Справа № 804/11060/13-а
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
при секретарі Шевцовій М.Ю.
представника позивача Лендіної Я.Є.,
представників відповідача Копань А.В., Костоглодова С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Верхньодніпровський машинобудівний завод» до Верхньодніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що висновки акту перевірки, з посиланням на який прийнято спірні рішення, не відповідають дійсним обставин господарських відносин між позивачем та ПП «Спецпромтехніка». Так, висновки відповідача щодо нереальності здійснення господарських операцій та юридичну дефектність первинних документів, складених від імені ПП «Спецпромтехніка» на адресу позивача спростовуються наявними у позивача первинними документами, платіжними дорученнями, які підтверджують виконання ПП «Спецпромтехніка» зобов'язань з поставки товарів на адресу позивача. За таких обставин, висновки відповідача щодо заниження податку на додану вартість на суму 131322,76 грн. та заниження податку на прибуток приватних підприємств на суму 361138,00 грн. за період - квітень і травень 2010 року, на підставі яких були винесені спірні податкові повідомлення - рішення, є безпідставними, а вказані рішення підлягають скасуванню.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених в позові.
Відповідач - Верхньодніпровська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (т. 1 а.с. 154-158). В судовому засіданні представники відповідача суду пояснили, що спірні рішення прийняті на підставі акту перевірки, яким встановлено відсутність об'єктів оподаткування у позивача по операціях з придбання товарі у ПП «Спецпромтехніка» у розумінні п. 5.1 ст. 5, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Відповідачем зазначено, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити в задоволені позову, навівши доводи, аналогічні, викладеним в акті перевірки від 13.02.2013 року № 117/22-2/05749336.
Вивчивши доводи позову та заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при винесенні постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
Рішенням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про результати розгляду скарг № 2138/10/10-25 від 20.05.2013р. частково скасовані повідомлення-рішення від 07.03.2013 року № і № в частині застосування штрафних санкцій, а в іншій частині залишено без змін, а скаргу без задоволення (т. 1 а.с. 39-43).

07.08.2013р. позивачем отримано з Міністерства доходів і зборів України «Рішення про результати розгляду скарг» за № 8154/6/99-99-10-01-15 від 02.08.2013р., яким залишено без змін податкові повідомлення - рішення, а скарги без задоволення.

29.05.2013 року Верхньодніпровською ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення - рішення:

- № від 29.05.2013р. про донарахування сум грошових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 164153,45 грн., в т.ч. за основним платежем - 131322,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 32830,69 грн. (т. 1 а.с. 47):

- № про донарахування сум грошових зобов'язань з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 451422,50 грн., в т.ч. за основним платежем - 361138,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 90284,50грн. (т. 1 а.с. 48).

Вважаючи винесені податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі таких висновків спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

