Справа № 826/18934/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2014 року 13:02 № 826/18934/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П.,

судді Іщука І.О.,

судді Погрібніченка І.М.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представник позивача - Турченко Д.Л.,

представник відповідача - Малиш Т.О.,

представник третьої особи - Коваленко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Державної виконавчої служби України, за участю третьої особи - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (надалі - КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, позивач) до Державної виконавчої служби України (надалі - ДВС України, відповідач), за участю третьої особи - Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (надалі - ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндроходів у м. Києві, третя особа) про визнання протиправними дій в рамках виконавчого провадження ВП №42971029 щодо накладення арешту на поточний рахунок №3802 відкритий в Лівобережному відділені ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, що використовується для виплат заробітної плати; скасування постанови про арешт коштів боржника від 20.11.2014р., винесеної під час здійснення виконавчого провадження ВП №42971029.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в ПАТ «Промінвестбанк» позивачем відкрито поточний рахунок в національній валюті з спеціальним режимом - перерахування на виплату заробітної плати. Виплата підприємством працівникам заробітної плати є пріоритетом перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства, а тому позивач вважає винесену постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та зазначив суду, що ДВС України при винесенні оскаржуваної постанови діяла відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі у зв'язку з їх необґрунтованістю та наявністю у позивача несплаченого боргу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС України знаходиться виконавче провадження ВП №42971029 з примусового виконання виконавчого листа від 25.12.2013р., виданого Окружним адміністративним судом міста Києва по справі №826/12337/14 про стягнення з КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до Державного бюджету України податкової заборгованості в розмірі 30 375 047,92 грн.

Головним держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойком О.М. винесено постанову ВП № 42971029 від 20.11.2014р. про арешт коштів боржника - КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

Відповідно до вищенаведеної постанови арештовані кошти, які знаходяться на поточному рахунку позивача №3802, що відкритий в Лівобережному відділені ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012.

Позивач, вважаючи, що зазначена постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, зокрема, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями частин 1 та 2 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Статтею 57 зазначеного Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч. 2 ст. 57 цього Закону).

Враховуючи зазначені норми закону, беручи до уваги той факт, що у позивача був наявний несплачений податковий борг, а також те, що державний виконавець при накладенні арешту не був обізнаний про те, що вказаний банківський рахунок, відкритий для перерахування працівникам заробітної плати, суд вважає, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України правомірно, в межах наданих йому повноважень прийнято постанову про арешт коштів божника в рамках виконавчого провадження ВП №42971029, а отже у суду відсутні підстави для визнання зазначених дій протиправними.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки Лівобережного відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Києві від 01.12.2014 р. № 111-3/20-21/139 по вказаному рахунку проводяться суми перерахувань на виплату заробітної плати.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Конституцією України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст.43).

Частиною 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, яка кореспондує ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (ч. 6 цієї статті).

Приписами ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001р. №2240-III страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Частиною 5 ст. 21 названого Закону передбачено, що страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Аналіз вищенаведених приписів законодавства свідчить про те, що виплата підприємством заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства (юридичної особи) та не може бути поставлена в залежність від погашення заборгованості за іншими платежами останньої.

Водночас слід зазначити, що у разі арешту коштів на рахунку підприємства, лише наявність судового рішення про стягнення коштів на оплату праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), є підставою для відповідного списання коштів банківською установою в порядку визначеної черговості, переважно перед списанням коштів на платежі до бюджету.

Таким чином, поточний рахунок №3802, відкритий позивачу у Лівобережному відділенні ПАТ «Промінвестбанк» в м. Києві, зокрема, на який постановою від 20.11.2014р. ВП №42971029 накладено арешт на кошти, що містяться на вказаному рахунку, призначений для здійснення перерахувань із заробітної плати працівникам підприємства, а отже, для відновлення порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне скасувати зазначену постанову.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва задовольнити частково.

Скасувати постанову Державної виконавчої служби України про арешт коштів боржника ВП № 42971029 від 20.11.2014р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (код за ) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 73,12 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 15.12.2014 р.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко