Справа № 2а/1570/8637/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2015 року м. Київ К/9991/77762/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Мороза В.Ф., Сороки М.О.,
розглянувши в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа: Одеська міська рада, про зобов'язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и л а:
Державна фінансова інспекція в Одеській області звернулась до суду з позовом до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа: Одеська міська рада, про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна фінансова інспекція в Одеській області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи контрольно-ревізійного управління в Одеській області на І квартал 2011 року та на підставі направлення заступника голови КРУ від 13 грудня 2010 року №2888, направлень, виданих начальником КРУ в Одеській області, №28 від 11 січня 2011 року та №50 від 12 січня 2011 року, проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради за 2009 рік та завершений період 2010 року, за результатами якої складено акт ревізії №07-19/69 від 28 січня 2011 року.

Відповідно до вищезазначеного акту ревізією фінансово-господарської діяльності Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради за 2009 рік та завершений період 2010 року встановлено, що по діючим договорам, укладеним у попередніх роках, не вносились зміни, та застосовувався відсоток від нормативної грошової оцінки менший ніж трикратний розмір земельного податку, внаслідок чого недоотримані фінансові ресурси у загальній сумі

20112174, 57грн., у тому числі бюджетом м. Одеси недоотримані кошти у сумі 5028043, 66 грн.

За результатами проведеної ревізії позивачем 25 березня 2011 року винесено вимогу

№15-07-34-14/2601, пунктом 2 якої відповідача зобов'язано внести зміни до договорів оренди в частині підвищення розміру орендної ставки, приведення у відповідність орендованих площ та відобразити в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість орендарів на загальну суму 20112174, 57грн., а в разі відмови контрагентом внести такі зміни - розірвати договір в установленому закону порядку.

З метою забезпечення виконання вищезазначеного пункту вимоги Державна фінансова інспекція в Одеській області звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Указу Президента України від 09 грудня 2010 року №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворена Державна фінансова інспекція України шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України.

Статтею 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Так, Державна фінансова інспекція в Одеській області звернулась до суду з позовною вимогою про зобов'язання Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради внести зміни до договорів оренди в частині підвищення розміру орендної ставки, привести у відповідність орендовані площі та відобразити в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість орендарів на загальну суму 20112174, 57грн., а в разі відмови контрагентом внести такі зміни - розірвати договір в установленому закону порядку.

При цьому відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі, серед яких, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату та об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Статтею 23 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Також відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, розмір орендної плати за землю, а також площа орендованої земельної ділянки є одними з істотних умов договору оренди землі, і можуть бути змінений лише за згодою сторін або за рішенням суду.

Отже, суди, встановивши, що договори оренди земельних ділянок укладалися із Одеською міською радою, а не з управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради, дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності повноважень у відповідача на внесення змін та розірвання існуючих договорів оренди, оскільки управління земельних ресурсів Одеської міської ради не є стороною таких договорів, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Одеській області до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа: Одеська міська рада, про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: