Справа № 872/16403/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" грудня 2014 р.

справа № 808/5455/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2013 р. у справі №808/5455/13-а

за позовом Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Валена»

до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Постановою суду першої інстанції позов задоволено повністю. Суд мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано доказів визнання судом недійсним правочину, укладеного між ПП «НВФ «Валена» та ТОВ «Ілтеріс», відсутні докази притягнення службових осіб ПП «НВФ «Валена» до кримінальної відповідальності за здійснення операції з ТОВ «Ілтеріс», викладеної в Акті перевірки №290/22-12/30241825 від 01.03.2013 р.; не надано до суду доказів відсутності змін в активах позивача внаслідок здійснення операції з ТОВ «Ілтеріс»; відповідачем не надано до суду доказів на спростування використання позивачем товару, отриманого у ТОВ «Ілтеріс» у подальшій господарській діяльності. Отже, позивач не може нести відповідальність за протиправні дії свого контрагента (які навіть не доведені відповідачем) при відсутності у нього умислу на вчинення таких дій. Наявність у позивача умислу на вчинення протиправних дій при отриманні товару від ТОВ «Ілтеріс» відповідачем не доведено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з’ясування судом обставин

справи. Просить скасувати постанову суду та відмовити в позові.

Повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, представник відповідача не з’явився до суду, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду – без змін.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 18.02.2013 р. по 22.02.2013 р. ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «НВФ «Валена». За результатами перевірки відповідачем 01.03.2013 р. складено Акт №290/22-12/30241825.

У висновках Акта перевірки №290/22-12/30241825 від 01.03.2013 р. зазначено про встановлені порушення:

- пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» …, внаслідок чого ПП «НВФ «Валена» занижено податок на прибуток, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 2767 грн. 00 коп. за 1 квартал 2011 року;

- пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» …, внаслідок чого ПП «НВФ «Валена» занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 2327 грн. 00 коп. за січень 2011 року;

Також, у п.3.1.3 Акта перевірки №290/22-12/30241825 від 01.03.2013 зазначено: «… Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року по взаємовідносинам з ТОВ «Ілтеріс» встановлено їх заниження на загальну суму 2676 грн. 00 коп. - 1 квартал 2011 року на суму 2676 грн. 00 коп. … в порушення пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» перевіркою повноти визначення податку на прибуток встановлено заниження об'єкту оподаткування, внаслідок чого відбулось заниження податку на прибуток на загальну суму 2676 грн. 00 коп., у т.ч. по періодах: - 1 квартал 2011 року - 2676 грн. 00 коп. …».

Крім того, у п.3.2 Акту перевірки №290/22-12/30241825 від 01.03.2013 р. зазначено: «… Перевіркою достовірності відображених показників у поданих ПП «НВФ «Валена» Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 10.1-17) за перевіряємий період встановлено, що на порушення пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» … підприємством неправомірно віднесено до складу податкового кредиту за січень 2011 року суму ПДВ 2327 грн. 00 коп. …».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Надані позивачем до суду докази, документи у сукупності підтверджують фактичне виконання ТОВ «Ілтеріс» своїх зобов'язань перед ПП «НВФ «Валена», реальне здійснення господарської операції.

З наданих представником позивача пояснень, документів вбачається використання ПП «НВФ «Валена» товару, отриманого від ТОВ «Ілтеріс», у подальшій своїй господарській діяльності.

Отже, досліджені судом первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та фінансової звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів підтверджують здійснення господарської операції ПП «НВФ «Валена» з ТОВ «Ілтеріс», тобто, документально підтверджено формування ПП «НВФ «Валена» валових витрат, податкового кредиту з податку на додану вартість по операції з ТОВ «Ілтеріс».

В апеляційній скарзі відповідач посилається на висновки акта Лівобережної МДПІ м.Дніпропетровська № 527/23-3/37148736 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ілтеріс» по взаємовідносинам з ТОВ «Літіс Групп» за грудень 2010 року, січень, лютий, березень 2011 року, що свідчить про відсутність поставки товару ТОВ «Ілтеріс» за січень 2011 року, на загальну суму 16 941,00 грн.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, а висновки акту перевірки, що ґрунтуються на наведених доказах (акт перевірки арк.. 37-38), не можуть бути покладені у підставу прийняття податкових повідомлень-рішень, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України не ставить право платника податків на формуванні витрат та віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Наявність ознак фіктивності правочину є лише підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Заявник апеляційної скарги також зазначає, що позивачем не надано подорожніх листів, а тому неможливо підтвердити дійсність наданих ним товарно-транспортних накладних. Проте, колегія суддів зазначає, що ця обставина не була відображена у акті перевірки та не є підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому не може бути прийнята судом до уваги. Крім того, в ході судового розгляду справи було цілком спростовані доводи податкового органу щодо безтоварності операції, а тому окремі недоліки у веденні бухгалтерського обліку не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на формування валових витрат та податкового кредиту .

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст.ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2013 р. у справі № 808/5455/13-а

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун