Справа № 804/2325/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/2325/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 року

справа № 804/2325/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з’явився

відповідача: - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року

у справі № 804/2325/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тайс»

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування наказу і податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у податкового органу були відсутні підстави для призначення та проведення перевірки з огляду на надання позивачем всіх запитуваних на письмову вимогу документів; наказ на проведення перевірки одержано разом з актом перевірки, що свідчить про те, що податковий орган не міг розпочинати проведення перевірки. Господарські операції між позивачем та його контрагентами (ПП «АТМ», ТОВ «Ривс») оформлено первинними бухгалтерськими документами – договорами, податковими та видатковими накладними, виписками з банку, що свідчить про реальність здійснених господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту. Висновок податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України здійснений на підставі актів перевірок його контрагентів, що є грубим порушенням вимог Податкового кодексу.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині скасування наказу від 15.11.2013 №753, суд першої інстанції виходив з того, що наказ податкової інспекції винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції зазначив, що під час дослідження первинних документів податковим органом не встановлено жодних порушень щодо оформлення первинних документів, податкових накладних. Наявність належним чином оформлених документів не позбавляє позивача права на формування податкового кредиту у відповідному звітному періоді.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідач зазначає, що позивачем не надано до перевірки товарно-транспортних накладних, що підтверджували фактичну поставку товару та документів, що підтверджували якість одержаного товару по взаємовідносинах з ТОВ «Ривс», а в актах виконаних робіт, наданих ПП «АТМ», відсутня одиниця виміру господарської операції, вартість одиниці виміру, обсяг наданих послуг, посади та прізвища осіб, відповідальних за вказану операцію. Проведеними перевірками ТОВ «Ривс» та ПП «АТМ» встановлено відсутність підприємств за податковою адресою, відсутність основних фондів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, сировини та матеріалів, які є необхідними для здійснення господарської діяльності, що свідчить про нереальність проведених господарських операцій та безпідставність формування податкового кредиту.

Представники сторін в судове засідання не з’явились про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Спірним є питання правомірності відображення позивачем в податковому обліку господарських операцій за правовідносинами з ПП «АТМ», ТОВ «Ривс».

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 15.11.2013 відповідачем на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст178, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, видано наказ №753 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість під час взаємовідносин з ТОВ «Ривс» (код за ЄДРПОУ 34914473) за період червень-серпень 2012 року, ПП «АТМ» (код за ЄДРПОУ 24606641) за період серпень 2012 року, протягом п’яти робочих днів у термін з 15.11.2013.

На виконання вказаного наказу, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість під час взаємовідносин з ТОВ «Ривс» (код за ЄДРПОУ 34914473) за період червень-серпень 2012 року, ПП «АТМ» (код за ЄДРПОУ 24606641) за період серпень 2012 року, їх реальності та повноти відображення в обліку, за результатами якої складено акт №1077/223/23930523 від 22.11.2013.

До такого висновку податковий органі дійшов з огляду на те, що угоди, укладені позивачем з ТОВ «Ривс», ПП «АТМ», не спричиняють реального настання правових наслідків, а тому є нікчемними.

При цьому відповідачем використана отримана від податкових органів інформація стосовно вказаних підприємств, зафіксована у відповідних актах:

- акт Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області №7211/224/34914473 від 21.12.2012 про проведення зустрічної звірки ТОВ «Ривс» з питань правомірності проведених господарських відносин з платниками податків за період серпень 2011 року - листопад 2012 року;

- акт №7198/22-4/24606641 від 21.12.2012 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України» ПП «АТМ» під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Будівництво та реконструкція» за період листопад 2011 року, ТОВ «Інфотерм» за період червень 2011 роу, ТОВ «Пасіфік» за період вересень 2011 року, БПП «Сура» за період вересень 2011 року, ПВП «Форест» за червень 2011 року.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу.

Відповідно до п. 14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Покупець) та ТОВ «Ривс» (Постачальник) укладено договір поставки №01/06-1 від 01.06.2012, відповідно до якого Постачальник зобов’язується протягом дії цього договору передавати Покупцю товари окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що погоджуються сторонами додатково, а Покупець - прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених цим договором.

Згідно з п.1.3 договору загальна суму договору (орієнтовна) складає 1000000,00 грн. Постачальник зобов’язаний передати покупцю товар окремими партіями в строки, кількості та асортименті, погоджені сторонами в накладних. Доставка товару проводиться на умовах постачання товару на склад Покупця у м.Дніпропетровську, вул.Робоча, 65. Покупець зобов’язаний провести повний розрахунок за отриману по накладній партію товару після приймання зазначеної партії протягом 50 календарних днів. Розрахунок проводиться в гривнях шляхом перерахування суми вартості партії товару на поточний рахунок Постачальника (п.3.1, 3.2 договору).

Отриманий за вказаним договором товар використаний позивачем у господарській діяльності як сировина для виробництва готових швейних виробів, які в подальшому реалізовані контрагентам.

14.08.2012 між Позивачем (Замовник) та ПП «АТМ» (Виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг №1408М, згідно з умовами якого, Виконавець зобов’язується надати Замовнику маркетингові послуги, а Замовник - прийняти надані Виконавцем послуги та сплатити за них на умовах та у порядку, обумовлених цим договором.

Отримані за договором послуги обумовили комерційні пропозиції Позивача.

В матеріалах справи наявний договір оренди №86-УКВ/10 від 15.04.2010, укладений між Управлінням комунальної власності Дніпропетровської міської ради (Орендодавець) та позивачем (Орендар) щодо оренди нежитлового приміщення загальною площею 67,2 кв. м. за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Робоча, 65, бл.2, строком по 15.04.2012 р. та договір оренди №52-А від 29.12.2011, укладений між ТОВ «Гінза» (Орендодавець) та позивачем (Орендар) щодо оренди частини приміщення ремонтно-інструментального корпуса площею 180 кв. м. за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Робоча, 23в, строком до 30.06.2012, що свідчить про наявність орендованих приміщень для здійснення позивачем господарської діяльності. Наявність трудових ресурсів у позивача підтверджується наказами про забезпечення організації праці та заробітної плати, схемами посадових окладів, штатними розписами, трудовими книжками, наказами про прийняття на роботу (а. с.110 – 123).

Виходячи із змісту вказаних вище документів, складених на підтвердження поставки товару та надання маркетингових послуг, в їх сукупності, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідної господарської операції.

На момент укладення та виконання означених вище договорів контрагенти позивача ТОВ «Ривс» та ПП «АТМ» мали зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені ТОВ «Ривс» та ПП «АТМ» у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Виявлені під час перевірки фактичні обставини щодо взаємовідносин між позивачем та вказаними вище підприємствами, відображення позивачем операцій з отримання обумовленого договорами товару у відповідних періодах в бухгалтерському та податковому обліках відповідачем не спростовані.

Також відповідачем не спростовується факт використання позивачем придбаного товару, наданих маркетингових послуг у власній господарській діяльності.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сама по собі відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

В той же час, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналізуючи надані документи, колегія суддів доходить висновку, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують реальність здійснення відповідних господарських операцій та їх використання в господарській діяльності, що є належним підтвердженням формування податкового кредиту.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та ТОВ «Ривс», ПП «АТМ» дотримані. Крім того, господарські зобов’язання з поставки товару, надання послуг, зокрема, маркетингових, не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами).

Крім того, відповідно до ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідачем вказані нормі законодавства не враховані, належні докази на підтвердження доводів щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій з поставки товару, надання послуг відповідачем не зазначені, суду не подані. Жодний документ, який в установленому порядку встановлював би відповідні факти та був обов’язковим для застосування на всій території України, в матеріалах справи відсутній.

Також зазначені вище договори поставки та надання маркетингових послуг, укладені позивачем, не містять умов та ознак, які б свідчили про їх суперечність інтересам держави та суспільства, або порушували публічний порядок.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку сторони договору перевіряти повноваження контрагента на підписання первинних бухгалтерських та податкових документів, як і не передбачено відповідальності сторони договору за порушення її контрагентом вимог чинного законодавства при укладанні договору. У тому випадку, якщо не доказано обізнаності сторони договору про факт порушення законодавства його контрагентом на момент укладання договору, вважається, що така сторона діяла правомірно.

Колегією суддів встановлено, що укладені позивачем з ТОВ «Ривс» та ПП «АТМ» договори відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Дії позивача та ТОВ «Ривс», ПП «АТМ», вчинені на виконання укладених договорів, направлені саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою правочинів відповідного виду.

Належні докази, які б свідчили про порушення з боку ТОВ «Ривс», ПП «АТМ», які б позбавляли позивача права на віднесення відповідних сум до податкового кредиту відповідачем не подані, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують закупівлю товару та його використання в господарській діяльності, а також отримання маркетингових послуг та їх використання у власній господарській діяльності, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та формування податкового кредиту за операціями з вказаними контрагентами.

Щодо посилання відповідача на акти перевірки (зустрічної звірки) контрагентів позивача ТОВ «Ривс», ПП «АТМ» як доказ порушення позивачем вимог податкового законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації №984 від 22.12.2010, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно з п.6 Порядку №984 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на акт перевірки іншого платника податків, яким встановлено порушення податкового законодавства, а також іншу інформацію щодо контрагента позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Виявлені податковим органом та зафіксовані у відповідних актах перевірки (зустрічної звірки) обставини щодо контрагентів позивача не є беззаперечними доказами порушення податкового законодавства як позивачем, так і його контрагентами.

В акті перевірки позивача від 22.11.2013 податковим органом не наведені докази, які б свідчили про невідповідність господарських операції з поставки товару, надання маркетингових послуг меті та задачам діяльності платників податків, збитковості таких операцій чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність факту поставки, надання послуг, а також про те, що реалізацію вказаних операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Позиція податкового органу, яка базується на виявлених податковим органом порушеннях, допущених при здійсненні господарської діяльності контрагентами позивача, суперечить вимогам чинного законодавства.

Із змісту вищенаведених правових норм вбачається, що Податковий кодекс України не ставить право позивача на формування податкового кредиту в залежність від декларування постачальниками, в тому числі і по ланцюгу постачання, своїх податкових зобов'язань та/або від сплати ними сум податку на додану вартість до бюджету.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Також, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків перевірок, зустрічних звірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на наявність у позивача, належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарської операції між позивачем та його контрагентами, вбачається, що позивачем виконані всі умови для віднесення відповідних сум до податкового кредиту з операцій поставки товару, надання маркетингових послуг, у зв’язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для збільшення грошових зобов’язань з податку на додану вартість, про що прийнято оскаржуване податкові повідомлення-рішення

Під час розгляду даної адміністративної справи судом першої інстанції в повному обсязі з’ясовано усі обставини, які мають значення для справи, ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв’язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2014 року у справі № 804/2325/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко