Справа № 2а-9338/10/1570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2014 р. м. Київ К/9991/78421/11

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К., Ланченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Гончар Н.О.,

за участю представника позивача Марочкіна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Болградський виноробний завод" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2011 у справі № 2а-9338/10/1570

за позовом Приватного акціонерного товариства "Болградський виноробний завод"

до Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області

про визнання протиправним та скасування рішення про застосування

штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2010 року Товариство звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції, в якому заявлено вимоги скасувати рішення від 24.03.2010 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 393 902,14 грн. за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що правопорушення, що ставиться Товариству у провину, не має обов'язкових складових, зокрема, суб'єктивної сторони, яка складається з вини, мотиву і мети, та об'єктивної - сукупність зовнішніх ознак, що полягають дії або бездіяльності, причинного зв'язку між діянням та наслідками, місця, часу, способу, обставинами та скоєння правопорушення, оскільки внаслідок невиконання з боку нерезидента своїх зобов'язань за зовнішньоекономічним договором Товариство з метою недопущення порушення законодавства контрагенту виставило претензію, а потім внаслідок того, що відповідні дії досудового врегулювання спірного питання не призвели до позитивного результату звернулося до суду з позовом, який було задоволено, а відтак позивачем не було допущено порушення ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

При цьому вказується, що суди не звернули уваги на те, що ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону визначено, що у разі прийняття судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом термінів, передбачених експортно-імпортними контрактами, терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується. А юридичним фактом, який встановлює процесуальні відносини між сторонами спору і судом, є насамперед факт звернення позивача до суду - 27.01.2011, а не факт порушення провадження у справі. Тому датою прийняття судом позовної заяви, з якої терміни, передбачені статтями 1, 2 Закону, зупиняються, слід вважати саме дату звернення резидента до суду з позовом про стягнення з нерезидента заборгованості за експортно-імпортним договором (контрактом).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.11.2011 відкрито касаційне провадження за скаргою Товариства. Особам, які беруть участь у справі направлено копії ухвали про відкриття касаційного провадження та інформацію про їхні права та обов'язки, а також копія касаційної скарги - на адресу органу державної податкової служби.

У жовтні 2014 року до Вищого адміністративний суд України надійшло клопотання позивача від 16.10.2014 вих. № 330/1 за підписом Голови правління Товариства Курдова С.І., в якому, з посилання на відсутність заборгованості з податкових платежів, що підтверджено довідкою державного податкового органу від 09.10.2014 № 9001, та статті 7, 157, 218 Кодексу адміністративного судочинства України поставлено питання про закриття провадження у справі.

Статтею 228 цього ж Кодексу передбачені підстави для закриття провадження у справі в суді касаційної інстанції, а саме: згідно ч. 1 ст. 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу (частина 1); суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані (частина 2).

Зі змісту клопотання позивача вбачається, що по суті сторони досягли примирення.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо сторони досягли примирення. Під примиренням слід розуміти укладення в судовому засіданні сторонами у справі на основі взаємних поступок угоди з відповідними умовами, правами та обов'язками сторін щодо вирішення спору в межах його предмета. Угода укладається в судовому засіданні та фіксується в ухвалі суду.

Водночас правилами адміністративного судочинства не встановлено обмежень щодо досягнення сторонами примирення у справі залежно від предмета спору. Суд обов'язково повинен обговорити умови примирення та з'ясувати, чи не суперечать вони закону або не порушують чиї-небудь, у тому числі сторін, права, свободи або інтереси.

У ході касаційного розгляду справи представником позивача клопотання про закриття провадження у справі не підтримано, а зі змісту судових рішень, що оскаржуються, вбачається, що судами допущено порушення вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

З урахуванням викладеного суд продовжує розгляд справи по суті.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою ухвалення державним податковим органом оспорюваного позивачем рішення були висновки документальної невиїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.03.2009 по 01.02.2010, викладені у акті від 15.03.2010, про допущення позивачем ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", що полягало у несвоєчасному надходженні валютної виручки за експортований товар.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, позивач по суті оскаржує судові рішення щодо висновків правомірності нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, яка була нарахована за кожний день прострочення терміну зарахування валютної виручки на рахунок позивача за експортований товар, включаючи період з дати подання Товариством позовної заяви до арбітражного суду про стягнення заборгованості до дати прийняття позовної заяви арбітражним судом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з думкою якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що законодавець припинення нарахування пені за порушення строків проведення розрахунків в сфері ЗЕД пов'язує з наслідком відповідних процесуальних дій суду з наступним постановленням ухвали. У даних спірних правовідносинах - 10.02.2010 - єдина відома дата, коли судом була винесена ухвала про залишення позову без руху.

Так, основні засади державної політики щодо розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності визначені Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Статтями 1, 2 цього Закону термін розрахунків за експортно-імпортними операціями з 01.01.2008 передбачається до 180 днів (згідно Закону України від 31.05.2007 № 1108-V "Про внесення змін до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті").

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Частиною 2 ст. 4 зазначеного Закону визначено, що у разі прийняття судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом термінів, передбачених експортно-імпортними контрактами, терміни, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Згідно з пп. 5.1 п. "б" розділу IV "Арбітражне провадження" Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України провадження у справі порушується поданням належно оформленої позовної заяви до Арбітражного суду.

Днем подання позовної заяви вважається день його отримання Міжнародним комерційним арбітражним судом, а при відправленні позовної заяви поштою - дата штемпеля на конверті поштового відомства за місцем відправлення.

З системного аналізу вказаних правових норм можна зробити висновок, що дата звернення резидента з позовом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України про стягнення з нерезидента заборгованості за експортно-імпортним контрактом або дата відправлення позову поштою є датою прийняття позовної заяви судом, внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті, встановлених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, та пеня за їх порушення не сплачується.

Отже, резидент звільняється від відповідальності у вигляді пені за порушення строків повернення валютної виручки з дати прийняття позовної заяви до арбітражного суду, яка (дата) у відповідності до Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України при відправленні позовної заяви поштою є датою штемпеля на конверті поштового відомства за місцем відправлення.

Судами попередніх інстанцій вищенаведені норми чинного законодавства до уваги взяті не були.

За наведених обставин ухвала судді першої інстанції, з якою помилково погодилась колегія суддів апеляційної інстанції, підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Болградський виноробний завод" задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2011 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2011 у справі № 2а-9338/10/1570 скасувати, а матеріали справи направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді Г.К. Голубєва

Л.В. Ланченко