Справа № 2а-1970/232/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р. Справа № 23913/11

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря Щерби С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державного підприємства «Ковалівський горілчаний завод» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 року у справі за позовом прокурора Монастириського району в інтересах держави в особі Монастириського відділення Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області до державного підприємства «Ковалівський горілчаний завод» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА :

Прокурор Монастириського району в інтересах держави в особі Монастириського відділення Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області 31.01.2011року звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовною заявою до державного підприємства «Ковалівський горілчаний завод» про стягнення заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувались узгоджені суми податкових зобов'язань, що призвело до виникнення податкового боргу, сума якого на день звернення до суду становить 42 085,50 грн.

Оскаржуваною постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 року позовну заяву прокурора Монастириського району в інтересах держави в особі Монастириського відділення Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області до державного підприємства «Ковалівський горілчаний завод» про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з державного підприємства «Ковалівський горілчаний завод» податковий борг в сумі 42085 грн. 50 коп. за рахунок його активів, який перерахувати на рахунки: 70 (сімдесят) грн. 00 коп. податку на прибуток на р/р №0375, державний бюджет Монастириський район 14010100, код одержувача 11021000, банк ГУДК в Тернопільській області МФО 838012; 39077 грн. 75 коп. податку на додану вартість на р/р №0375, державний бюджет Монастириський район 14010100, код одержувача 23588177, банк ГУДК в Тернопільській області МФО 838012; 338 грн. 51 коп. податку з власників транспортних засобів на р/р №0394 місцевий бюджет Ковалівська сільська рада 12020100, код одержувача 23588177, банк ГУДК в Тернопільській області МФО 838012; 2527 грн. 84 коп. земельного податку на р/р №0394, місцевий бюджет Ковалівська сільська рада 13050100, код одержувача 23588177, банк ГУДК в Тернопільській області МФО 838012; 71 грн. 40 коп. комунального податку на р/р №0394, місцевий бюджет Ковалівська сільська рада 16010200, код одержувача 23588177, банк ГУДК в Тернопільській області МФО 838012.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що заборгованість нарахована Державною податковою інспекцією була здійснена без врахування переплати, яка підтверджується актом звірки від 04.06.2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач, повідомлений про визначені контролюючим органом суми податкового зобовязання, у зазначених вище податкових повідомленнях рішеннях, правом на їх оскарження до суду не скористався. Отже, виходячи з вищенаведеного та приймаючи до уваги пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III відповідач, ДП «Ковалівський горілчаний завод», в період з 18.07.2008 року по 27.01.2011 року несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував узгоджені суми податкових зобов'язань, що призвело до виникнення податкового боргу, який станом на дату розгляду справи в суді, добровільно непогашений, та в загальній сумі становить 42 085,50 грн. (25183,03 + 16902,47)

Згідно підпункту 5.4.1 пункту 5.4, статті 5 Закону України № 2181-ІІІ узгоджена сума податкового зобов'язання не сплачена платником податків у визначені законом строки визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно пп. 2.1.4. п. 2.1, пп. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону України № 2181-ІІІ контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати заходи з погашення податкового боргу.

Відповідно до підпункту 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Монастириським відділенням Бучацької МДПІ направлялось на адресу відповідача дві податкові вимоги: №1/21 від 17 липня 2008 року, яку боржник отримав 18.07.2008 року та №2/25 від 18 серпня 2008 року, яку боржник отримав 28.08.2008 року. 24 вересня 2008 року Монастириським відділенням Бучацької МДПІ прийнято рішення №4818 про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Згідно із пп. 3.1.1, п. 3.1, ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»встановлено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкових зобов'язань виключно за рішенням суду.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Виходячи зі змісту статей 1-2 Закону України «Про Державну податкову службу в Україні»від 04.12.1990 року №509-ХІІ (із змінами та доповненнями), ст. 20 Закону України «Про систему оподаткування»від 25 червня 1991 року N 1252-XII, позивач у справі, Монастириське відділення Бучацької МДПІ, належить до системи органів державної податкової служби, на які покладено обов'язки щодо здійснення контролю за своєчасністю та повнотою сплати податків і зборів, а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Відповідач у справі державне підприємство «Ковалівський горілчаний завод»зареєстроване, як юридична особа у Монастириській районній державній адміністрації Тернопільської області 09.11.2005 року, ід. к. 32147811, перебуває на обліку як платник податків у Монастириському відділенні Бучацької МДПІ.

Відповідно до абз. 1 ст. 67 Конституції України, п. 2-3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування»від 25 червня 1991 року №1251-XII, на відповідача, як платника податків, покладений обов'язок подавати до державних податкових органів та інших органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи та відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів) та сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Згідно пп. 4.1.1 п. 4.1 зобов'язань (далі Закон України №2181-ІІІ), платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Пункт 4.1 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ вказує на те, що платники податків зобов'язані своєчасно, в терміни визначені спеціальними законами з питань оподаткування, подавати до контролюючих органів за місцем реєстрації звітність пов'язану з нарахуванням та сплатою податків.

