Справа № 2а-2570/538/12
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2015-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2015 р. м. Київ К/9991/43038/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Сороки М.О., Стрелець Т.Г.,
при секретарі:Гулової О.І.,
за участю: представника відповідача Лапоши Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2012 року у справі за позовом Сосницького районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги Сосницької міжрайонної державної фінансової інспекції від 31 січня 2012 року № 06-16/185, -
в с т а н о в и л а:
Сосницький районний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги Сосницької міжрайонної державної фінансової інспекції

від 31 січня 2012 року № 06-16/185.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2012 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано пункт 2 вимоги Сосницької міжрайонної державної фінансової інспекції про усунення порушень, виявлених ревізією, від 31 січня 2012 року

№ 06-16/185.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням апеляційного суду, Державна фінансова інспекція в Чернігівській області звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до пункту 2.35 плану роботи Головного контрольно-ревізійного управління України на 4 квартал 2011 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 24 жовтня 2011 року №№ 43, 44, 45 та від 28 жовтня 2011 року №46 контрольно-ревізійним відділом в Сосницькому районі проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Сосницького районного центру зайнятості за період з 01 січня 2009 року по

01 жовтня 2011 року, за результатами якої складено акт від 23 грудня 2011 року №18-22/11

та пред'явлено Сосницькою міжрайонною Державною фінансовою інспекцією вимогу

від 31 січня 2012 року № 06-16/185.

Відповідно до пункту 2 вищезазначеної вимоги позивача зобов'язано відшкодувати завдану матеріальну шкоду (збитки) на загальну суму 11 992,20 грн., в тому числі за рахунок винних осіб, заподіяння яких встановлено ревізією: придбання товарно-матеріальних цінностей (офісного паперу А4, бензинового генератора - defiant dgg 2800) та послуг з комплексного разового прибирання приміщень за цінами, що перевищують середню ринкову вартість, визначених за експертизою, проведеною Чернігівською регіональною торгово-промисловою палатою.

Не погоджуючись із винесеною відповідачем вимогою від 31 січня 2012 року № 06-16/185 в частині пункту 2, позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року №21-40а14, №21-63а14, від 13 травня 2014 року № 21-89а14,

які згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, а відтак - безпідставно скасував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2012 року у справі - скасувати.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2012 року у справі за позовом Сосницького районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги Сосницької міжрайонної державної фінансової інспекції від 31 січня 2012 року

№ 06-16/185, - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: