Справа № 216/7815/14-а
Суддя: Мясоєдова О. М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/7815/14-а
Провадження№2-а/216/323/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Мясоєдової О.М.

за участю секретаря Усік М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: визнати відмову відповідача в нарахуванні та виплаті йому одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності, що є різницею у компенсаціях при встановленні ІІІ та ІІ груп інвалідності, у розмірі 15 мінімальних заробітних плат на момент виплати протиправною; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову компенсацію при встановленні ІІ групи інвалідності, що є різницею у компенсаціях при встановленні ІІІ та ІІ груп інвалідності, як інваліду ІІ групи в розмірі 15 мінімальних заробітних плат у сумі 18 175 грн 20 коп. з урахуванням отриманої суми; стягнути з відповідача одноразову компенсацію при встановленні ІІ групи інвалідності, що є різницею у компенсаціях при встановленні ІІІ та ІІ груп інвалідності, як інваліду ІІ групи в розмірі 15 мінімальних заробітних плат у сумі 18 175 грн 20 коп. з урахуванням отриманої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії. 26 січня 2011 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, тому згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він мав право на отримання одноразової компенсації в розмірі 30 мінімальних заробітних плат. 5 лютого 2014 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, тому відповідно до ст. 48 указаного Закону він має право на отримання різниці в компенсаціях в розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Однак відповідачем йому було виплачено лише 94 грн 80 коп. зазначеної різниці в компенсаціях, замість 18 270 грн, недоплачена сума різниці складає 18 175 грн 20 коп. 7 липня 2014 року він звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату недоплаченої суми одноразової компенсації при встановленні інвалідності ІІ групи згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але листом від 16 липня 2014 року відповідач відмовився зробити такий перерахунок.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача Туманова І.В. у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження. Надані відповідачем заперечення підтримує. У запереченнях відповідач проти задоволення позову заперечував, вказавши, що виплата одноразової компенсації при встановленні ІІ групи інвалідності позивачу проведена відповідно до діючого на момент виплати законодавства України. Зважаючи на вищевикладене, просив суд у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 26 січня 2011 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, а 5 лютого 2014 року йому встановлено ІІ групу інвалідності. У квітні 2014 року відповідач виплатив позивачу різницю в компенсаціях у зв'язку зі встановленням останньому ІІ групи інвалідності в розмірі 94 грн 80 коп. 7 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату недоплаченої суми одноразової компенсації при встановленні інвалідності ІІ групи згідно зі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак листом від 16 липня 2014 року відповідач відмовився зробити такий перерахунок.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам І групи - 60 мінімальних заробітних плат; інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи - 30 мінімальних заробітних плат. У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як убачається з матеріалів справи позивач має право на отримання різниці у компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Компенсаціями за шкоду, заподіяну здоров'ю, є одноразова компенсація та щорічна допомога на оздоровлення. Вихідним критерієм нарахування цих компенсацій є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

При визначенні розміру належної позивачу різниці у компенсаціях відповідач виходив із розмірів, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлено розмір компенсацій за шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних сумах.

Проте, ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Статтею 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином, виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору необхідно застосувати саме положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та положення законів України про бюджет на відповідний рік для встановлення розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням їх дії у часі, а не зазначену постанову Кабінету Міністрів України, яка суперечить вказаним законам.

За таких обставин позивач, при встановлені йому ІІ групи інвалідності, набув право на отримання різниці у компенсації відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати його перерахувати і виплатити позивачу суму недоплаченої різниці у компенсаціях, виходячи з розміру 15 мінімальних заробітних плат за вирахуванням виплаченої суми в розмірі 94 грн 80 коп.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 92 Конституції України, ст. ст. 48, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 11, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 різниці одноразової компенсації у зв'язку зі встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправною.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю одноразової компенсації у зв'язку зі встановленням інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 мінімальних заробітних плат у сумі 18 175 грн 20 коп., з урахуванням отриманої суми.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Мясоєдова О.М.