Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року м. Київ К/9991/64641/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги

Закритого акціонерного товариства «Індустріальна науково-технологічна компанія «Інтек» та Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м.Харкова

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011

у справі №2а-469/11/2070

за позовом Закритого акціонерного товариства «Індустріальна науково-технологічна компанія «Інтек»

до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м.Харкова

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Комінтернівському районі м.Харкова №/0 від 15.09.2010, №/1 від 04.11.2010, №/2 від 31.12.2010.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 скасовано в частині скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Комінтернівському районі м.Харкова №/0 від 15.09.2010, №/1 від 04.11.2010, №/2 від 31.12.2010 в частині визначення суми податкового зобов?язання з податку на додану вартість у розмірі 1075999,99 грн., у т.ч. основного платежу - 717333,33 грн., штрафних санкцій - 358666,66 грн., з прийняттям в цій частині нового рішення про відому в позові, в іншій частині - залишено без змін.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання прос касування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, та за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем була проведена планова виїзна перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 року по 31.09.2009, за результатами якої складено акт № 4090/23-104/31344132 від 01.09.2010.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення пп.7.2.4 п.7.2, пп. 7.4.1, пп.7.4.4, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», наслідком чого є завищення податкового кредиту у загальній сумі 1286083,33 грн., у тому числі за жовтень 2009 року на 717333,33 грн., за грудень 2009 року на суму 568750 грн.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 15.09.2010, яким визначено суму податкового зобов?язання з податку на додану вартість у розмірі 1929124,99 грн. (у тому числі основний платіж 1286083,33 грн., штрафні санкції 643041,66 грн.).

За наслідками адміністративного узгодження скарги платника залишені без задоволення, прийняті податкові повідомлення-рішення з відповідним індексом, якими доведено нові граничні строки сплати податкових зобов??язань.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що право на нарахування податку і складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість в порядку, передбаченому ст.9 цього Закону.

Згідно з Положенням про реєстр платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України №79 від 01.03.2000, свідоцтво платника ПДВ діє до дати анулювання, про що податковим органом складається відповідний акт.

Аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що, наявність у особи права складати податкові накладні пов'язане з фактом її реєстрації як платника податку на додану вартість.

Відсутність, у особи, яка видала податкову накладну, статусу платника ПДВ через скасування відповідної реєстрації, позбавляє таку податкову накладну значення звітного та розрахункового документа, з наявністю якого пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» пов'язує право платника податку (покупця) на включення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем здійснено формування податкового кредиту у жовтні 2009 року на підставі податкових накладних №271003 від 27.10.2009 та №301005 від 30.10.2009, виданих ТОВ «Спарекс Строй Плюс», реєстрація платника податку на додану вартість якого анульована згідно акта Ленінської МДПІ м.Луганська №240 від03.08.2009. Зазначений акт податкового органу ТОВ «Спарекс Строй Плюс» не оскаржувався, реєстрація не поновлювалась, за заявою платника ним отримано нове свідоцтво платника ПДВ .

З огляду на те, що контрагентом позивача було втрачено статус платника податку на додану вартість, видані ним у цей період податкові накладні не давали права позивачу на формування на їх підставі податкового кредиту, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про правомірність здійсненого податковим органом донарахування податкових зобов?язань з податку на додану вартість в цій частині.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи щодо наявності у ТОВ «Спарекс Строй Плюс» реєстрації платника ПДВ на час укладення договору на виконання ремонтних робіт №17/01-09 від 25.06.2009 не впливають на правильність висновку суду апеляційної інстанції, оскільки на час видачі податкових накладних, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, вищезазначений суб'єкт господарювання не був платником податку на додану вартість.

Щодо донарахування податкового зобов?язання за операціями позивача з ТОВ «Будєвромонтаж-8» за договором субпідряду №21/01/01-09 від 26.08.2009, то суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що реальність зазначених операцій документально підтверджена, зокрема, платіжним дорученням №170 від 18.12.2009, актом приймання виконаних підрядних робіт за березень 2010 року, податковою накладною №18-12-09-06 від 18.12.2009 на загальну суму 3412500 грн., у т.ч. ПДВ 568750 грн. та відповідачем не спростована.

Видана позивачу податкова накладна, складена відповідно до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та наказу ДПА України № 165 від 30.05.1997 «Про затвердження форм податкової накладної та порядку її заповнення», на час їх видачі контрагент мав необхідний обсяг податкової правосуб'єктності, був зареєстрований платником ПДВ в установленому порядку на момент здійснення спірних господарських операцій, у зв?язку з чим формування податкового кредиту за даною господарською операцією є правомірним.

Не підтвердження факту формування податкових зобов?язань з податку на додану вартість за даною господарською операцією ТОВ «Будєвромонтаж-8» не може бути підставою для інших висновків, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язок платника податку контролювати дотримання закону його контрагентами та виконання ними своїх обов'язків, у тому числі сплату податкових зобов'язань, а також відповідати за будь-які інші порушення ними приписів чинного законодавства.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Господарські операції позивача з ТОВ «Будєвромонтаж-8» здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності суб?єкта господарювання при здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищенаведеним спростовуються доводи податкового органу, які наведені ним в касаційній скарзі, як підставу для скасування рішення суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції з мотивів наведених в касаційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Закритого акціонерного товариства «Індустріальна науково-технологічна компанія «Інтек» та Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м.Харкова відхилити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун