Справа № 730/467/2014-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 730/467/2014-а Головуючий у 1-й інстанції: Луговець О.А. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді : Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області про перерахунок пенсії державному службовцю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Борзнянського районного суду Чернігівської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження її права щодо перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з включенням до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату її пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з включенням до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 з 25 березня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Борзнянському районі Чернігівської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Позивач має страховий стаж 38 років 4 місяці 17 днів, в т.ч. стаж державної служби - 36 років 10 місяців 23 дні. За останнім місцем роботи позивач займала посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій Управління ПФУ в Борзнянському районі Чернігівської області. При обчисленні пенсії ОСОБА_2 відповідачем до складу заробітної плати були враховані наступні складові: посадовий оклад - 1218,00: набавка за ранг - 55,00 гри.; надбавка за вислугу років - 509,20 грн.; надбавка за виконання особливо важливої роботи, премії до державних, професійних свят та ювілейних дат в середньому розмірі за останні місяці роботи з березня 2012 року по лютий 2014 року включно - 1239,93 грн. Разом розмір заробітку позивача, з якого було обчислено пенсію, склав 3022,13 грн.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем до вищевказаного заробітку не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, оскільки на думку останнього ані Законом України «Про державну службу», ані постановою Кабінету Міністрів України від 05.2000р. №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів для обчислення пенсії» не передбачено включення матеріальної допомоги до заробітної плати державного службовця для обчислення його пенсії.

Звертаючись з даним позовом позивач в своїх доводах зазначила, що відповідач на момент проведення перерахунку пенсії діяв всупереч нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим просить зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області здійснити перерахунок її пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з включенням до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення з моменту призначення їй пенсії.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначаються Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.

Згідно частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу», на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до частини 13 статті 37 Закону України «Про державну службу», державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Зазначена норма не містить жодних застережень, який вид пенсії буде отримувати особа після досягнення пенсійного віку державного службовця, а містить лише імперативний припис щодо того, що для отримання грошової допомоги необхідно: по-перше - звільнення у зв'язку з виходом на пенсію, по-друге - наявність стажу державної служби не менше 10 років.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26 листопада 2013 року № 11-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» в системному зв'язку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не пов'язане з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу».

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_2 24 березня 2014 року була звільнена з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсій Управління ПФУ в Борзнянському районі Чернігівської області у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавки за вислуги років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з аналізу наведених вище норм чинного законодавства, вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки повинні бути враховані у заробітну плату для обчислення пенсії ОСОБА_2, а тому твердження відповідача про те, що розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не включається до заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», колегія суддів знаходить помилковим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області - залишити без задоволення.

Постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.