Згідно з абз. 1 п. 5.1 ст. 5 Закону України №2181-ІІІ податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без проведення будь-яких інших видів перевірок платника податків; г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Згідно з пп. 4.2.3 п. 4.2 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається на платника податків, за винятком випадків, визначених пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 2 Закону №2181-ІІІ, податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3. ст. 5 Закону України №2181-ІІІ, передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до п. 16.1.1 ч. 16.1. ст. 16 Закону України №2181-ІІІ після закінчення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п. 17.1.7 ч. 17.1. ст. 17 Закону України №2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в порядку пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ самостійно обчислював суми податкового зобов'язання, які зазначав у податкових деклараціях і розрахунках та подавав до контролюючих органів за місцем реєстрації. Самостійно узгоджена сума заборгованості за період з 18.07.2008 року по 27.01.2011 року становить 25183,03 грн., в т. ч. по податку на прибуток 70,00 грн., по податку на додану вартість 22323,00 грн., по податку з власників транспортних засобів 338,51 грн., по земельному податку 2380,12 грн., по комунальному податку 71,40 грн., про що свідчить обґрунтований розрахунок сум, що стягуються з ДП «Ковалівський горілчаний завод».

Вказана заборгованість також підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість з березня 2009р. по ІІІ квартал 2010 року (а.с.10-14), розрахунком суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів від 27.02.2009 (а.с.15), податковими розрахунками земельного податку за 2009 2010 роки (а.с.16), податковими розрахунками комунального податку за І квартал 2009 ІІІ квартал 2010 року (а.с.17-20).

Крім того, як слідує із матеріалів справи, Монастириським відділенням Бучацької МДПІ в період з червня по вересень 2010 року включно, за результатами контрольно-перевірочної роботи по ДП «Ковалівський горілчаний завод» самостійно визначено суму податкового зобовязання в розмірі 16902,47 грн., в т.ч. 15 124,80 грн. штрафних санкцій, 1777,67 грн. пені.

Вище вказані податкові зобовязання підтверджується матеріалами справи, а саме: податковими повідомленнями рішеннями №/0 від 20.10.2010 року (підлягає до стягнення 5000,00 грн.), №114/ від 18.05.2010 року (10 000,00), №/0 від 22.02.2010 року. Матеріалами справи також підтверджується надсилання відповідачу та отримання останнім вищеперерахованих податкових повідомлень рішень (а.с.16).

Відповідно до пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України №2181-ІІІ з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає адміністративному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, повідомлений про визначені контролюючим органом суми податкового зобовязання, у зазначених вище податкових повідомленнях рішеннях, правом на їх оскарження до суду не скористався.

Отже, виходячи з вищенаведеного та приймаючи до уваги пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181-III відповідач, ДП «Ковалівський горілчаний завод», в період з 18.07.2008 року по 27.01.2011 року несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував узгоджені суми податкових зобов'язань, що призвело до виникнення податкового боргу, який станом на дату розгляду справи в суді, добровільно непогашений, та в загальній сумі становить 42 085,50 грн. (25183,03 + 16902,47)

Згідно підпункту 5.4.1 пункту 5.4, статті 5 Закону України № 2181-ІІІ узгоджена сума податкового зобов'язання не сплачена платником податків у визначені законом строки визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно пп. 2.1.4. п. 2.1, пп. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону України № 2181-ІІІ контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати заходи з погашення податкового боргу.

Відповідно до підпункту 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Монастириським відділенням Бучацької МДПІ направлялось на адресу відповідача дві податкові вимоги: №1/21 від 17 липня 2008 року, яку боржник отримав 18.07.2008 року та №2/25 від 18 серпня 2008 року, яку боржник отримав 28.08.2008 року.

24 вересня 2008 року Монастириським відділенням Бучацької МДПІ прийнято рішення №4818 про стягнення коштів та продаж активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Згідно із пп. 3.1.1, п. 3.1, ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»встановлено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкових зобов'язань виключно за рішенням суду.

Відповідно до норм ст. 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Відповідно до реч. 1 ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд не погоджується з доводами відповідача про неправомірне не зарахування переплати по акцизному збору в заборгованість по інших платежах (відповідно до акту звірки від 04.06.2008 року), оскільки, при розгляді справи судом розглядається спір про стягнення заборгованості з відповідача нарахованої Державною податковою інспекцією за період з 2009 по 2010 рік, а переплата на яку посилається відповідач була здійснена за попередні періоди, з 01.01.2008р. по 04.06.2008р.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що на день розгляду справи відповідач, має прострочену заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами, яка підтверджується матеріалами справи, в сумі 42085,50 грн. Станом на дату розгляду справи заборгованість відповідачем в добровільному порядку не погашена, а тому, підлягає стягненню в примусовому порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд встановив, що відповідачем були порушені норми чинного законодавства України, а саме зобов'язань, а тому, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора та позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи та підтверджені належними та допустимими доказами, а отже, підлягають задоволенню в повному обсязі.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Ковалівський горілчаний завод» - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 року у справі № 2а-1970/232/11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар