Справа № 806/4105/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2015-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2015 року Житомир справа № 806/4105/14

час прийняття: 12 год. 45 хв. категорія 11.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участі секретаря Павлюк В.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі прокурора Кравчук О.А.,

за участі представника реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Баренка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури м. Житомира, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, треті особи - приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу ОСОБА_4, Перша Житомирська державна нотаріальна контора про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому після уточнення позовних вимог просила визнати незаконним і скасувати рішення прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року, а також зобов'язати реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції Житомирської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування арешту нерухомого майна - 48/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир і належить ОСОБА_3. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що під час підготовки документів для дарування вказаного нерухомого майна дізналася, що на житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Житомирі, на підставі листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679, накладено арешт на ім'я ОСОБА_5. У 1960 році позивачка розлучилася із своїм чоловіком ОСОБА_5 При розірванні шлюбу житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Житомирі між ними було поділено з наданням відповідних правовстановлюючих документів, а саме: 48/100 частин залишено за ОСОБА_3, 52/100 частин відійшло ОСОБА_5, який свою частину майна продав. Позивачка при зверненні до Першої Житомирської державної нотаріальної контори отримала відмову у знятті арешту з 48/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир, у зв'язку з відсутністю на те правових підстав. Першою Житомирською державною нотаріальною конторою було зроблено запит до прокуратури м. Житомира, але остання відповіла, що дані, на підставі яких накладено арешт, відсутні. За таких обставин, посилаючись на Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ОСОБА_3 просить зняти арешт з нерухомого майна - 48/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру у судовому порядку.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити. Пояснила, що лист прокуратури від 12 серпня 1960 року № 2679, на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно позивачки, до цього часу не зберігся, тому надати йому правову оцінку немає можливості.

Представник Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Пояснив, що на даний час будь-які підстави для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування арешту нерухомого майна - 48/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир і належить ОСОБА_3, накладеного на підставі листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679, відсутні.

Представники третіх осіб до суду не прибули, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у передбаченому законом порядку. Перша Житомирська державна нотаріальна контора у ході розгляду справи надіслала лист, у якому з позовними вимогами погодилася.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 16 березня 1962 року було укладено договір про встановлення порядку використання домоволодіння АДРЕСА_1 у м. Житомирі.

26 січня 1963 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво № 3-14 про право особистої власності на 48/100 частин вказаного житлового будинку, а ОСОБА_5 - свідоцтво № 3-15 про право особистої власності на 52/100 частин домоволодіння.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 1963 року ОСОБА_5 свою частину будинку продав ОСОБА_6.

Під час підготовки правовстановлюючих документів на свою частину домоволодіння позивачка дізналася, що 12 серпня 1960 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою було накладено заборону на будинок АДРЕСА_1 у м. Житомирі, власником якого зазначено ОСОБА_5, на підставі листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679.

У зв'язку з необхідністю зняття заборони на відчуження зазначеного будинку Перша Житомирська державна нотаріальна контора 19 червня 2014 року звернулася до прокуратури м. Житомира з листом № 1123/01-16 щодо необхідності повідомити, чи знімалося вказане обтяження та чи є доцільним його збереження.

До прокуратури м. Житомира зверталася також і позивачка із заявою, у якій просила скасувати арешт будинку АДРЕСА_1 у м. Житомирі.

Розглянувши звернення, прокуратурою м. Житомира було надано відповідь про те, що документи, на підставі яких було накладено арешт, не збереглися, а тому підстави для його зняття відсутні.

Надаючи правову оцінку підставам для накладення арешту суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 № 1952-IV із змінами і доповненнями (далі - Закон).

Відповідно до статті 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав;

обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно з частинами 1, 5 статті 10 Закону, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують достовірність інформації, її захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних, їх оперативний пошук і документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, оперативне надання витягів про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону, державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно з статтею 26 Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, у Державному реєстрі міститься запис № 3494693 про накладення заборони на будинок АДРЕСА_1 у м. Житомир на підставі листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частина 2 цієї статті вказує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним правовим нормам, прокуратурою м. Житомира та реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області суду не надано доказів правомірності підстав накладення арешту на вказане домоволодіння.

Враховуючи викладене, суд вважає, що запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про накладення арешту на 48/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир і належить ОСОБА_3, підлягає скасуванню шляхом внесення реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області відповідного запису.

Щодо визнання незаконним листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679 суд зазначає слідуюче.

Оцінюючи правомірність рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури і повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тому, вирішуючи справу стосовно правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, суд зобов'язаний перевірити, чи прийняте воно на підставі закону, в межах повноважень, безсторонньо та добросовісно.

У своєму листі № 150/217с-14 від 23 червня 2014 року прокуратура м. Житомира повідомила позивачку про те, що книги обліку вхідної та вихідної кореспонденції, номенклатурні справи за 1960 рік не збереглися, будь-які документи, на підставі яких накладено арешт на її домоволодіння, відсутні.

За таких обставин, коли у матеріалах справи відсутнє оспорюване рішення суб'єкта владних повноважень, суд позбавлений можливості надати йому правову оцінку, встановити його відповідність нормам законодавства України, тому суд вважає позовні вимоги у частині визнання незаконним і скасування листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679 такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції Житомирської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування арешту нерухомого майна - 48/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м. Житомир і належить ОСОБА_3, накладеного на підставі листа прокуратури м. Житомира від 12 серпня 1960 року № 2679.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 73, 08 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 12 січня 2015 р.