Справа № 2а-4056/10/2370
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4056/10/2370 Головуючий у 1-й інстанції:Трофімова Л.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2014 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді : Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Черкаси про скасування податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Черкаси, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № /0 від 07.04.2010 року (№ /1 від 18.06.2010 року) про визначення податкового зобов'язання у розмірі 551 грн. 96 коп. та зобов'язати відповідача повернути йому надміру сплачений податок з доходів фізичних осіб в сумі 2227,8 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2010 року даний позов задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Черкаси № /0 від 07.04.2010 року про визначення податкового зобов'язання у розмірі 551 грн. 96 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2010 року повернуто апелянту.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2010 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.01.2010 року позивачем до ДПІ у м. Черкаси було подано декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2009 року, із відображенням суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню у розмірі 4166 грн.

За наслідками проведеної перевірки щодо права застосування податкового кредиту ОСОБА_2 на підставі поданої ним декларації про доходи за 2008 рік, відповідачем було складено акт від 07.04.2010 року №3082/17-310, на підставі якого прийнято податкове повідомлення- рішення від 07.04.2010 року №/0.

У порядку адміністративного узгодження скаргу ОСОБА_2 згідно податкового повідомлення-рішення №/1 від 18.06.2010 року щодо сплати податку з доходів фізичних осіб у розмірі 551 грн. 96 коп., було залишено без задоволення.

За твердженням позивача, ДПІ у м.Черкаси безпідставно зменшило йому суму податкового кредиту до 1938 грн. 12 коп., а тому за несвоєчасне повернення надміру сплаченого податку відповідач повинен сплатити на його користь штраф у сумі 2227 грн. 88 коп.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач послався на суперечність податкового повідомлення- рішення ДПІ у м.Черкаси №/0 від 07.04.2010р. (рішення про розгляд скарги №/1 від 18.06.2010р.) нормам Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб". При цьому, позивач зазначив, що ДПІ у м.Черкаси вийшла за межі вказаних законів та Інструкції про порядок нарахування платником податку податкового кредиту щодо податку з доходів фізичних осіб, затвердженої наказом ДПАУ від 22.09.2003 р. №442.

Доводи відповідача ґрунтуються на тому, що позивачем було допущене подвійне використання допомоги (пільг) від держави: включення до складу податкового кредиту частини суми процентів за іпотечним житловим кредитом фактично сплачених ним протягом звітного податкового року у зменшення сплати податку з доходів громадян і отриманої компенсації з бюджету від державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» та завищення ним суми витрат, що включаються до податкового кредиту.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою а також підстави повернення витрат, які включаються до складу податкового кредиту, обумовлені Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 № 889-IV (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.16 статті 1 зазначеного Закону наведено поняття податкового кредиту, під яким розуміють суму (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на суму яких дозволяється зменшення суми загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Приписами п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що загальний річний оподатковуваний дохід складається із суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

Відповідно до п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору. Таким чином, поняття нараховані доходи (виплачені), вказують момент, з якого нараховані на користь платника податку доходи, підлягають оподаткуванню згідно із вимогами вказаного вище Закону.

Вказане узгоджується із приписами п.п.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», де зазначено, що податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

У відповідності до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року. Підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 вказаного Закону (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

Відповідно до підпункту «а»пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), платники податку зобовязані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобовязаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Як вбачається з матеріалів справи, правомірність виникнення у позивача права на повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб та правильність визначення суми надмірно сплаченого податку, сторонами не оспорюється.

Відповідно до пункту 18.8 статті 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), сума коштів, яка підлягає поверненню платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, визначену у декларації, протягом 60 календарних днів від дня отримання такої декларації.

Згідно довідки Головного управління Державного казначейства України в Черкаській області від 07.05.2010р. №13.1-12/138-2556 (а.с. 30), ОСОБА_2 було нараховано сукупний дохід (загальний річний оподатковуваний дохід) за 2009 рік у розмірі 39 272,70 грн., сума податкового кредиту (сплачені відсотки по іпотечному договорі), визначена позивачем становить - 30 206,39 грн. Отже, розрахунок об'єкту оподаткування визначається наступним чином: 39272,70 - 30206,39 = 9066,31 грн. Враховуючи ставку податку (15%) до сплати в бюджет належить 1359,95 грн. Таким чином, під час виплати позивачу заробітної плати в бюджет перераховано податку у сумі 5525,95 грн., а тому поверненню з бюджету підлягає різниця між сумою фактично сплаченою до бюджету та сумою, яку належить сплатити, а саме: 5525,95 - 1359,95 = 4166,00 грн.

Так на підтвердження факту сплати та правомірності визначеної суми позивачем були надані всі первинні документи (квитанції та меморіальні ордери (а.с.33-41)), а також надано довідку АТ «Сведбанк», де вказана загальна сума відсотків, що була фактично сплачена ним за 2009 рік (а.с. 42).

У зв'язку з цим, висновки податкового органу про те, що позивачем не було здійснено витрат у вказаному вище розмірі, колегія суддів до уваги не приймає.

Разом з тим, сторонами не заперечується факт часткового повернення позивачу коштів через установу банку у розмірі 1938,12 грн. Різниця між заявленими в декларації та поверненими коштами становить 2227,88 грн.

Відповідно до 5.3.1. ст. 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року, зокрема, частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачених платником податку, яка розраховується за правилами, визначеними згідно із статтею 10 цього Закону.

Згідно із п. 10.1. ст. 10 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку-резидент має право включити до складу податкового кредиту частину суми процентів за іпотечним житловим кредитом, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

Як свідчать матеріали справи, позивач користуючись наданим йому Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» правом, включив до складу податкового кредиту за 2009 рік частину процентів за іпотечним кредитом.

Водночас, механізму, який би надавав податковому органу право зменшувати суму витрат, які включаються до податкового кредиту на суму отриманої компенсації відсоткових ставок комерційних банків, чинним податковим законодавством не визначено.

Відповідно до пп. 20.4.1 п. 20.4 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), особою, яка несе відповідальність за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, є податковий орган, який порушує строки подання розрахунку такої суми або занижує його розмір.

Згідно із пп. 20.4.2 п. 20.4 ст. 20 зазначеного Закону (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку, у тому числі внаслідок застосування права на податковий кредит, на користь платника податку сплачуються штрафи. Нарахування порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стягнення штрафних (фінансових) санкцій здійснюється самостійно органами Державного казначейства одночасно з поверненням суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб у безспірному порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 127 "Про затвердження Порядку нарахування штрафів за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб" визначено механізм самостійного нарахування органами Державного казначейства штрафів за неповне або несвоєчасне повернення суми надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб, у тому числі унаслідок застосування права на податковий кредит (далі - сума надміру сплаченого податку), які сплачуються на користь платника.

Аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані по справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог даного позову в частині зобов'язання відповідача повернути ОСОБА_2 суму надмірно сплаченого податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2227,88 грн. та сплатити штраф в сумі 2227,88 грн., оскільки право на нарахування штрафу за порушення строку повернення суми надміру сплаченого податку у позивача ще не виникло, а відтак не може вважатися порушеним.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.