Справа № 2а/0370/920/11
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2011-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2011 року Справа № 2а/0370/920/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Грушецькому П.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до начальника державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції Левчука Сергія Дмитровича, відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції про часткове скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом начальника державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції Левчука Сергія Дмитровича, відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції про часткове скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Даний позов мотивовано тим, що між позивачем і АБ «Брокбізнесбанк» 07 грудня 2007 року було укладено кредитний договір за № 27/07 відповідно до якого останній надав йому у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 500000 тис. грн. З метою забезпечення виконання умов договору одночасно був укладений іпотечний договір, предметом іпотеки якого являється автозаправочна станція, площею 19,6 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 2а, с. Павлівка, Іваничівського району, Волинська область.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4 04 червня 2009 року було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автозаправочну станцію, що належить позивачу на праві приватної власності. Крім цього, цього ж дня було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на підземний склад нафтопродуктів, зливо приймальний пункт, паливно-роздавальні колонки, навіс, мастилобензоуловлювач, мастило збірний колодязь, резервуар-накопичувач, оглядовий колодязь, водоскиди з проїжджої частини, водовідвідну канаву, водоприймальний колодязь, оглядовий каналізаційний колодязь, септик 14 м. куб., каналізацію та вбиральню надвірну.

14 вересня 2009 року державним виконавцем - начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 16 листопада 2009 року - постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 55849,23 грн.

16 листопада 2010 року між позивачем і ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено мирову угоду із погодженим графіком погашення боргу. 25 лютого 2011 року дана мирова угода була затверджена Іваничівським районним судом. На підставі ухвали Іваничівського районного суду 22 березня 2011 року начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ Левчуком С.Д. було прийнято постанову № 14735196 про закінчення виконавчого провадження. Пунктом 2 даної постанови виділено в окреме провадження стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій.

Просить скасувати в цій частині постанову державного виконавця із наступних підстав.

Приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору відповідач не врахував, що виконавчою службою в період з 14 вересня 2009 року по 16 листопада 2010 року ніяких дій на примусове виконання виконавчих написів не вчинялось, а строк, встановлений постановою від 14.09.2009 року для добровільного виконання, не може застосовуватись, так як виконавчі документи через їх оскарження на даний момент вважались такими, що не набрали законної сили. Оскільки інший строк для добровільного виконання державними виконавцем не встановлювався, то є всі підстави вважати, що уклавши мирову угоду із стягувачем позивач виконав вимоги про погашення боргу добровільно.

Крім того, згідно статті 42 Закону України «Про іпотеку» боржнику надається право добровільно виконати вимоги за основним зобов'язанням чи ту їх частину, виконання якої прострочено в будь-який час до моменту продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Враховуючи те, що майно позивача - предмет іпотеки не було продано на прилюдних торгах, то весь період з часу відкриття виконавчого провадження є періодом, протягом якого ОСОБА_2 виконував свої зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати п. 2 постанови від 22 березня 2011 року та звільнити від обов'язку сплачувати виконавчий збір в сумі 55849,23 грн.

Представником позивача до судового засідання було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить скасувати п. 2 постанови від 22 березня 2011 року у ВП № 14732985 стосовно виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору, прийнятої начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ Левчуком С.Д., та зобов'язати відділ ДВС Іваничівського РУЮ та державного виконавця - начальника державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції Левчука Сергія Дмитровича вчинити дії, пов'язані зі звільненням ОСОБА_2 від сплати виконавчого збору в розмірі 55849,23 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала із підстав, у ньому викладених, та просить його задовольнити.

Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, просить справу розглядати за його відсутності. В письмових запереченнях зазначив, що на виконання виконавчого документа начальником ВДВС Іваничівського РУЮ Левчуком С.Д. 14.09.2009 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання до 21.09.2009 року. З метою примусового виконання 21.09.2009 року проведено опис та арешт заставленого майна, для встановлення вартості якого 16.11.2009 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

У зв'язку з невиконанням виконавчого документу 16.11.2009 року було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 55849,23 грн.

17 листопада 2009 року було винесено постанову про накладення арешту на рухоме майно та оголошено заборону на його відчуження.

Оскільки ухвалою від 25.02.2011 року Іваничівським районним судом визнано мирову угоду укладену між стягувачем та боржником 22.03.2011 року виконавче провадження було закінчено, а постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій виділено в окреме провадження.

Крім того, в період з 22.03.2010 року по 06.12.2010 року виконавче провадження було зупинено.

Вважає, що посилання позивача на Закон України «Про іпотеку» є безпідставним, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору виносилась лише в межах виконавчого провадження, де зазначені автозаправочні засоби, передані позивачем в заставу зо договором застави і належать до рухомого майна.

Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням , дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст.17 ч. 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Як вбачається із ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 1, ч. 2 п. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» ( Далі -Закону) примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим законом, зокрема підлягають до виконання виконавчі листи, що видаються судами, накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду.

Як вбачається із ч.1 ст.7 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

В судовому засіданні встановлено, що 14.09.2009 року начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ Левчуком С.Д. було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчих написів ВП № 14732985 та ВП № 14735196 та надано боржнику строк для добровільного виконання до 21.09.2009 року.

16 листопада 2009 року державним виконавцем у виконавчому провадженні № 14732985 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яка ним була отримана 20.11.2009 року, про що свідчить відмітка на бланку постанови.

Постановою від 22.03.2010 року виконавче провадження № 14732985 було зупинено у зв'язку з подачею позову про виключення майна з акту опису й арешту та 06.12.2010 року постановою державного виконавця дане виконавче провадження було поновлено.

Постанова направлена зацікавленим сторонам.

22 березня 2011 року державним виконавцем у виконавчих провадженнях № 14735196 та № 14732985 було винесено постанови закінчення виконавчого провадження на підставі ст.37 Закону, п 2. яких виділено в окреме провадження постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.

Постанови направлені зацікавленим сторонам.

Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесені постанов від 22.03.2011 року та вчинені виконавчих дій у межах вказаних виконавчих проваджень діяв в межах наданих йому повноважень та із дотриманням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання виконавчих написів начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ Левчуком С.Д. згідно вимог ст.18 Закону 14.09.2009 року було відкрито виконавчі провадження № 14732985 та № 14735196 та надано строк боржнику для добровільного виконання до 21.09.2009 року.

В судовому засіданні встановлено, що постанови про відкриття виконавчих проваджень та постанова про стягнення виконавчого збору позивачем були отримані, що не заперечується представником позивача.

Рішення ОСОБА_2 у встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання не було виконано.

Частиною 1 ст. 46 Закону передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Статтею 46 Закону передбачені підстави стягнення виконавчого збору, ставка якого становить десять відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання.

Із врахуванням вищевикладеного, державним виконавцем 16.11.2009 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 55849,23 грн., а саме в розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми.

Вказана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в судовому чи адміністративному порядку у встановлений законодавством строк позивачем не була оскаржена і на момент розгляду даної справи є чинною.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 погашено всю суму заборгованості по кредитному договору, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копією ухвали Іваничівського районного суду від 25.02.2011 року про укладення мирової угоди між боржником та стягувачем, а тому згідно вимог встановлених ст. 37 Закону начальником відділу ДВС Іваничівського РУЮ Левчуком С.Д. який діяв як державний виконавець 22.03.2011 року у виконавчих провадженнях № 14732985 та № 14735196 винесено постанови про закінчення виконавчого провадження.

Абз. 2 ч. 1 ст.46 Закону визначено, що у разі коли виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

У зв'язку з несплатою ОСОБА_2 виконавчого збору державним виконавцем згідно вимог ч. 7 ст. 46 Закону питання щодо стягнення виконавчого збору п.2 постанови від 22.03.2011 року було виділене в окреме провадження.

Постанова про закінчення виконавчого провадження в судовому чи адміністративному порядку у встановлений законодавством строк не була оскаржена.

Тому суд вважає, що державний виконавець при винесенні п.2 постанови про закінчення виконавчого провадження, а саме в частині щодо виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, на підставі ст..46 Закону, а тому постанова в цій частині скасуванню, та позов до задоволення не підлягають.

Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача та представника позивача про те, що ним на протязі всього часу вчинялися дії щодо виконання зобов'язань перед стягувачем, і ним фактично добровільно виконано рішення суду, а державним виконавцем не вживались заходи до виконання виконавчих написів нотаріуса, оскільки право на нарахування виконавчого збору у державного виконавця виникає після строків визначених ним у постанові для добровільного виконання рішення визначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, чого в даному випадку не було. Виконання виконавчого напису чи рішення суду через два роки не може вважатись його добровільним виконанням у строки визначені виконавцем і на дані правовідносини не впливають.

Також суд не бере до уваги посилання представника позивача на те, що позивачем постійно оскаржувались дії державного виконавця і судові рішення не набрали законної сили, так як оскарження виконавчих написів та дій державного виконавця не зупиняє виконавчого провадження. Крім цього, постанова про відкриття виконавчого провадження не оскаржувалась, ухвал про зупинення виконавчих дій не виносилось і підстави, визначені ст.36 Закону для зупинення виконавчого провадження, були відсутні.

Позовні вимоги до Левчука С.Д. не підлягають до задоволення, так як згідно норм Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем у даних справах виступають відповідні відділи ДВС, від імені якого діє начальник відділу, як державний виконавець.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобов'язання вчинити дії, то вони не підлягають до задоволення, із наступних підстав.

По - перше, суд враховує ту обставину, що підставою для зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дії є наявність певних обставин - це протиправність рішень, дій чи допущена бездіяльність суб'єкта владних повноважень, чого в даному випадку у діях відповідача не має.

По -друге, суд може відповідача зобов'язати вчинити дію, що була предметом розгляду в судовому засіданні, а в позові позивача ставиться інше питання, вирішення якого не пов'язане із законністю винесеної постанови про стягнення виконавчого збору і відповідно вчинення певних дій щодо неї.

Інші твердження позивача та його представника не спростовують висновків суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160 ч. 3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до начальника державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції Левчука Сергія Дмитровича, відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції про часткове скасування постанови та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається позивачем та відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі з 23 квітня 2011 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Р.С.Денисюк