Справа № 2а-1913/10/1070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ К/9991/36584/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства (ПАТ) «Білоцерківське птахопідприємство» (правонаступник Закритого акціонерного товариства «Білоцерківське птахопідприємство»)

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2010

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012

у справі № 2а-1913/10/1070 Київського окружного адміністративного суду

за позовом Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області

до Закритого акціонерного товариства «Білоцерківське птахопідприємство»

третя особа: Сільськогосподарський виробничий кооператив (СГВК) «Лан»

про стягнення коштів, отриманих за нікчемним правочином, в доход держави,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2010, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012, позов задоволено: стягнуто на користь Державного бюджету України із ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» кошти у сумі 90000,00 грн., як вартість майна, отриманого за нікчемним правочином.

У касаційній скарзі ПАТ «Білоцерківське птахопідприємство» просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Позивач та третя особа не реалізували процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення в доход держави коштів (вартості майна), отриманих за нікчемним правочином, стали обставини щодо укладення нікчемного правочину між ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» та СГВК «Лан», встановлені під час проведення перевірки ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство», за результатами якої складено акт від 31.07.2009 № 2627/23-2-19405691/154. Згідно з цим актом ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» з посиланням на поставку від СГВК «Лан» пшениці загальною вартістю 90000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 15000,00 грн.) сформував на підставі податкових накладних, виписаних від імені СВК «Лан», валові витрати та податковий кредит. СГВК «Лан» за запит податкового органу повідомив, що не мав господарських відносин із ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство», товар йому не поставляв та не виписував податкових накладних. Вказані обставини стали підставою для висновку податкового органу про нікчемність правочину між ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» та СВК «Лан».

Частиною 1 ст. 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини 1 ст. 208 цього Кодексу у разі якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги та роблячи висновок про наявність у діях ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» умислу, спрямованого на завдання шкоди інтересам держави і суспільства, виходили з того, що договори між ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» та СГВК «Лан» не укладались та мали фіктивний характер, метою якого було ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) шляхом зменшення податкового зобов'язання, яке необхідно сплатити до бюджету, та збільшення сум валових витрат і податкового кредиту.

З таким висновком судів попередніх інстанцій стосовно спору, який є предметом цієї судової справи, можна погодитися лише частково.

За змістом норми частини 1 ст. 208 ГК застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій як стягнення в доход держави всього одержаного за правочином, який вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, можливо за умов виконання цього правочину однією або обома сторонами або вчинення будь-яких дій на його виконання. У той же час, як встановлено у судовому процесі, правочин між ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» та СГВК «Лан» не був укладений, а ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» задекларувало суми валових витрат та податкового кредиту у податковому обліку на підставі документів, яких його контрагент, продавець товару, не виписував.

Відповідно до частини 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина 2 цієї статті).

Частиною 1 ст. 234 ЦК встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Дії юридичної особи щодо збільшення показників у податкового обліку з метою зменшення податкових зобов'язань не є правочином у розумінні ЦК, а отже суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про стягнення з ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» вартості майна, отриманого за нікчемним правочином, так як правочин не укладався і, відповідно, не був виконаний ні однією із сторін. Правильним способом захисту прав держави у податковому відношенні є зменшення у податковому обліку ЗАТ «Білоцерківське птахопідприємство» сум валових витрат і податкового кредиту, які останній змінив з посиланням на поставку товару від СГВК «Лан».

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Білоцерківське птахопідприємство» задовольнити, скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.07.2010 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012; у позові відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко
Судді: О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев