустрою. Після виготовлення документації із землеустрою по вказаній ділянці її було направлено в Управління Держземагенства в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області для погодження та проведення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Однак, відповідач своїм листом від 15.12.2014 року вих. № 28/27-524 відмовив ОСОБА_2 в погодженні технічної документації та, відповідно, в реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, зазначивши про те, що формування земельної ділянки здійснюються за проектами землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач наголосив на тому, що надана відповідь Управління Держземагенства в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 15.12.2014 року вих. № 28/27-524 складена у довільній формі та не містить обґрунтованих підстав відмови у погодженні технічної документації із землеустрою та відмови у реєстрації в Державному земельному кадастрі вказаної вище земельної ділянки.
Представник позивача у судове засідання 25.12.2014 прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд зодовольнити позов та заявив клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідач в судове засідання не прибув, просив розглянути справу за відсутністю його повноважного представника, про що зазначив в своїх запереченнях проти позову.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
На підставі вказаного рішення суду від 17.10.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.12.2014 зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську за ОСОБА_2, що підтверджується витягом з означеного реєстру № 30466007 від 14.12.2014.
Крім того, згідно договору дарування від 14.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3., ОСОБА_2 отримано в дар іншу 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську.
На підставі заяви ОСОБА_2 від 14.11.2014 та технічного завдання, ТОВ "ГЕОПРО" була розроблена технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,400 га., після чого позивачка звернулась до Управління Держземагенства в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області із заявою про погодження розробленої техдокументації із землеустрою та здійснення реєстрації в державному земельному кадастрі означеної земельної ділянки. На що отримала відмову відповідача, оформлену листом від 15.12.2014 року вих. № 28/27-524, в якому перший, посилаючись на норми ст. 118, 122, 79-1 Земельного Кодексу України, відмовив ОСОБА_2 в розгляді і погодженні технічної документації із землеустрою та державній реєстрації земельної ділянки, зазначивши про те, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Відповідно до ч. 1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Статтею 116 Земельного кодексу України визначені підстави набуття права власності на земельні ділянки, так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 цієї статті громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (ч.3 ст.116 Земельного кодексу).
Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, при чому вказана норма передбачає два шляхи безоплатного отримання у власність земельних ділянок: шляхом приватизації земельних ділянок, якими громадяни користуються, або шляхом відведення таких ділянок із земель державної або комунальної власності.
Із аналізу наведеної норми вбачається, що приватизації земельних ділянок проводиться на підставі технічної документації із землеустрою, а безоплатне отримання у власність (відведення) таких ділянок - на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Із системного аналізу приведених вище норм земельного законодавства суд доходить висновку про те, що оскільки позивачка набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, то, відповідно, набуття права власності на земельну ділянку у даному випадку здійснюється шляхом приватизації такої ділянки, на підставі технічної документації.
За наведених обставин, відмова відповідача у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з посиланням на відсутність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є неправомірною.
До того ж, в матеріалах справи наявний лист відповідача від 18.11.14 вх. № 06-25/181114/3, з якого видно, що отримавши заяву та пакет документів від ОСОБА_2 для організації робіт із виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, відповідачем виконано дії з вивчення та попередньої перевірки наданих матеріалів щодо організації роботи по виготовленню документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою: по АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, для її подальшої державної реєстрації. При цьому, про необхідність розроблення в даному випадку проекту відведення земельної ділянки відповідачем нічого не зазначалось, більш того перевірений пакет документів направлений відповідачем для виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі до ТОВ "ГЕОПРО".
Також, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України при їх формуванні та на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України
Згідно вимог ч. 4 ст. 24 вказаного Закону, для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.
Відповідно до п. 111 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку введення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року за № 1051, державний кадастровий реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку.
Як визначено п. 77 означеного Порядку, у разі невідповідності електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, державний кадастровий реєстратор складає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру протокол проведення перевірки електронного документа за формою згідно з додатком 16.
Згідно п. 3 Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.
Відповідно п. 7 ст. 79-1 Земельного кодексу України, винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Частино. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Надана відповідь Управління Держземагенства в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, оформлена листом від 15.12.2014 року вих. № 28/27-524 складена у довільній формі, не несе нормативно-правового характеру, не містить обґрунтованої відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою та реєстрації земельної ділянки та ніяким чином не роз'яснює неможливість відповідачем розгляду, погодження та державної реєстрації земельної ділянки.
Таким чином, суд погоджується з тим, що відмова Управління Держземагенства в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, оформлена листом від 15.12.14 за № 28/27-524 є протиправною, такою, що грубо порушує права позивача, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати неправомірними дії Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області з приводу відмови у розгляді, погодженні та державній реєстрації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1, загальною площею 0,400 га, замовником якої є ОСОБА_2, а розробником якої є ТОВ "ГЕОПРО".
Зобов'язати Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області забезпечити розгляд, погодження та державну реєстрацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1, загальною площею 0,400 га, замовником якої є ОСОБА_2, а розробником якої є ТОВ "ГЕОПРО".
Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова