Справа № 872/14167/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 804/8337/13-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „СІ-АЛЬ" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року у справі №804/8337/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „СІ-АЛЬ" до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „СІ-АЛЬ" (далі за текстом - ТОВ „СІ-АЛЬ") звернулось до суду з позовом до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі за текстом - Лівобережна МДПІ), в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення форми „Ш" № від 28.05.2013 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між ТОВ „СІ-АЛЬ" та ТОВ „Дніпробетон" (далі за текстом - Землекористувач) був укладений договір купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства по виробництву облицювальних матеріалів з природного каменю. Згідно з п 1.5.1.1. Договору до Землекористувача перейшло право власності на нерухоме майно а саме: цех з випуску облицювальної гранітної плитки та виробів із граніту розташований земельній ділянці площею 5703,6 кв.м., за адресою вул. Гаванська, 4 в м.Дніпропетровськ, яке відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 19.03.2007 року на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від № 622 належало ТОВ „СІ-АЛЬ".

ТОВ „СІ-АЛЬ" подано до Дніпропетровської міської ради заяви (від 20.11.2007 р. і від 15.04.2009 р.) про добровільну відмову від користування земельною ділянкою на якій було розташоване вищезазначене нерухоме майно.

14.11.2012 року Дніпропетровською міською радою ухвалене Рішення № 178/28в, „Про втрату чинності рішення виконавчого комітету міської ради від 20.08.1998 № 167 „Про надання земельної ділянок по вул. Гаванська, 4 у постійне користування ТОВ „СІ-АЛЬ". Згідно п.1-2 зазначеного рішення було вирішено вилучити у позивача земельні ділянки площею 1, 1983 га (код ДЗК 84685004), площею 0,0525 га (код ДЗК 84685005) по вул.Гаванській, 4 та зарахувати їх до земель міста. Державний акт на право постійного користування землею від 17.09.1998 року №000853 визнано таким, що втратив чинність, а право ТОВ „Міжнарожний концерн „Сі-Аль" на землю таким, що припинилось.

25.04.2013 року Лівобережною МДПІ проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем земельного податку до бюджету за вересень-грудень 2012 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 25.04.2013 року №1888/154/21852167, відповідно до висновків якого позивачем порушено вимоги пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України.

При проведенні перевірки виконання податкового законодавства відповідач виходив з того, що згідно з даними Державного земельного кадастру за позивачем зареєстровані земельні ділянки під виробничим цехом площею 1, 1982 га (кадастровий номер :09:089:0004) під побутовими приміщеннями площею 0,0526 га (кадастровий номер :09:089:0005). Так, згідно пункту 286.1 статті 286 Податкового Кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Крім того, відповідач керувався тим, що позивач самостійно визначив суму податкового зобов'язання за 2012 рік та подав 17.02.2012 року до Лівобережної МДПІ податкову декларацію з плати за землю №2487 за 2012 рік на загальну суму 55 341,19 грн. із щомісячною сплатою орендної плати у сумі 4 611,77 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми „Ш" № від 28.05.2013 року, яким підприємству нараховано штрафну санкцію у сумі 1833, 58 грн. за несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов'язання з земельного податку за період з вересня по грудень 2012 року.

Вимоги апеляційної скарги про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення обґрунтовані тим, що податкові зобов'язання щодо сплати земельного податку за користування вищезазначеною земельною ділянкою припинилися в ТОВ „СІ-АЛЬ" з 01 листопада 2007 року та несвоєчасність прийняття рішення колегіальним органом, яким є Дніпропетровська міська рада та несвоєчасне внесення змін до ДЗК України не може бути підставою для відповідальності ТОВ „СІ-АЛЬ".

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність державного акту на право постійного користування земельною ділянкою є визначальною підставою для зобов'язань позивача зі сплати земельного податку. Враховуючи, що державний акт було скасовано рішенням Дніпропетровської міської ради 19.12.2012р., податковим органом правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.2 та ст.5 Закону України „Про плату за землю", дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

У статті 5 цього Закону визначено, зокрема, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, суб'єктом власник земельної ділянки і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно до статті 15 вказаного Закону обов'язок сплачувати за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

У частинах 1, 2 статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 126 цього Кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

У той же час питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 120 Земельного Кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

З огляду на зазначені норми, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Враховуючи наведене, з моменту передачі позивачем нерухомих об'єктів, розташованих на спірній земельній ділянці, до статутного фонду юридичної особи обов'язок позивача зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, припинився у зв'язку з фактичним припиненням речового права на спірну ділянку.

У відповідності до частини другої статті 20 Закону України „Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено розірвання договору в тій самій формі, що передбачена для його укладення.

З огляду на викладене, для цілей регулювання земельних відносин виникнення права оренди земельної ділянки та припинення цього права пов'язане із фактом державної реєстрації відповідного договору (припинення цього договору).

Водночас податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні особи. Наведене означає і відсутність обов'язкової реєстрації факту розірвання договору оренди землі для встановлення обставин щодо припинення податкового обов'язку платника.

Враховуючи пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, варто визнати, що недотримання норм земельного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок (припинення цього права) не може викликати права та обов'язки платників у сфері оподаткування.

Так, відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції передчасно встановлено обсяг прав та обов'язків позивачу у сфері податкових правовідносин, фактично зобов'язавши його сплачувати земельний податок за земельну ділянку, що не перебувала у його користуванні.

Крім того, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2014 року у справі №804/8338/13-а встановлено, що податкові зобов'язання щодо сплати земельного податку ТОВ „СІ-АЛЬ" за користування спірною земельною ділянкою припинилося 01.11.2007 року. Зазначеним судовим рішенням спростовано доводи податкового органу, що обов'язок позивача сплачувати земельний податок припинився лише після скасування державного акту, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, оскільки земельний податок при набутті права на споруди (будівлі) має нараховуватись із дня виникнення права власності або користування на будівлю, споруду. Тобто, покупець після набуття права власності на будівлю (споруду) фактично використовує і земельну ділянку під нею, не зважаючи на відсутність у нього документів на землю (державного акта про право власності, договору оренди).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи є підставою, для скасування оскаржуваної постанови суду із прийняттям нової постанови про задоволення позову з наведених підстав.

Керуючись ст. 197, п.3 ч.1 ст198, п. 4 ч. 1 ст.202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „СІ-АЛЬ" - задовольнити.

Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року у справі №804/8337/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю „СІ-АЛЬ" до Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми „Ш" № від 28.05.2013 року, прийняте Лівобережною міжрайонною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров