Справа № 425/1152/14-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мирошникова О.Ш.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 року справа №425/1152/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

приміщення суду за адресою: 83017, м.Краматорськ, вул.Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого: Шишова О.О.

суддів Сіваченко І.В.

Жаботинська С.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Рубіжанського міського центру зайнятості на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2014 року у справі № 425/1152/14а (головуючий 1 інстанції Мирошникова О.Ш.) за позовом ОСОБА_3 до Рубіжанського міського центру зайнятості про зобов'язання нарахувати допомогу по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області адміністративний позов ОСОБА_3 до Рубіжанського міського центру зайнятості, задоволений повністю.

Зобов'язаний Рубіжанський міський центр зайнятості призначити ОСОБА_3 допомогу по безробіттю на підставі частини 1 статті 22, статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 12.11.2013 року, нарахувати допомогу по безробіттю у належному розмірі та виплатити її з врахуванням вже сплачених сум.

Суд першої інстанції виходив з того, що несплата своєчасно та в повному обсязі єдиного соціального внеску роботодавцем КП «Житловий сервіс» за свого працівника не може позбавити останню конституційного права на соціальний захист, яке передбачено статтею 46 Конституції України, а саме права на допомогу по безробіттю залежно від її страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22 та ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

З постановою суду першої інстанції не погодився позивач та звернувся з апеляційною скаргою у якій вказав, що за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" у страховий стаж для вирахування розміру пенсії включаються періоди, за які щомісячно сплачені страхові внески. У разі, якщо підприємство має борг по сплаті нарахованого єдиного внеску, період, за який така заборгованість повністю не погашена, не зараховується до страхового стажу працівників, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії. Згідно даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування відсутні дані щодо сплати страхових внесків за лютий-вересень 2013 року стосовно ОСОБА_3, у зв'язку з чим їй було призначено допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу у мінімальному розмірі встановленому законодавством - 544 гривні. Просили суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом встановлено, що 01.04.2007 року ОСОБА_3 була прийнята на посаду головного бухгалтера в Комунальне підприємство «Житловий сервіс» та 11.10.2013 року вона була звільнена з посади головного бухгалтера на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України - розірвання трудового договору за власним бажанням працівника, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умов колективного чи трудового договору, що підтверджується трудовою книжкою позивача, з якої також вбачається, що страховий стаж позивача більше ніж 10 років (а.с. 8-9).

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття, виданої позивачу КП «Житловий сервіс» 11.10.2013 року № 43, позивачу у період з квітня 2013 року по вересень 2013 року було нарахована заробітна плата у загальному розмірі 31024,41 гривні, розмір страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за цей період становив 1116,69 гривень (а.с. 12).

Відповідно довідки КП «Житловий сервіс» від 28.03.2014 року № 11 ОСОБА_3 за період лютий-вересень 2013 року нарахована заробітна плата в сумі 46611,85 гривень, за цей період сума нарахованого єдиного соціального внеску складає 17030,06 гривень (а.с. 14). Зазначене також підтверджується довідкою КП «Житловий сервіс» від 01.04.2014 року № 14, в який додатково зазначено, що за період лютий-вересень 2013 року нарахований та утриманий єдиний соціальний внесок 18659,19 гривень, в тому числі: утримано ЄСВ - 1629,13 гривень; нараховано ЄСВ - 17030,06 гривень (а.с. 42).

Таким чином, підприємством, на якому працювала позивач, при нарахуванні їй заробітної плати було утримано єдиний соціальний внесок.

З листа УПФУ в м.Рубіжному Луганської області № 2473/03 від 18.04.2014 року вбачається, що станом на 01.10.2013 року єдиний соціальний внесок за період з 01.02.2013 року по 30.09.2013 року підприємством не сплачено (а.с. 34).

Згідно довідки Рубіжанського міського центру зайнятості від 26.03.2014 року № 11/04-685 ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітна з 31.10.2013 року та з 12.11.2013 року позивачу призначено допомогу по безробіттю без врахування трудового стажу в розмірі, встановленому законодавством - 544,00 гривні (а.с. 11, 13, 19-20).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»страхуванню на випадок безробіття підлягають, зокрема, особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно ч.1 ст.6 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Згідно п.14 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», кошти єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці (страхувальники) - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, які самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами - працівниками.

У пункті 1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зазначено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного страхування.

Згідно ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, зокрема, понад 10 років - 70 відсотків.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Допомога по безробіттю сплачується фізичним особам з коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з ст.ст.16, 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

З огляду на вищезазначені норми законодавства, сплата єдиного соціального внеску є єдиною підставою для зарахування періоду роботи фізичної особи до страхового стажу, який дає право на призначення особі допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу цієї особи.

Разом з тим, вищезазначеними нормами законодавства, передбачений обов'язок сплати єдиного соціального внеску роботодавцями (підприємствами) за своїх працівників (фізичних осіб).

Як зазначалося вище, роботодавець КП «Житловий сервіс» здійснювало нарахування та утримання єдиного соціального внеску з заробітної плати позивача (працівника) за період лютий-вересень 2013 року (а.с. 12, 14, 42), проте в порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» своєчасно не сплачувало єдиний внесок утриманий з заробітної плати позивача (а.с. 34).

При таких обставинах суд першої інстанції вірно зазначив, що несплата своєчасно та в повному обсязі єдиного соціального внеску роботодавцем КП «Житловий сервіс» за свого працівника ОСОБА_3 не може позбавити останню конституційного права на соціальний захист, яке передбачено статтею 46 Конституції України, а саме права на допомогу по безробіттю залежно від її страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22 та ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Отже, відповідач призначаючи позивачу допомогу по безробіттю на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» діяв неправомірно, оскільки позивач має право на призначення допомоги по безробіттю з врахуванням страхового стажу відповідно до ч. 1 ст. 22 та ст. 23 цього Закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, враховуючи протиправність дій відповідача про призначення позивачу допомоги по безробіттю відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання Рубіжанського міського центру зайнятості призначити ОСОБА_3 допомогу по безробіттю з дня призначення допомоги - з 12.11.2013 року на підставі ч.1 ст.22 та ст.23 цього Закону та виплатити її з врахуванням вже сплачених сум підлягають до задоволення.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанського міського центру зайнятості на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2014 року у справі № 425/1152/14а - залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2014 року у справі № 425/1152/14а - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

С.В.Жаботинська