Справа № 2а-17162/10/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ К/9991/19534/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
При секретарі Луцак А.В.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва (ДПІ)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2010

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011

у справі № 2а-17162/10/2670 Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Завод «Укркабель»

до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2010, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 15.11.2010 №/0 на суму 852709,50 грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у Оболонському районі м. Києва просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 05.11.2010 № 666/23-6/00214528. Згідно з цими висновками позивач порушив норми пункту 4.1 ст.4, підпунктів 5.2.1, 5.2.5 пункту 5.2, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР): завищив суму валових витрат у податковому обліку за період з ІІІ кварталу 2008 року по І квартал 2010 року на загальну суму 2978317,00 грн. та занизив валові витрати на загальну суму 550146,00 грн. у податковому обліку за І та ІІ квартали 2008 року внаслідок включення до суми валових витрат 3860816,85 грн. сплаченої орендної плати за частину земельної ділянки, яка не використовується у господарській діяльності. У результаті вказаних порушень позивачем занижено податок на прибуток на 568473,00 грн. у податковому обліку за ІІІ квартал 2008 року - І квартал 2010 року та завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток на 1823019,00 грн. у податковому обліку за 2007 рік, 9 місяців 2008 року, 2009 рік.

За наслідками перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.11.2010 №/0 про визначення позивачу податкових зобов'язань із податку на прибуток у сумі 862027,10 грн., у тому числі, 568473,00 грн. - основний платіж та 293554,10 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

У судовому процесі встановлено, що позивач у податковому обліку за І квартал 2008 року - І квартал 2010 року відніс до складу валових витрат орендну плату за землю в загальній сумі 3860816,15 грн., сплаченій за земельну ділянку загальною площею 11,07 га за адресою: м. Київ, проспект Московський, 15-а. Вказана земельна ділянка перебуває у позивача на титулі оренди на підставі договору оренди земельної ділянки від 19.11.2004, укладеного між позивачем та Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 25.09.2003 р. № 31-2/905.

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат згідно з підпунктом 5.2.5 цієї статті включаються суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України "Про систему оподаткування" (крім тих, що прямо не визначені у переліку податків, зборів (обов'язкових платежів), визначених зазначеним Законом), включаючи акцизний збір та рентні платежі, а також збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, за винятком податків, зборів (обов'язкових платежів), передбачених підпунктами 5.3.3, 5.3.4, та пені, штрафів, неустойок, передбачених підпунктом 5.3.5 цієї статті.

Співставлення наведених норм свідчить про те, що однією з основних ознак, які дають право платнику податків віднести витрати, зокрема щодо оплати сум внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), є їх зв`язок із господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 8 частини 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» (втратив чинність з 1 січня 2011 року) плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) включена до складу загальнодержавних податків, зборів (обов'язкових платежів).

Встановивши у судовому процесі обставини щодо передачі позивачем в оренду ТОВ «Ашан Україна Гупермаркет», ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.», ТОВ «Едель-Вейс-України», ЗАТ «Фуршет» нежитлових приміщень в будівлях на вказаній земельній ділянці, договори оренди з якими серед іншого передбачають обов'язок орендодавця (позивача) забезпечити безперешкодне користування прилеглою до орендованого приміщення територією та розміщення паркінг-місць, із врахуванням умов інвестиційного договору будівництва торгово-розважального комплексу з паркінгами від 04.07.2007 № 1, укладеного між позивачем, ТОВ «Ріал Істейт Ф.К.А.У.» та ТОВ «Іммошан Україна», щодо будівництва на вказаній земельній ділянці торгово-розважального комплексу, суди зробили правильний висновки про використання позивачем цієї земельної ділянки у власній господарській діяльності, а також про те, що вказана діяльність відповідає ознакам, визначеним пунктом 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР.

Крім того, норма підпункту 5.2.5 пункту 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР встановлює спеціальне правило щодо віднесення до валових витрат сплачених платником податку на прибуток сум податків, зборів (обов'язкових платежів), що входять в систему оподаткування, обмеживши право на збільшення за рахунок таких витрат суми валових витрат чітко визначеними в ній умовами. Це дає підстави для висновку, що інші обмеження щодо включення до валових витрат суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів) відсутні.

У силу норми частини 2 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України касаційний перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій здійснено у межах касаційної скарги

Відповідно до статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев