Справа № 2а-23/13
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-23/13 Головуючий у 1-й інстанції: Керекеза Я.І.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді : Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора на постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора до Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із адміністративним позовом до Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа: ОСОБА_2, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 123-04 від 29.02.2012 р. «Про надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_1».

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі заяви ОСОБА_2 та у відповідності до Законів України «Про соціальну захищеність інвалідів в Україні» та «Про місцеве самоврядування в Україні», а також за наявності клопотання депутата міської ради, виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області було прийнято рішення № 123-04 від 29.02.2012 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_1».

Згідно копії довідки № 426 до акту огляду у МСЕК по визначенню медичних показань для забезпечення транспортними засобами з ручним керуванням, ОСОБА_2 є інвалідом другої групи довічно з дитинства, у зв'язку з чим має медичні показання для забезпечення транспортним засобом з ручним керуванням з правом керування одного з батьків для обслуговування дитини-інваліда (а.с. 32).

За даними довідки Управління праці та соціального захисту населення від 16.01.13р. № 53, ОСОБА_2 як інвалід 2 групи з дитинства (ДЦП), який проживає по АДРЕСА_1, перебуває в черзі на отримання автомобіля в Головному управлінні праці та соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації Київської області з 25.03.1997 року за № 2340 (а.с. 19).

За зверненням мешканців будинків по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 міжрайонний прокурор звернувся до відповідача із поданням про усунення порушень вимог чинного земельного законодавства в частині надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

За результатом розгляду подання Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора від 08.01.13р. № 55вих.13, Переяслав-Хмельницька міська рада направила лист від 30.01.2013 р., в якому повідомила про відсутність порушень вимог чинного земельного законодавства при прийнятті спірного рішення № 123-04 від 29.02.2012 р. «Про надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_1».

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи Законом України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 10 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно підпункту 9 пункту «а» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності.

Положенням пункту 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» регламентовано, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Пунктом 10 цієї ж статті передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частинами першою та другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному рішенні № 123-04 від 29.02.2012 р. «Про надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_1» виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області ставилося питання про надання третій особі права на пільги щодо розміщення за місцем свого проживання металевого-розбірного гаража.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні регулюються Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ч.5 статті 30 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», люди з інвалідністю користуються переліченими послугами безкоштовно або на пільгових умовах згідно з рішеннями органів місцевого самоврядування за участю громадських організацій інвалідів.

Як було зазначено вище, рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 29 лютого 2012 року № 123-04 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_1», ОСОБА_2 було надано дозвіл на встановлення металевого гаража на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. Місце встановлення гаража було вирішено погодити з відділом містобудування, архітектури та використання земель Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області.

Проте, судом першої інстанції при розгляді даної справи не досліджувалося питання щодо наявності підстав для надання у користування третьої особи земельної ділянки для встановлення металевого гаража на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не навів обґрунтованих підстав щодо відсутності у прокурора права на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства України.

Так, згідно із ч. 3 ст. 60 КАС України, прокурор з метою представництва інтересів, зокрема, держави, звертається до суду із адміністративним позовом, при цьому, самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:

1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);

2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 459/2011 було затверджено Положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України».

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 вищезгаданого Положення, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення, а також дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Оскільки предметом спірних правовідносин є рішення органу місцевого самоврядування в частині надання дозволу на спорудження об'єктів містобудування (металевого гаража на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1), колегія суддів приходить до висновку про наявність у Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора права на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора до Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про зобов"язання вчинити дії, слід задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора - задовольнити.

Постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора до Переяслав-Хмельницької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про зобов"язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 29.02.2012 р. № 123-04 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення металевого гаража по АДРЕСА_1».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.