Справа № 826/4322/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2014 року № 826/4322/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Орфей» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «ГАМАБУДПРОЕКТ», ТОВ «ХАРДІТОП», ТОВ «ФІРМА «АСІА», ТОВ «РБК ГРУП», ТОВ «СІГМАФІН», ТОВ «МАСТЕРЛЕНД», ТОВ «ФОРБІС», ТОВ «ЛОГОС СЕРВІС», ТОВ «АЛЬТА КОМ» є дійсними та такими, що були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Крім того, позивач зазначив, що висновок податкового органу стосовно безтоварності господарських операцій позивача з контрагентами ґрунтується на актах про неможливість проведення зустрічної звірки вказаних підприємств, однак причинний зв'язок між донарахуванням податкових зобов'язань зі сплати податку на прибуток та податку на додану вартість та неможливість провести зустрічну звірку контрагентів відсутній.

В позовній заяві позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд визнати протиправними дії Головного управління Міндоходів у м. Києві, Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 27.12.2013 року, винесене ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, за яким ТОВ «Орфей» нараховане грошове зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 2907381,00 (два мільйона дев'ятсот сім тисяч триста вісімдесят одна) грн. 00 коп. (за основним платежем 1938254,00 грн та за штрафними санкціями - 969127,00 грн.), № від 27.12.2013 року, винесене ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, за яким ТОВ «Орфей» нараховане грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток» у розмірі 227408 (двісті двадцять сім тисяч чотириста вісім) грн. 00 грн. (за основним платежем 181927,00 грн. та за штрафними санкціями - 45481,75 грн.), стягнути з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.05.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05.11.2014 року справу №826/4322/14 направив на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши при цьому про необхідність суду першої інстанції розглянути спір з урахуванням наданих позивачем первинних документів та доказів на підтвердження реальності спірних операцій.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Головним управлінням Міндоходів у м. Києві у період з 03.12.2013 року по 09.12.2013 року проведено документальну виїзну позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Орфей» () з питань взаємовідносин з ТОВ «Сігмафін» (), ТОВ «Мастерленд» (), ТОВ «РБК Груп» (), ТОВ «Хардітоп» (), ТОВ «Форбіс» (), ТОВ «Гамабудпроект» (), ТОВ «Логос Сервіс» (), ТОВ «Фірма «АСІА» (), ТОВ «Альта-Ком» (), УПФУ в Печерському районі м. Києва, Копилівською сільською радою, Мотижинською сільською радою, УКТОКС Святошинського району, УО Святошинської райдержадміністрації, Управлінням освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Колонщинською сільською радою, Пашківською сільською радою, ЖБК «КВАНТ», ЖБК «ПРИБОРИСТ», Макарівською центральною лікарнею Київської області, Головним Управлінням пенсійного фонду України за період з 01.01.2012 року по 31.10.2013 року.

За результатами перевірки податковим органом складено акт № 77/16-40/31779492 від 13.12.2013 року про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань взаємовідносин із товариством з обмеженою відповідальністю "Сігмафін", товариством з обмеженою відповідальністю "Мастерленд", товариством з обмеженою відповідальністю "РБК Груп", товариством з обмеженою відповідальністю "Хардітоп", товариством з обмеженою відповідальністю "Форбіс", товариством з обмеженою відповідальністю "Гамабудпроект", товариством з обмеженою відповідальністю "Логос Сервіс", товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма АСІА", товариством з обмеженою відповідальністю "Альта-Ком" за період з 01.01.2012 року по 31.10.2013 року, відповідно до висновків якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток за І-IV квартали 2012 року у загальному розмірі 181927,30 грн., чим порушено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, п. 10 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України;

- занижено податок на додану вартість у загальному розмірі 1938254,38 грн., у тому числі: жовтень 2012 року - 74223,40 грн.; листопад 2012 року - 28064,76 грн.; грудень 2012 року - 70975,97 грн.; січень 2013 року - 59796,31 грн.; лютий 2013 року - 34109,73 грн.; березень 2013 року - 266582,57 грн.; квітень 2013 року - 123124,53 грн.; травень 2013 року - 132684,13 грн.; червень 2013 року - 174193,32 грн.; липень 2013 року - 309486,33 грн.; серпень 2013 року - 332535,89 грн.; вересень 2013 року - 240243,79 грн.; жовтень 2013 року - 92233,65 грн., чим порушено п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки 27.12.2013 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 1938254,00 грн. за основним платежем та у розмірі 969127,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 181927,00 грн. за основним платежем та у розмірі 45481,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Незгода позивача з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та діями податкового органу зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що у перевіряємому періоді позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини із:

- ТОВ "Гамабудпроект" за договором від 01 серпня 2013 року № 01/08. У ході перевірки використано акт від 01 листопада 2013 року № 2045/26-55-02/38651817 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Гамабудпроект", відповідно до якого, вказане товариство має ознаки "фіктивності". Основний контрагент-постачальник ТОВ "Гамабудпроект" - ТОВ "Фінторгком", яке, згідно з актом від 07 грудня 2013 року № 2241 26-59-22-01/38728753, також має ознаки "фіктивності";

- ТОВ "Сігмафін" за договором від 01 липня 2013 року № 01/07. Під час перевірки використано акти від 06 грудня 2013 року № 1728/26-59-22-01-18 про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Глобал-Інвестмент Груп" та від 03 грудня 2013 року № 2119/26-59-22-01/38728135 про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Метафін", у яких зазначено про неможливість поставок товару, виконання робіт, послуг на адресу TOB "Сігмафін" у зв'язку з відсутністю умов для ведення господарської діяльності, пов'язаної з виконанням своїх зобов'язань;

- ТОВ "Мастерленд" за договором від 01 липня 2013 року № 02/07. У ході перевірки використано акт від 24 вересня 2013 року № 1011/2201 про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Комгіак "Траком", відповідно до якого, вказане товариство здійснює діяльність, направлену на надання податкової вигоди третім особам для ухилення від сплати податків. Згідно з базами даних, у TOB "Ансалта" та TOB "Фінторгком" відсутні контрагенти-постачальники, які підтверджують взаємовідносин із TOB "Мастерленд";

- ТОВ "Хардітоп" за договором від 01 липня 2013 року № 02/06. Під час перевірки використано акт від 15 жовтня 2013 року № 1693/26-55-22- 03/38148763 про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "Хардітоп", відповідно до якого, виявлено відсутність об'єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям. Основним контрагентом-постачальником є TOB "Матін", яке, згідно з актом від 23 серпня 2013 року № 899/26-55-22-07/38390342 про неможливість проведення зустрічної звірки, має ознаки "фіктивності";

- ТОВ "Логос Сервіс" за договором від 01 червня 2013 року № 01/06. Відповідно до баз даних, ТОВ "Логос Сервіс" не підтверджує взаємовідносини із TOB "Орфей". Основним контрагентом-постачальником ТОВ "Логос Сервіс" є TOB "Глобал Інвестмент Груп", яке, згідно з актом від 06 листопада 2013 року № 1728/26-59-22-01-18, має ознаки "фіктивності";

- ТОВ "Фірма АСІА" за договором від 01 грудня 2012 року №12/12. У ході перевірки використано акт від 04 грудня 2013 року № 2135/26-59-22 01/38203305 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Фірма АСІА", відповідно до якого, фінансово-господарська діяльність вказаного товариства здійснюється поза межами правового поля. Не виявлено факту передачі товарів від продавця до покупця у зв'язку з відсутністю (не наданням до перевірки) договорів про господарські відносини, актів приймання-передачі товарів, довіреностей, документів, які підтверджують транспортування, зберігання товарів;

- ТОВ "Альта-Ком" за договором від 01 жовтня 2012 року № 10/12. Згідно з вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 02 вересня 2013 року у справі № 761/19615/13-к, засновника та директора ТОВ "Альта-Ком" визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво);

- ТОВ "РБК Груп". Під час перевірки використано акт від 29 серпня 2013 року № 772/2207 про неможливість проведення зустрічної звірки TOB "РБК Груп", відповідно до якого, не виявлено факту реального здійснення господарських операцій. ТОВ "РБК Груп" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

У зв'язку з викладеним, відповідачем зроблено висновок про те, що укладені між позивачем та його контрагентами договори та інші документи не можуть бути прийняті до уваги як первинні, що підтверджують правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту.

Позивачем надано суду копії первинних документів, зокрема, договорів, рахунків-фактур, актів виконаних робіт, видаткових накладних, оборотно-сальдових відомостей, податкових декларацій, податкових накладних, які, за їх переконанням, підтверджують факт реальності фінансово-господарської діяльності позивача із вище переліченими контрагентами, а також здійснення господарських операцій за їх участю.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до п. 134.1.1 статті 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 138.8 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно положень пп. 139.1.9 п 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім зазначених норм законодавства України, при вирішенні даної справи необхідно також врахувати правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення господарської операції.

2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Таким чином, проаналізувавши викладені положення та обставини, а також зважаючи, що представниками позивача у ході розгляду справи не надано суду первинних документів, які б спростували зроблені відповідачем під час перевірки висновки, хоча про необхідність їх надання наголошувалось судом, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що доводи відповідача сформовані також на підставі актів зустрічних звірок контрагентів позивача.

Відповідно до пп.83.1.2 п.83.1 ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, зокрема, податкова інформація.

Згідно пп.14.1.171 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова інформація - у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Статтею 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Джерела отримання податкової інформації, яка може бути використана Державною податковою службою для забезпечення її діяльності визначені ст. 72 ПК України.

Зокрема, відповідно до пп. 72.1.5 п. 72.1 ст. 72 ПК України податковою службою використовується інформація від підрозділів податкової служби та митних органів - за результатами податкового контролю.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище норм, суд зазначає, що контролюючий орган під час проведення документальної планової перевірки вправі використовувати висновки актів перевірок інших платників податків.

Таким чином, суд констатує відсутність належного документального підтвердження виконання зазначених господарських зобов'язань.

Водночас, з урахуванням наведених положень законодавства, суд зазначає про те, що за відсутності факту придбання послуг або в разі якщо придбані послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість вчинених ним оскаржуваних дій та оскаржуваних повідомлень-рішень.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Орфей» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов