Справа № 694/1591/14-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 694/1591/14-а Головуючий у 1-й інстанції: Нестерук Т.М. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк Р.В.

пр-к апелянта ОСОБА_3

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання неправомірними дій та стягнення недорахованої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) просив визнати відмову Управління соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку неправомірною та зобов'язати відповідача здійснити такий перерахунок за період з 12 лютого 2012 року по 04 вересня 2013 року відповідно до ст. ст. 42, 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та за період з 05 вересня 2013 року по 30 червня 2014 року відповідно до ст.ст. 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій та стягнення недорахованої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 12 лютого 2012 року по 01 березня 2014 року - залишено без розгляду, а в задоволенні позовних вимог за період з 02.03.2014 року по 30.06.2014 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, залишаючи позовні вимоги за період з 12 лютого 2012 року по 01 березня 2014 року без розгляду, виходив з того, що позивачем пропущений встановлений частиною 2 ст. 99 КАС України строк на звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених ч. 2 ст. 99 КАС України, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що позивач подав даний адміністративний позов в суд 02 вересня 2014 року.

Вимоги щодо перерахунку виплат, здійснених за періоди з 12 лютого 2012 року по 01 березня 2014 року знаходяться за межами шестимісячного терміну звернення до адміністративного суду.

Матеріали справи не містять клопотання про поновлення строків звернення до суду та доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даними позовними вимогами.

Вказані виплати носять щомісячний характер і позивач про порушене право мав дізнатися при кожній виплаті. Однак, у визначений процесуальним законом строк до суду не звернувся.

Отже, висновок суду першої інстанції про залишення позовних вимог в цій частині без розгляду є правомірним.

Посилання апелянта на ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» щодо необмеження строку виплати допомоги, якщо невиплати виникла з вини відповідача, до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки положення даної норми стосуються нарахованих та не виплачених коштів. В даному випадку спір стосується саме нарахування коштів.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачу проводиться у відповідності до чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступні обставини та факти.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є матір'ю неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Звенигородської РДА та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

До 04.09.2013 року позивач працювала бухгалтером в магазині ПП Максачук та була особою, застрахованою в системі загальнообов'язкового соціального страхування.

В липні 2014 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області із заявою про перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Листом від 30.07.2014 року № К-81/03-14 Управління соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області відмовлено в перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки позивач є незастрахованою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Відповідно до п.п.23, 25 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені відповідні зміни до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", зокрема, згідно зі змінами, внесеними до ст.13 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" його дію поширено на застрахованих осіб. Водночас, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" було виключено статті 40-44.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" передбачено, що розділ II даного Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п.25 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо виключення статей 40-44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Таким чином, з часу проголошення Конституційним Судом України рішення №10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Згідно статті 15 «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» ( в редакції яка діяла до 30.06.2014 року) допомога надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Згідно ст.43 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" передбачено, що допомога по догляду за дитиною надається застрахованій особі у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено судом першої інстанції, з 05.09.2013 року позивач звільнена з роботи та є особою, яка не застрахована в системі загальнообов'язкового соціального страхування.

В період починаючи з 05.09.2013 року відповідачем здійснювалася виплата допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі визначеному ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

А отже, підстав для перерахунку зазначеної допомоги не має.

Крім того, згідно п.7 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" у Законі України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" виключено. При цьому, п.7 розділу II цього Закону набрав чинності з 01 липня 2014 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.160, 195, 200, 205, 206 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 16.01.2015 р.

.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.