Справа № 826/17297/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2015 року 10:10 № 826/17297/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтер»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві
провизнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроінтер» (надалі - позивач або ТОВ «Євроінтер») з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві щодо розірвання договору про визнання електронних документів №1 від 18.06.2014 року та неприйняття декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року в електронній формі;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року на момент її подання, зокрема станом на 17.10.2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2014 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 01.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем безпідставно розірвано в односторонньому порядку договір про визнання електронних документів та не прийнято податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року в електронній формі, оскільки для цього були відсутні законодавчо обґрунтовані підстави.

При цьому, 01.12.2014 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якому позовні вимоги викладені у наступній редакції:

- визнати неправомірними Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві щодо розірвання договору про визнання електронних документів №1 від 18.06.2014 року та невизнання (неприйняття) податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року (реєстраційний № від 18.09.2014 року) в електронній формі;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року на момент її подання, зокрема станом на 18.09.2014 року (реєстраційний №) з додатками та реєстром отриманих та виданих податкових накладних як податкову звітну та прийнятою у встановлені законом терміни.

У судове засідання 01.12.2014 року з'явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача проти позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях, зазначаючи, що, розриваючи в односторонньому порядку договір про визнання електронних документів, укладений з ТОВ «Євроінтер», та не приймаючи декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року в електронній формі ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві діяло у межах наданих йому повноважень та на підставі наявної у відповідача інформації про відсутність позивача за податковою адресою останнього.

Суд у судовому засіданні 01.12.2014 року на підставі положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, ухвалив про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Євроінтер» та ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві укладено договір №1 про визнання електронних документів від 18.06.2014 року.

На виконання умов даного договору ТОВ «Євроінтер» засобами електронного зв'язку направлено контролюючому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2014 року, додаток 5 розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), реєстр виданих та отриманих податкових накладних.

У відповідності до наявних у матеріалах справи квитанцій №2 податкову декларацію з податку на додатку на додану вартість за серпень 2014 року прийнято 18.09.2014 року за реєстраційним номером , а реєстр виданих та отриманих податкових накладних прийнято 18.09.2014 року за реєстраційним номером .

В свою чергу, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві листом від 08.10.2014 року №50108/10/26-55-10-02-10 повідомлено позивача про те, що за результатами здійснення заходів, передбачених п. 12.5 розділу 12 наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи, місцезнаходження ТОВ «Євроінтер» за податковою адресою не встановлено, у зв'язку з чим наголошено, що за порушення істотних умов Договору зобов'язання сторін, визначених договором № від 18.06.2014 року припиняються, а податкова звітність, подана засобами електронного зв'язку, вважається не прийнятою.

Крім того, листом від 23.09.2014 року №47313/10 ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повідомило ТОВ «Євроінтер» про заповнення декларації з податку на додатку вартість з відповідними додатками до неї (реєстраційний номер від 18.09.2014 року та реєстр податкових накладних до неї) з порушенням вимог оформлення податкової звітності, а саме: невідповідність заповнення податкової звітності, у зв'язку з чим вказана звітність податковою не вважається.

Вважаючи таке одностороннє розірвання договору про визнання електронних документів та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року з додатками необґрунтованими, а свої права на охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України), який набрав чинності 01.01.2011 року.

Так, у відповідності до пп. «в» п. 49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, зокрема, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Крім того, з платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису (п. 42.4 ст. 42 ПК України).

На виконання вищенаведених положень наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року №233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (надалі - Інструкція №233), яка визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису.

З метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку платник податків: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору (п. 5 розділу ІІІ Інструкції №233).

Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно п. 6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є 1) ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; або 2) зміна платником податків місця реєстрації.

В свою чергу, представником відповідача наголошено, що розірвання договору про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ «Євроінтер», відбулося за результатами здійснення заходів, передбачених п. 12.5 розділу 12 наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, за наслідками яких місцезнаходження ТОВ «Євроінтер» за податковою адресою не встановлено, на підтвердження чого надано копію довідки про встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків №4843/01/26-55-07-03 від 18.09.2014 року.

Водночас, згідно п. 45.2 ст. 45 ПК України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Податковою адресою підприємства, переданого у довірче управління, є місцезнаходження довірчого власника.

При цьому, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 року №755-IV (надалі - Закон №755), місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України (ч. 1 ст. 17 Закону №755).

В Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості щодо юридичної особи як місцезнаходження юридичної особи (ч. 2 ст. 17 Закону №755).

Разом з тим, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (ст. 18 Закону №755).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням ТОВ «Євроінтер» станом на 18.09.2014 року, тобто на момент не встановлення контролюючим органом факту місцезнаходження позивача, вказано наступну адресу: 01021, м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, 43, що відповідає адресі, вказаній у договорі №1 про визнання електронних документів від 18.06.2014 року.

Крім того, у відповідності до вищезазначеного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 18.09.2014 року відомості щодо ТОВ «Євроінтер» мають статус підтверджених.

З огляду на викладене вище вбачається, що ТОВ «Євроінтер» станом на момент розірвання ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві в односторонньому порядку договору №1 про визнання електронних документів від 18.06.2014 року не змінювало свого місця реєстрації, а, відтак, з урахуванням визначених у листі 08.10.2014 року №50108/10/26-55-10-02-10 підстав для такого розірвання, суд дійшов висновку, що дії ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з одностороннього розірвання договору №1 про визнання електронних документів від 18.06.2014 року, укладеного між ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та ТОВ «Євроінтер», є протиправними.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає про наступне.

Так, згідно п. 201.14 ст. 201 ПК України, платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу (п. 201.15 ст. 201 ПК України).

Приписами п. 46.1 ст. 46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору (п. 48.1 ст. 48 ПК України).

У розумінні п. 48.2 ст. 48 ПК України, обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності) (п. 48.3 ст. 48 ПК України).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (п. 48.4 ст. 48 ПК України).

Згідно п. 48.7 ст. 48 ПК України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється (п. 49.10 ст. 49 ПК України).

У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (п. 49.11. ст. 49 ПК України).

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями ст.ст. 48 та 49 ПК України, є вичерпним, а, відтак, неприйняття податкової декларації з інших підстав податковим законодавством не передбачено, а тому забороняється.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, підставою для неприйняття відповідачем податкової декларації ТОВ «Євроінтер» з податку на додану вартість за серпень 2014 року вказано заповнення останньої з порушеннями, з посиланням на обов'язковість наявності такого реквізиту як місцезнаходження (місце проживання) платника податків.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії податкової декларації ТОВ «Євроінтер» з податку на додану вартість за серпень 2014 року, у рядку 06 останньої вказано податкову адресу позивача м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, 43.

Таким чином, податкова декларація ТОВ «Євроінтер» з податку на додану вартість за серпень 2014 року містить такий обов'язковий реквізит як місцезнаходження (місце проживання) вказаного платника податків.

При цьому, твердження відповідача щодо не знаходження ТОВ «Євроінтер» за податковою адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 28/2, 43, з урахуванням викладених вище висновків суду, належними та допустимими доказами не доведені, а факт місцезнаходження позивача за вказаною адресою підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, враховуючи встановлені вище обставини, були відсутні підстави для неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року (реєстраційний № від 18.09.2014 року) в електронній формі, з огляду на що вказані вище дії відповідача є протиправними. Крім того, на підставі вищевикладеного, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві слід зобов'язати прийняти та зареєструвати податкову декларацію ТОВ «Євроінтер» з податку на додану вартість за серпень 2014 року (реєстраційний №) з додатками та реєстром отриманих та виданих податкових накладних днем їх фактичного отримання, а саме: станом на 18.09.2014 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві з одностороннього розірвання договору №1 про визнання електронних документів від 18.06.2014 року, укладеного між ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві та ТОВ «Євроінтер».

3. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року (реєстраційний № від 18.09.2014 року) в електронній формі.

4. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийняти та зареєструвати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінтер» з податку на додану вартість за серпень 2014 року (реєстраційний №) з додатками та реєстром отриманих та виданих податкових накладних днем їх фактичного отримання, а саме: станом на 18.09.2014 року.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок