Справа № 820/18966/14
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 січня 2015 р. № 820/18966/14

Харківський окружний адміністративний суд в особі судді Самойлової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до належного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати вимогу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 19.022014 року № 1036-17, прийняту відносно неї.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що оскаржувана вимога прийнята з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для її скасування.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, згідно до вимог ст. 35 КАСУ, в судове засідання повторно не прибув без поважних причин.

Представник відповідача до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження та заперечення проти позову, в яких зазначив, що оскаржувана вимога є правомірною, оскільки прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб на підставі наявних в ній доказів у письмовому провадженні, згідно до приписів ч. 6 ст. 128 КАСУ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала на обліку у Харківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області як платник єдиного податку з 01.02.2012 р. до 01.07.2014 р. (серія НОМЕР_1).

07.02.2014 року позивачем було подано звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та самостійно було нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування.

Як свідчать докази у справі, у вказаних звітах за 2012-2013 рр. була неправильно обчислена самостійна визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок, і як наслідок невірно зазначена сума до сплати розмір єдиного внеску.

На підставі наведеного податковим органом на адресу позивача була надіслана вимога про сплату боргу (недоїмки) № ф-1036 від 21.11.2013 р. на суму 7380,51 грн.

При вирішенні даного спору суд враховує наступні обставини та нормативні положення.

Відповідно до п. 4 ст. 4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3.4. розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, визначається база нарахування та розмір єдиного внеску у розмірі 34,7 % суми, що визначаються такими платниками самостійно, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Для платників, фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального внеску за кожну особу.

Проте, позивач необгрунтовано визначає розмір мінімального страхового внеску на 2012 рік, оскільки бере за основу базу нарахування єдиного внеску у розмірі 3,6%, що та суперечить ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування" з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 6 п. 1 розділу 2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування база обчислення розмірі єдиного внеску у розмірі 3,6 % від суми нарахованої заробітної плати застосовується до фізичних осіб, які виконують роботи на підприємствах, в установах та організаціях чи у фізичних осіб-підприємців або осіб, які забезпечують себе роботою самостійно (відповідно). Тобто, база обчислення єдиного внеску у розмірі 3,6% відноситься виключно до найманих працівників, які працюють у фізичних осіб-підприємців чи в юридичних особах.

Таким чином, до позивача може застосовуватися виключно база для обчислення розмірі єдиного внеску у розмірі 34,7%, оскільки позивач не є найманим працівником, а є фізичною особою підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, що чітко передбачено у п. 3.4 розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Розрахунок розміру єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, за який нараховується заробітна плата.

Мінімальна заробітна плата встановлюється виключно ЗУ "Про державний бюджет України", така мінімальна заробітна плата не може бути зменшеною чи зміненою тим чи іншим платником податків. Тому розмір єдиного внеску для фізичної особи-підприємця, які обрали спрощену систему оподаткування, повинен виключно розраховуватися як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, за який нараховується заробітна пата.

Так, сума заборгованості у оскаржуваній вимозі складає 7380,51 грн., визначена за 2012 рік та за 1 квартал 2013 року.

Таким чином, вказана сума заборгованості визначалася відповідно до вимог чинного законодавства і повинна бути наступною.

Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про Державний бюджет України за 2012 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2013р. у місячному розмірі: з 1 січня - 1073грн., 1 квітня - 1094 грн., з 1 липня - 1102 грн., з 1 жовтня - 1118 грн., з 1 грудня - 1134 грн.

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску у 2012 році у місячному розмірі становить з 1 січня - 372,33 грн. (1073*34,7%), з 1 квітня - 379,62 грн. (1094*34,7%), з 1 липня - 382,39 грн. (1102*34,7%), з 1 жовтня - 387,95 грн.(1118 грн. - 34,7%), з 1 грудня -593,5 грн. (1134-34,7%).

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про державний бюджет України на 2013 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати на 2013 рік у місячному розмірі з 1 січня - 1147 грн., з 1 грудня 1218 грн.

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску у 2013 році у місячному розмірі становить з 1 січня 398,01 грн. (1147*34,7%), з 1 грудня - 422,65 грн. (1218грн.*34,7%).

Суми єдиного внеску, своєчасно не нараховані та /або не сплачені в строки вважаються недоїмкою і стягуються з нарахуванням пені і штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Згідно з п.12 ст. 9 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнобов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платнику єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуване рішення, як суб'єкта владних повноважень, є правомірним, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову у суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 128, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування вимоги.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Самойлова В.В.