В ході судового процесу встановлено, що спірні сума податкового кредиту в розмірі 131322,76 грн. та валових витрат в розмірі 656614,00 грн. сформована позивачем за взаємовідносинами з ПП «Спецпромтехніка» та ФОП «ОСОБА_5», ФОП «ОСОБА_6», ДП «УМіТ» АТ «Куряжський ДСК» на підставі наступних документів: 1) Договір купівлі - продажу № 684 від 15.03.2010 року, згідно з умовами якого ПП «Спецпромтехніка» (Продавець) продає, а ВАТ «Верхньодніпровький машинобудівний завод» (Покупець) покупає платформи універсальні, моделі 13-4012 у кількості 6 одиниць (вагони № 54722327, 54722350, 54727862, 54722236, 54708540, 54722269) (п.1.1). Поставка вагонів здійснюється автомобільним транспортом, що надається Покупцем та за його рахунок (п. 2.2). Загальна сума договору складає 720000,00 грн. в т.ч. ПДВ (п. 3.2); Рахунок - фактура № СЦ-2225 від 16.03.2010 р. виписаний ПП «Спецпромтехніка» на суму 720000,00 грн. в т.ч. ПДВ 120000,00 грн.(за платформи універсальні, модель 13-4012 - 6 одиниць); банківські виписки; податкова накладна № 2225 від 17.03.2010 р. виписана ПП «Спецпромтехніка» на суму 720000,00 грн. в т.ч. ПДВ 120000,00 грн.(за платформи універсальні, модель 13-4012 - 6 одиниць); Договір № 2-Т від 17.03.2010 р. з ДП «УМіТ» АО «Куряжський ДСК» на перевезення вантажів автомобільним транспортом»; рахунок - фактура № 49 від 17.03.2010 р. виписаний ДП «УМіТ» АО «Куряжський ДСК» за надані послуги автоперевезення на суму 3600,00 грн. в т.ч. ПДВ 600,00 грн.; товарно - транспортні накладні від 18.03.2010 р. і 22.03.2010 р. (поставка платформ), виписані автопідприємством ДП «УМіТ», вантажовідправником за якими є АО «Куряжський ДСК», а вантажоотримувачем - ПП «Спецпромтехніка»; акт сдачі - приймання робіт по перевезенню вантажів від 23.03.2010 р. складений між ДП «УМіТ» АО «Куряжський ДСК» і ВАТ «ВМЗ» на суму 7200,00 грн. в т.ч. ПДВ 1200,00 грн.; технічні паспорти вагонів; акт здачі - приймання платформ від 09.04.2010 р. складений між ПП «Спецпромтехніка» і ВАТ «ВМЗ»; Договір перевезення вантажів № 12/2 від 01.11.2009 р. між ФОП ОСОБА_5 (перевізник) і ВАТ «Верхньодніпровський машинобудівний завод» (Замовник); рахунок № 2203 від 22.03.2010 р. на суму 8000,00 без ПДВ виписаний ФОП ОСОБА_5 за надання транспортних послуг; товарно - транспортна накладна від 22.03.2010 р. (платформа - 1 одиниця) в якій відомості про автопідприємство відсутні, вантажовідправником за якими є АО «Куряжський ДСК», а вантажоотримувачем - ПП «Спецпромтехніка»; акт виконаних робіт про надання транспортних послуг ФОП ОСОБА_5 у березні 2010 року на суму 4000,00 грн. без ПДВ; банківські виписки; рахунок фактура від 19.05.2010 р. № 07/09-15, виписаний ВАТ «ВМЗ» на адресу АТ «ТНК «Казхром» на підставі контракту № Ф 07/0081 від 13.08.2007 р. та Додаткових угод до контракту на суму78470,00 доларів США (за поставку платформи універсальної (аналог моделі 13-4012) у кількості 2 одиниць, виробництва - ВАТ «ВМЗ»); вантажно - митна декларація від 25.05.2010 року на поставку на адресу Аксуського заводу феросплавів - Філія АТ «ТНК «Казхром» (Республіка Казахстан) вантажу - платформи універсальні (аналог моделі 13-4012) у кількості 2 одиниць, виробництва - ВАТ «ВМЗ» № 2146 і № 2147; протоколи іспитів платформ універсальних; Договір перевезення № 32-101 від 01.12.2009 р. між ФОП ОСОБА_6 (Перевізник) та ВАТ «ВМЗ» (Замовник); акти виконаних робіт від 18.03.2010 р. та від 22.03.2010 р. складені між ФОП ОСОБА_6 і ВАТ «ВМЗ» про надання послуг з перевезення вантажу на загальну суму 8000,00 грн. без ПДВ; товарно - транспортні накладні від 18.03.2010 р. і 22.03.2010 р. (платформи-3 одиниці) в яких у якості автопідприємства зазначено - ПП ОСОБА_6, вантажовідправником за якими є АО «Куряжський ДСК», а вантажоотримувачем - ПП «Спецпромтехніка» (т. 1 а.с. 66-120); 2) Договір поставки № ДГ-754 від 12.04.2010 року, згідно з умовами якого ПП «Спецпромтехніка» (Продавець) зобов'яґзується поставить товар (металопрокат), а Покупець (ВАТ «ВМЗ») зобов'язується прийняти і оплатити за товар 500000,00 грн. (п.1.1-1.2). Поставка товару здійснюється на умовах, вказаних у специфікаціях до Договору (п.2.1); специфікація № 1 від 12.04.2010 р. на поставку металопрокату на суму 59956,56 грн. в т.ч. ПДВ - 9992,76 грн.; видаткова накладна від 16.04.2010 р. № СЦ-2380 виписана ПП «Спецпромтехніка» на суму 59956,56 грн. в т.ч. ПДВ - 9992,76 грн.; рахунок - фактура від 14.04.2010 р. № СЦ-2380 виписана ПП «Спецпромтехніка» на суму 59956,56 грн. в т.ч. ПДВ - 9992,76 грн.; податкова накладна № 2380 від 16.04.2010 р. виписана ПП «Спецпромтехніка» на поставку металопрокату суму 59956,56 грн. в т.ч. ПДВ - 9992,76 грн.; видаткова накладна № СЦ-2410 від 28.04.2010 р. виписана ПП «Спецпромтехніка» на металопрокат (пружина) суму 7980,00 грн. в т.ч. ПДВ - 1330,00 грн.; рахунок - фактура № СЦ-2410 від 23.04.2010 р. виписана ПП «Спецпромтехніка» на металопрокат (пружина) суму 7980,00 грн. в т.ч. ПДВ - 1330,00 грн.; податкова накладна № 2410 від 27.04.2010 р. виписана ПП «Спецпромтехніка» на поставку металопроката (пружина) суму 7980,00 грн. в т.ч. ПДВ - 1330,00 грн.; банківські виписки; журнал реєстрації довіреностей (т. 1 а.с. 121-134). Також позивачем залучено до матеріалів справи: 1) Контракт № Ф07/0081 від 13.08.2007 р. згідно з умовами якого ВАТ «Верхньодніпровський машинобудівний завод» (Продавець) зобов'язується поставити АТ «Транснаціональна компанія «Казхром» (Покупець) продукцію виробничо - технічного призначення в асортименті, кількості і за ціною, визначених у Додатках до Договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити за продукцію (п.1.1). Продавець здійснює поставку товару у строки та на умовах, визначених у Додатках дл Договору (п. 2.1). Право власності на товар переходить до Покупця з моменту поставки (п. 2.3). Сума контракт складає 500000,00 доларів США (п. 3.6); Додаткові угоди до Контракту № Ф07/0081 від 13.08.2007 р. згідно з якими змінювалась сума контракту та сторона постачальника на правонаступника - ПАТ «Верхньодніпровський машинобудівний завод» та повіреного Покупця - «ТОО «ENRC Management KZ» (И-ЄН-Ар-Си Менеджмент Кей-Зет) та Додатки до Контракту № Ф07/0081 від 13.08.2007 р. від 2007-2009 років на поставку платформ універсальних (аналог моделі 13-4012) у кількості 31 одиниці, а також відповідно до Додатку № 8 від 25.01.2010 року (що співпадає по датах поставки за перевіряємий період) - товар «Хоппер - дозатор» (аналог ВПМ - 77ОТ) у кількості 2 одиниць на суму 133800,00 доларів США (т. 2 а.с. 1-11).

Досліджуючи обставини реальності здійснення господарських операцій позивача з означеними контрагентами, на підставі яких ним були сформовані дані податкового обліку, а саме, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, суд приймає на підтвердження таких даних лише достовірні первинні документи, тобто ті, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підпунктом 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. №334/94-ВР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - це будь - яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України № 334/94-ВР, передбачено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До валових витрат можуть бути включені суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці та підтверджені первинними документами. (п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України №334/94-ВР). Абзацем 4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст. 5 наведеного Закону передбачено, що не належить до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п. 4.6 ст. 4 Закону України № 334/94-ВР встановлено, що валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді.

Згідно з п. 1.23 ст. 1 Закону України № 334/94-ВР визначено, що безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладання таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Суд також зазначає, що за змістом положень п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. № 168/977 - ВР, (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону протягом звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168/977 - ВР, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту)

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі Закон № 996-ХІV) встановлює, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону № 996-ХІV). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів. Згідно з нормою цієї статті підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена і Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (далі Положення № 88). Первинні документи - це документи у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції (пункт 2.1. Положення № 88), й складаються у момент проведення операції або одразу після її проведення (пункт 2.2. Положення № 88).

Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави для висновку, що законодавцем безумовно презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку. Таким чином, право платника податку на визначення сум доходів та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток та включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як: придбання платником податку у інших платників цього податку товарів чи послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку - отримання доходу, тобто досягнення розумної економічної мети; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку.

Суд відмічає, що вставлення факту реального придбання платником податків товарів чи послуг від певного контрагента є визначальним при вирішенні питання щодо права позивача на податковий кредит та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема в постанові від 22.10.10 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, в постанові від 21.01.11 у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, згідно з якою неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги. Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Отже, документи, надані платником податків на підтвердження правомірності визначення податкового кредиту, а також розміру доходів та витрат повинні розкривати зміст господарської операції, бути достовірними, тобто відображати те, що мало місце насправді, а сам факт наявності відповідного документа, бездоганне його оформлення за формою, не може вважатись первинним, якщо його зміст не відображає реальних подій господарської діяльності такого платника податків.

Оглянувши в судовому засіданні долучені до справи копії первинних документів, наданих позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами - ПП «Спецпромтехніка», ФОП «ОСОБА_5», ФОП «ОСОБА_6», ДП «УМіТ» АТ «Куряжський ДСК», АТ «Транснаціональна компанія «Казхром» як то, податкові і видаткові накладні, рахунки - фактури, акти виконаних робіт, акти здачі - прийняття, товарно - транспортні накладні, банківські виписки (т.т. 1-3), судом встановлено, що за загальними ознаками вони відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» щодо необхідності підтвердження валових витрат первинними документами та визначення необхідних реквізитів податкової накладної.

Вивченням змісту Акту невиїзної документальної перевірки ПП «Спецпромтехніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на прибуток та з податку на додану вартість за період з 17.10.2005 р. по 01.03.2011 р., проведену Новомосковською ОДПІ Дніпропетровської області (т. 1 а.с.216-241), судом встановлено, що вказане підприємство в перевіряємий період додаток К1/1 до Декларації з податку на прибуток до податкового органу не подавало, не мало власних та орендованих основних засобів, складських приміщень, транспортного, торгівельного та іншого обладнання, згідно з даними звіту Форми 1ДФ, на підприємстві працювала одна особа. Викладене свідчить про відсутність фізичних та технічних можливостей контрагента позивача здійснювати будь - яку господарську діяльність, в тому числі з поставки товару (платформи універсальні, металопрокат) та доставці вказаного товару до покупця.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як свідчать матеріали справи, згідно постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 року по справі № 1-301/11, суд розглянувши кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 - директора ПП «Спецпромтехніка» з скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України встановив, що ОСОБА_4 з метою здійснення незаконної діяльності по наданню фінансових послуг з переведення безготівкових грошових коштів у готівкові та незаконному формуванню податкового кредиту з ПДВ, керуючи діями членів організованої групи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, здійснив створення суб'єктів підприємницької діяльності ПП «Універсал - Н», ПП «Дніпротранс Д07», ПП «Сервістранс - Н-08», ПП «Агроспецтехніка Н 09», ПП «Автопромресурс Н09», ПП «Спецстанкострой», ПП «Променергокомплект - И», ПП «Регіонкомплектсервіс». В період з 03.02.2006 р. по 01.03.2011 р. при наданні підприємствам - замовникам зазначених незаконних послуг, з метою надання здійснюваним безтоварним операціям по перерахуванню грошових коштів ознак господарської діяльності і їх документального обґрунтування, складались свідомо неправдиві офіційні первинні документи фінансово - господарської діяльності підконтрольних суб'єктів підприємницької діяльності (договори, акти прийому - передачі товарів (послуг), у яких міститься неправдива інформація (дані) про угоди по постачанню товарів (робіт, послуг), які не проведені реально. З метою ухилення від сплати податку на додану вартість, до документів податкової звітності по сплаті податку на додану вартість вносились завідомо неправдиві дані про наявність у підприємства об'єкту оподаткування, що дає право на формування податкового кредиту з ПДВ, внаслідок чого зменшувалась сума ПДВ, яка підлягала сплаті до бюджету. У зв'язку із повним визнанням вини ОСОБА_4 у скоєнні інкримінуємих злочинів, до підсудного було застосовано Закон України «Про амністію» від 08.07.2011 року та останній був звільнений від кримінальної відповідальності. Постанова суду набрала законної сили 15.08.2011 року (т. 1 а.с. 147-152).

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 р. №2379/12/13-12 «Щодо виникнення в судовій практиці питань, пов'язаних із застосуванням ст. 72 КАС України», обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку або постанові про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що вищенаведені угоди між ПАТ «Верхньодніпровський машинобудівний завод» та ПП «Спецпромтехніка» від імені контрагента були укладені особисто ОСОБА_4, за підписом цієї особи також були складені і первинні документи (рахунки - фактури, видаткові накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт). Суд також звертає увагу на ту обставину, що згідно з товарно - транспортними накладними, виписаними ДП «УМіТ» на транспортування платформ у якості вантажоодержувача зазначено не ВАТ «ВМЗ», а ПП «Спецпромтехніка». Крім того, відповідно до Додатку № 8 від 25.01.2010 р. до Контракту № Ф07/0081 від 13.08.2007 р. було узгоджено поставку товару «Хоппер - дозатор» у той час, як відповідно до ВМД від 25.01.2011 року здійснювалось вивезення товару «платформа універсальна (аналог 13-4012)» у кількості 2 одиниць.

Суд також критично ставиться до залучених до матеріалів справи за ініціативою позивача дублікатів залізничних накладних від 27,05,2010 р. та 28.05.2010 р. і Протоколів приймально - здаточних випробувань платформ універсальних (т. 1 а.с. 93-112), оскільки з наданих документів не свідчить, що вказані платформи були поставлені саме ПП «Спецпромтехніка», а не іншим постачальником, чи взагалі були виготовлені безпосередньо позивачем.

За таких обставин суд вважає, що в ході розгляду справи позивачем не було надано належних доказів які б могли достовірно свідчити про фактичне отримання позивачем товарів (платформ універсальних, металопрокату) і послуг від його контрагентів - ПП «Спецпромтехніка», ФОП «ОСОБА_5», ФОП «ОСОБА_6», ДП «УМіТ» АТ «Куряжський ДСК» та дійснення поставок на адресу АТ «Транснаціональна компанія «Казхром», про їх зміст та обсяг, а також не надані жодні докази, котрі б доводили, що за межі митної території України були вивезено саме той товар, який було придбано у ПП «Спецпромтехніка», суд погоджується з висновками відповідача що вказаний товар (платформи універсальні, металопрокат) були безоплатно отримані.

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність будь - яких юридичних наслідків за угодами позивача з ПП «Спецпромтехніка», в тому числі і в сфері оподаткування. Наявність у позивача первинних документів, фіктивність яких підтверджена постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 р., що набрало законної сили, не створює права для формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту, оскільки, як вбачається з добутих по справі доказів, вказані угоди укладались без мети настання реальних наслідків.

Наведене виключає правомірність віднесення позивачем оспорюваних сум до валових витрат та податкового кредиту, а отже, свідчить про законність здійсненого відповідачем донарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій за спірними податковими повідомленнями - рішеннями.

Суд критично ставиться до твердження позивача з приводу того, що відповідачем безпідставно були зроблені висновки в Акті перевірки щодо нереальності здійснення господарських операцій ПАТ «ВМЗ» з ПП «Спецпромтехніка», виходячи з обставин, викладених в постанові Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 р., оскільки, на його думку, за результатами розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_4 винесено не вирок, а постанова про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі акту про амністії. Тобто, позивач вважає, що постанова суду не є обов'язковою для суду в розумінні ч. 4 ст. 72 КАС України.

Суд зазначає, що хоча ч. 4 ст. 72 КАС України і не конкретизовано, що іншими рішеннями у кримінальній справі (окрім вироку суду), можуть бути встановлені обставини, які є обов'язковими для адміністративного суду, однак, з тексту постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 року свідчить, що в ході розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_4 досліджувались обставини створення ним та іншими особами підприємств без мети здійснення господарської діяльності та виготовлення первинних документів, що вміщували неправдиву інформацію.

За таких обставин, суд вважає, що обставини, встановлені постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 року по кримінальній справі відносно ОСОБА_4 щодо фіктивної підприємницької діяльності створених ним та ОСОБА_8 і ОСОБА_7 підприємств, свідчать про відсутність реальних наслідків господарських операцій між позивачем і контрагентами, у зв'язку з чим, вважаються достовірними доказами по справі.

Доводи позивача з приводу відсутності у податкового органу повноважень одноособово, на власний розсуд визнавати правочини, укладені між ним та ПП «Спецпромтехніка», недійсними, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок оформлюються у формі акту або довідки. Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства врегульований відповідним Порядком, розробленим відповідно до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про державну податкову службу в Україні», затвердженим Наказом ДПА України від 22.12.10 № 984. За змістом п.6.1 Порядку, опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів зазначається у висновку акту перевірки. Як вбачається з описової частини акту Позивача, податковим органом, з огляду на отриману постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 р. в ході проведення перевірки ПАТ «ВМЗ» досліджено питання реальності проведених господарських операцій з метою встановлення факту відповідності задекларованих наслідків господарської операції позивача у податковому обліку фактичним обставинам, що відповідає повноваженням та компетенції органів державної податкової служби.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення спірними податковими повідомленнями-рішеннями прав та охоронюваних законом інтересів Позивача у сфері публічно-правових відносин, то в задоволенні позову щодо їх скасування, слід відмовити.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Верхньодніпровський машинобудівний завод» до Верхньодніпровської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева