Справа № 264/6660/14-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року справа №264/6660/14-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрко І.В., суддів: Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області на постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року у справі № 264/6660/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірної та зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2014 рік,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.07.2014 року звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області та просив визнати неправомірною бездіяльність пенсійного органу щодо виплати у неповному обсязі державної соціальної допомоги як дитині війни на підставі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2014 року; зобов'язати відповідача з 01 січня 2014 року провести йому нарахування та виплату підвищення до пенсії, встановленого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком (прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність) та виплачувати вказане підвищення до пенсії в подальшому.

Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області провести ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії, встановленого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 24 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з відрахуванням фактично проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів розглядає дану справу в межах доводів апеляційної скарги за вимогами п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесений до соціальної групи «Дитина війни» відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», що не заперечується відповідачем та підтверджено даними паспорта позивача, відміткою у пенсійному посвідченні позивача (а.с. 5, 6).

Позивачеві підвищення до пенсії з 01.01.2014 року пенсійним органом проводиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», що становить 66,43 грн.

Встановлені обставини не є спірними.

Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачеві підвищення до пенсії як «дитині війни» у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», а саме в сумі 66,43 грн. щомісячно.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7% прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (далі по тексту Закон № 2195) встановлено, що дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Рішеннями Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10/рп/2008 було визнано неконституційними зміни до Закону № 2195, внесеними Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік», чим було відновлено дію ст. 6 Закон № 2195 у попередній редакції.

Статтею 6 Закону № 2195 встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Колегія судів зазначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується не тільки для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що положення частини 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на переконання колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХІV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

На момент розгляду справи судом першої інстанції Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було встановлено жодних обмежень щодо застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 1 січня 2006 року.

Крім того, зазначеним вище Законом не було надано повноважень Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок застосування положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету на 2014 рік.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру доплати до пенсії дитині війни слід керуватися розміром надбавки, встановленим ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381, внаслідок чого розмір пенсії позивача з 1 січня 2014 року повинен підвищуватись на 30% від мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно застосував норми зазначеного Закону з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Статтею 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 67 Закону України від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме: з 03 серпня 2014 року, оскільки оприлюднені в газеті «Голос України» за 2 серпня 2014 року.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення», яка набрала чинності 01 січня 2012 року та діє по цей час, встановлено, що дітям війни (крім тих, на кого розповсюджується дія Законів України «Про статус ветеранів війн, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання або державної соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», проводиться в розмірі 7 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акту терміни застосування положень статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» до 02 серпня 2014 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 03 серпня 2014 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасована чи змінена з підстав, що наведені в апеляційній скарзі, судом ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду від 10 листопада 2014 року є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись статтями ч. 2 ст. 5, ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області у справі № 264/6660/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року у справі № 264/6660/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області про визнання бездіяльності неправомірної та зобов'язання нарахувати та сплатити щомісячне підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2014 рік - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.В.Юрко

Судді: Г.М.Міронова

А.А.Блохін