Справа № 821/699/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м. Київ К/800/45787/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області (далі - Інспекція) на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (далі - Підприємство) до Інспекції,

про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2013 року Підприємство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги Інспекції № 21-05-14-14/588 від 30.01.2013 року (далі - Вимога № 21-05-14-14/588) щодо зобов'язання визначити винних осіб у здійсненні загальновиробничих, адміністративних та інших витрат операційної діяльності на відображення не пов'язаних з діяльністю порту та провести претензійно-позовну роботу щодо повернення порту коштів на суму 371 745,50 грн.

Зазначило, що Інспекцією не враховані особливості правового становища Підприємства і його взаємовідносин з Міністерством транспорту та зв'язку України. Працівники порту були у відряджені на підставі обов'язкового для виконання наказу Міністерством транспорту та зв'язку України, що передбачає понесення витрат, які належним чином підтверджені відповідними документами і здійснені в межах затверджених фінансових планів.

20 березня 2013 року постановою Херсонського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року, позов задоволено.

Пункт 2 Вимоги № 21-05-14-14/588 визнано протиправним та скасовано.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що порт, як державне підприємство, був зобов'язаний (на виконання наказів Мінінфраструктури) забезпечити участь відповідних працівників у внутрішньому аудиті, які проводило це Міністерство, у зв'язку з чим витрати на відрядження цих працівників цілком правомірно віднесені портом на загальновиробничі, адміністративні та інші витрати.

Крім того, вимоги ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та ст. 41 Податкового кодексу України свідчать про відсутність повноважень органів Державної фінансової інспекції на здійснення перевірок щодо дотримання підконтрольними установами вимог податкового законодавства, тому висновки акту перевірки про порушення Підприємством ст. 140 Податкового кодексу України не можуть бути прийняті до уваги.

Інспекція звернулася з касаційною скаргою про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, з 26.09.2012 року до 18.12.2012 року Інспекція здійснила планову ревізію фінансово-господарської діяльності Підприємства за період з 1.04.2010 року до 30.06.2012 року, за наслідками якої 25.12.2012 року було складено акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Підприємством порушено вимоги п.,п. 11, 15, 18, 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року та пп.14 п. 140.1.7 ст. 140 Податкового кодексу України протягом періоду, що підлягав ревізії здійснені загально виборчі, адміністративні та інші витрати операційної діяльності на відрядження, згідно наказів, у зв'язку із службовою необхідністю, для участі в роботі комісії з здійснення планових ревізій та перевірок підприємств підпорядкованих Міністерству інфраструктури України (Міністерству транспорту та зв'язку України), тобто при відсутності зв'язку таких відряджень з діяльністю Порту на загальну суму 371 745,50 грн., та віднесені витрати на собівартість, у розмірі 8 450,00 грн., на адміністративні витрати, у розмірі 243 117,10 грн., на інші операційні витрати, у розмірі 118 370,76 грн., на розрахунки з податковими, у розмірі 1 807,64 грн.

30 січня 2013 року Інспекція прийняла Вимогу №21-05-14-14/588 щодо усунення виявлених ревізією порушень відповідно до п. 2 якої Підприємство зобов'язано визначити винних осіб у здійсненні загальновиробничих, адміністративних та інших витрат операційної діяльності на відрядження, що не пов'язані із діяльністю Порту та провести претензійно-позовну роботу щодо повернення коштів на суму 371 745,50 грн., а в іншому випадку - стягнути завдану шкоду з осіб, винних у здійсненні цих витрат у порядку та розмірі, встановленому ст.,ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 26 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх закладах та у підвідомчих бюджетних установах. Внутрішнім контролем є комплекс заходів, що застосовуються керівником для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності бюджетної установи та її підвідомчих установ. Внутрішнім аудитом є діяльність підрозділу внутрішнього аудиту в бюджетній установі, спрямована на удосконалення системи управління, запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного використання бюджетних коштів, виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності бюджетної установи та підвідомчих їй бюджетних установ, поліпшення внутрішнього контролю.

Згідно з п.п. 1, 4, 6 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого Указом Президента України №581/2011 від 12.05.2011 року, Мінінфраструктури України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; Мінінфраструктури України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та Законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які є обов'язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Мінінфраструктури України відповідно до покладених на нього завдань має право в установленому порядку: залучати до виконання робіт, участі у вивченні окремих питань учених і фахівців, у тому числі на договірній основі, працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади; здійснювати внутрішній фінансовий контроль (як в апараті Міністерства і центральних органах виконавчої влади, так і на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери управління Міністерства); здійснювати організацію роботи та контроль за виконанням загальнодержавних програм, планів, заходів з питань запобігання корупційним, економічним та іншим правопорушенням.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 680 від 7.08.2007 року та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 2 від 6.01.2010 року «Про проведення внутрішньої контрольно-ревізійної роботи в системі центрального органу виконавчої влади», наказом начальника Підприємства затверджено Положення про відділ контрольно-ревізійної роботи та запобігання економічним правопорушення.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного Положення завданням цього відділу є запобігання економічним правопорушенням, здійснення фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю використання коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку та фінансової звітності.

Згідно з покладеними на нього завданнями відділ виконує, зокрема, таку функцію, як участь у перевірках організацій, підпорядкованих Міністерству інфраструктури України.

Відповідно до абзацу 3 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 року (в редакції до 1.04.2011 року), витрати на відрядження особи, яка перебуває в трудових відносинах з платником податку, включаються до складу валових витрат платника податку лише за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, а саме: запрошень сторони, яка приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладеного договору (контракту) та інших документів, які відрегульовують або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, які проводяться за тематикою, що стосується основної діяльності підприємства, яке відряджає працівника.

Згідно з п. 1 цієї Інструкції службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що відрядження працівників порту, спрямоване на виконання наказів Уповноваженого органу управління портом, які, в свою чергу, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України щодо забезпечення внутрішнього контролю і внутрішнього аудиту у підвідомчих бюджетних установах, є службовим відрядженням у розумінні зазначеної Інструкції, оскільки воно збігається з діяльністю порту.

У касаційній скарзі Інспекція посилається на ст. 2 Статуту порту відповідно до якого до основної діяльності порту не відноситься участь у перевірках, ревізіях та аудитах інших підприємств, підпорядкованих Мінінфраструктури.

Відповідно до ст. 2 зазначеного Статуту порт створено з метою здійснення перевалки вантажів, забезпечення судноплавства та отримання державою прибутку, а внутрішній контроль та аудит (який в певній мірі пов'язаний з аналізом фінансової діяльності інших транспортних підприємств) мають незаперечне значення для досягнення цієї мети, відповідно, вони мають незаперечне значення при здійсненні портом всіх видів діяльності, передбачених Статутом.

Згідно з п.,п. 2, 35, 49 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 року, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Акт ревізії містить виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

У разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що обов'язок з виявлення винних осіб покладається саме на Інспекцію, відповідно, оскаржуваний п. 2 вимоги, яким такий обов'язок перекладено на підприємство, суперечить законодавству.

Висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області відхилити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.