Справа № 2а/205/238/14 (205/8907/14-а)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2014 рокусправа № 2а/205/238/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 (дов. Від 17.07.2014)

відповідача: - не з'явився

треті особи: - ОСОБА_2

-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2014 року

у справі № 2а/205/238/2014

за позовом ОСОБА_4

до виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та Ленінської районної ради м. Дніпропетровська

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»

про визнання незаконним рішення,-

встановиВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради та Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», в якому просив поновити строк звернення до адміністративного суду за захистом прав; рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 14.03.1989 №127/2 визнати незаконним повністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення позивача до адміністративного суду.

Ухвала суду обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято 14 березня 1989 року, з адміністративним позовом позивач звернувся до суду 23 жовтня 2014 року, жодних доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивач не зазначив, правові підстави для поновлення строку відсутні.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу суду та направити справу для подальшого розгляду справи. Позивач зазначає. що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам, наведеним позивачем в адміністративному позовні стосовно строків звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання відповідачі повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її внаслідок наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є питання правомірності прийняття рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 14.03.1989 №127/2. Означеним рішенням узаконено житловий будинок та прибудови, сіні, літня кухня, сарай по АДРЕСА_1., а саме: узаконено та прийнято в експлуатацію житловий будинок А-1 за гр.ОСОБА_5 (помер 2 1974 році); узаконено та прийнято в експлуатацію житлову прибудову за ОСОБА_6. Цим же рішенням зобов'язано гр.. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внести зміни в генплан через міжміське бюро технічної інвентаризації.

Посилаючись на те, що ОСОБА_8 (батько позивача) до Ленінського виконкому з заявою про узаконення житлового будинку та прибудов не звертався, позивач зазначає, що оскаржуване рішення позбавляє ОСОБА_7 і його сім'ю значної частки успадкованого за законом після смерті батьків (батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2) нерухомого майна.

Звертаючись до суду з позовом 23.10.2014, позивач просив суд поновити строк звернення до суду за захистом прав.

В якості обставин на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем зазначено, що своєчасному зверненню ОСОБА_4 за захистом порушеного права до адміністративного суду перешкоджала тяжка хвороба ОСОБА_8, який з 1982 року страждав психічним захворюванням, визнаний Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська недієздатним з січня 1993 року та інвалідом 2-ї групи за психічним захворюванням.

Після смерті ОСОБА_8 01.12.2005 позивач став правонаступником ОСОБА_8 і набув права і обов'язки спадкодавця ОСОБА_8 в червні 2006 року, тобто після спливу 16-ти років після ухвалення рішення райвиконкому.

Причиною пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду за захистом порушеного права позивач зазначає також обмеження ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_2 в правах шляхом недоведення, не роз'яснення ОСОБА_8 його законному представнику, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та утаювання від них органом владних повноважень, Ленінським райвиконкомом, їх прав, обов'язків, як співвласників та забудовників нерухомого майна, забезпечених державою, порядку узаконення самочинно збудованого нерухомого майна.

Крім того, позивач посилається на те, що позивач ОСОБА_4, його батько ОСОБА_8 та мати - ОСОБА_2, не маючи юридичної освіти і відповідної кваліфікації в галузі права і доступу до службової документації органу державної влади Ленінського райвиконкому, не знали, не могли і не повинні були дізнатися про те, що існує встановлений Інструкцією обов'язковий «Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», недотримання якого органом державної влади, Ленінським райвиконкомом, порушить їх права.

Виходячи з визначеного позивачем предмету позову, наведені позивачем в позовній заяві обставини пропуску законодавчо встановленого строку суд першої інстанції не визнав поважними, з чим колегія суддів погоджується.

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та в межах наданих йому повноважень дійшов правильного висновку про залишеня адміністративного позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Приймаючи до уваги, що позивач на момент набуття прав та обов'язків як спадкоємець ОСОБА_8 знав про рішення Ленінської районної ради народних депутатів №127/2 від 14.03.1989, позивач, який вважає, що вказаним рішенням порушено його права, мав можливість звернутися до суду у встановлений діючим законодавством на той час строк.

Наведені позивачем обставини не свідчать про наявність істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення певної процесуальної дії, неможливість з незалежних від позивача причин звернутися до суду з позовом з дотримання аконодавчо встановленого строку.

Жодна норма законодавства України не обмежує та не обмежувала конституційно закріплене право особи на судовий захист своїх прав і свобод.

Посилання позивача на необізнаність в галузі права, а також те, що лише в жовтні 2014 року позивачем встановлено, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення мав дотримуватися порядку реєстрації будинків та домоволодінь, який було визначено в Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966, не є перешкодою для звернення позивача до суду у випадку, якщо він вважає, що означеним вище рішенням порушені будь-які його права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені вище обставини не є свідченням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Інші обставини, за яких позивачем пропущений строк з поважних причин, із матеріалів справи не вбачаються.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність застосування судом першої інстанції правових наслідків, встановлених ст.100 КАС України.

Передбачені ст.204 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 196, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року у справі №2а/205/238/2014 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко