Справа № 2а-10368/10/0870
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ К/800/29162/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є., Моторного О.А., Юрченко В.П.
за участю секретаряЛуцак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2013 року

у справі № 2а-10368/10/0870

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод

кольорових сплавів»

до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі міста Запоріжжя

Запорізької області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових

повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових сплавів» (надалі також - позивач, ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби ( правонаступник - Державна податкова інспекція у Хортицькому районі міста Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області; надалі також - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 вересня 2010 року № /0 та від 3 грудня 2010 року № /1.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 та № /1 в частині визначення основного зобов'язання розмірі 6312889 грн. 00 коп. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 4799704 грн. 10 коп.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2013 року апеляційну скаргу ДПІ залишено без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року - без змін.

Відповідач в касаційній скарзі, вказуючи на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення вимог матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2013 року і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що беруть участь у справі, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, Вищий адміністративний суд України звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Фактичною підставою донарахування грошового зобов'язання розмірі 6312889 грн. 00 (основний платіж) коп. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 4799704 грн. 10 коп. на підставі податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 13 вересня 2010 року, про порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Вказані висновки відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем безпідставно відображено в податковому обліку господарські операції придбання майна (брухт кольорових металів) у ТОВ «Аквілегія», оскільки такі операції були безтоварними, не мали реального характеру, а правочини, укладені позивачем із наведеним вище суб'єктом господарювання були нікчемними.

При цьому податковий орган посилався на неможливість фактичного здійснення контрагентами-постачальниками ТОВ «Аквілегія» господарських операцій.

Перевіряючи дотримання відповідачем як суб'єктом владних повноважень вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суди попередніх інстанцій виходили із вірного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

За змістом підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права відображення в податковому обліку валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, фактичне здійснення поставки брухту кольорових матеріалів підтверджується: податковими накладними, інвентаризацією товарних запасів на момент здійснення перевірки, постановою про відмову у порушенні кримінальної справи відносно службових осіб ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів», розрахунком руху матеріалів, які придбавались ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» у ТОВ «Аквілегія» та обсяги виробленої з неї продукції за період жовтень 2009 року - липень 2010 року.

Крім того, як слідує з обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2010 року по справі № 1-765/2010 визнано винним та осуджено директора ТОВ «Аквілегія» ОСОБА_5 по частині 3 статті 212 Кримінального кодексу України до п'яти років позбавлення волі, без конфіскації майна, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані зі здійсненням фінансово-господарської діяльності строком на один рік.

Рішення суду мотивовано, зокрема, діями ОСОБА_5, пов'язаними з купівлею- продажем лома чорного та кольорових металів, який він придбавав у фізичних осіб та реалізовував основним покупцям, ТОВ «ТД «Меліз» та ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» та відображенням податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «МРТ-2008» та ТОВ «Каз-Трейд», з метою заниження податкових зобов'язань, які виникли, у зв'язку з продажем товару ТОВ «ТД «Меліз» та ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів».

Даний факт, як слідує з висновків судів попередніх інстанцій, є також доказом товарності операцій між ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» та ТОВ «Аквілегія».

На підставі наведених доказів, які містяться в матеріалах справи, що були досліджені судами попередніх інстанцій та оцінка яким надана з дотриманням положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди зробили правильний висновок про документальне підтвердження факту реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

При цьому, Вищий адміністративний суд України звертає увагу на те, що господарські відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом за умови ненадання податковим органом доказів, які б спростовували відповідність наданих платником податків документів податкового обліку дійсності.

Наведені обставини у сукупності та взаємозв'язку підтверджують правильність висновку судів про недоведеність відповідачем факту допущення позивачем порушень вимог законодавства у сфері оподаткування.

Суд акцентує увагу на тому, що необхідність застосування підходу належної податкової обачності безпосередньо випливає з рішення Європейського суду з прав людини «Булвес АД проти Болгарії», де зазначено, що платник ПДВ не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Вищий адміністративний суд України акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Таким чином, ухвалені по справі рішення є законними і обґрунтованими, а зазначена в касаційній скарзі позиція відповідача не знаходить свого підтвердження за матеріалами справи та не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 травня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча: Н. Є. Блажівська

Судді: О.А. Моторний

В.П. Юрченко