Справа № 2-а-1153/11
Суддя: Разумовська О. Г.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2-а/487/330/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24.12.2014 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Кожину В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення про оформлення самочинної забудови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, в якому просить скасувати рішення виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва №11 від 20.01.1995р. в частині оформлення ОСОБА_3 самочинно побудованих житлових та господарських будівель по АДРЕСА_1, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що згоду на оформлення самочинного будівництва як співвласник домоволодіння не надавала, про прийняте рішення дізналася лише у 2009р. та одразу ж зверталася з цього приводу до суду.

Ухвалою суду від 26. 11. 2014 у справі замінено відповідача на Виконавчий комітет Миколаївської міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові, підтвердив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не надавав, вирішення справи по суті віддав на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили в задоволенні позову відмовити, стверджуючи, що ОСОБА_3 здійснила капітальний ремонт будинку з дозволу позивача у 1988 році, оформила прийняття його в експлуатацію у 2005 році також з відома позивача, чим права позивача ніяк не порушила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 та їх частки згідно свідоцтва про право власності від 30. 01. 1997 на підставі рішення Заводської районної ради народних депутатів від 15. 11. 1996 складають: 21/50 частка у ОСОБА_1 та 29/50 часток у ОСОБА_3

ОСОБА_1 була власником ? частин домоволодіння № 120-А з відповідною частиною господарських будівель та споруд відповідно до Договору купівлі-продажу від 2 серпня 1979 року, зареєстрованого у КП «Миколаївське МБТІ» за реєстровим № 12261 від 17 серпня 1979 року.

ОСОБА_3 була власником ? частки домоволодіння № 120-а з відповідною частиною господарських будівель та споруд відповідно до Договору купівлі-продажу від 19 березня 1988 року, зареєстрованого у КП «Миколаївське МБТІ» за реєстровим № 12261.

20. 05. 1988 рішенням № 142 виконкому Заводської районної Ради народних депутатів м. Миколаєва були дозволені ОСОБА_3 перебудова сараю та капітальний ремонт частини житлового будинку із збільшенням розмірів будівель завдовжки. Проте, будівельні роботи були проведені ОСОБА_3 із збільшенням розмірів будівель не тільки завдовжки, а і завширшки, що суд вбачає із досліджень копій технічних паспортів 1979, 1994 та 2008 років.

Тому, вказані перебудови розглядалися як самочинні та рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м.Миколаєва № 11 від 20. 01. 1995 було дозволено їх оформлення (прийняття в експлуатацію). Вказане рішення було прийнято з урахуванням того, що на заяві ОСОБА_3, датованої 27. 12. 1994, мається письмова згода співвласника ОСОБА_1 на оформлення збільшення у розмірах житлового будинку.

Проте, позивач заперечує свою поінформованість про підготовку такого рішення та надання письмової згоди на вказаній заяві, і цепідтверджується наявною у справі копією висновку експерта Одеського НДІСЕ Матвієнко С.Г. від 23. 10. 2012 № 2883 про те, що запис «Не возражаю. Выцына» в заяві виконана не позивачем.

Отже, встановлено, що оскаржене рішення стосується правовідносин учасників спільної часткової власності на жилий будинок, тому, відповідно при вирішенні даного спору слід врахувати правові норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв до 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦК України (1963 року) - володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 119 ЦК України (1963 року) - коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Згідно з п. 4 Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України (2003 року) - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України (2003 року) - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України (2003 року) - співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Таким чином рішенням № 11 виконкому Заводської ради народних депутатів м. Миколаєва від 20 січня 1995 року порушено права позивача як співвласника майна, оскільки ним було оформлено самочинне будівництво, здійснене третьою особою ОСОБА_3 зі збільшенням у розмірах належного їй житлового будинку, без згоди позивача.

В подальшому оскаржуване рішення стало підставою для зміни часток співвласників. Так, рішенням № 303 виконкому Заводської ради народних депутатів м. Миколаєва від 15 листопада 1996 року на підставі рішення № 11 було встановлені нові ідеальні частки: позивачці - 21/50, а третій особі ОСОБА_3 - 29/50, та видано ОСОБА_3 - свідоцтво про право особистої власності, тобто спочатку до постановлення спірного рішення в позивача було 75 % у житловому будинку з господарськими будівлями, а стало 42 %, а в ОСОБА_3 навпаки - придбала 25 %, а стало 58 %.

Крім того, самочинним будівництвом ОСОБА_3 протиправно зайняла частку земельної ділянки загальною площею 366 кв.м., яка теж знаходилися в спільному частковому користуванні, у зв'язку з чим частка позивача 3/4, що складала 274, 5 кв.м. відповідно зменшилася до 225 кв. м.

З наведеного вище вбачається, що позивач як власник після самочинного будівництва ОСОБА_3 та прийняття незаконного рішення № 11 втратила й в частці у спільній власності у нерухомому майні і в площі земельної ділянки.

Відповідно до ст. 393 ЦК України - правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 386 ЦК України (2003 року) - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У судовому засіданні з'ясовано, що згоди на проведення будівельних робіт ОСОБА_3 із збільшенням розмірів будівель завширшки, ОСОБА_1 не надавала, а тому є підстави вважати оскаржене рішення № 11 від 20. 01. 1995, яке стало в наступному підставою для зміни часток співвласників, незаконним, таким, що порушило правові норми та права учасника спільної власності.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Проте, належних та допустимих доказів (ст. 70 КАС України), які б спростовували твердження позивача суду не надано.

Доказів, які б спростовували викладені вище факти, відповідачем, третьою особою не надано.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 94 КАС України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з бюджету всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 158-163, 171-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення про оформлення самочинної забудови задовольнити.

Рішення виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів м. Миколаєва № 11 від 20. 01. 1995 в частині оформлення ОСОБА_3 самочинно побудованих житлових та господарських будівель по АДРЕСА_1 скасувати.

Повернути управлінню Державного Казначейства у м.Миколаєві на користь позивача судові витрати 3, 40 грн.

Постанова набирає чинності через 10 днів з моменту її проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядок, передбачений ст. 186 КАС України.

Суддя О.Г. Разумовська