Справа № 872/13025/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 804/1881/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Нагорної Л.М. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року у справі №804/1881/13-а за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці, Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державного казначейства України у м. Києві про визнання нечинним рішення, скасування картки відмови та повернення надмірно сплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі позивач) звернулося до суду із позовом до митниці, Головного управління державного казначейства України у м. Києві про визнання нечинним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000421/1 від 27.05.2010 року, скасування виданої Криворізькою митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00624 від 27.05.2010 р., стягнення коштів на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 27758,66грн. та ввізного мита 2721,44грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи позивач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач - Дніпропетровська митниця - апеляційну скаргу не визнав, надіслав письмові заперечення, в яких зазначив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні прохав залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Головне управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області та Головне управління Державного казначейства України у м. Києві про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, своїх представників для участі у судовому засіданні не направили.

На підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач 27.05.2010р. подав до відділу митного оформлення Криворізької митниці вантажну митну декларацію №113050000/2010/004256 для здійснення митного оформлення товару на підставі зовнішньоекономічного контракту від 12.02.2010 року за № 0212 - SG02/10, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та фірмою "Alderston GB Limited", м. Лондон, Велика Британія (постачальник).

Відповідно до змісту декларації, позивач задекларував цеглу вогнетривку: - NO.44 KOLAS 130 вогнетривкість: 1380 град.С., застосування: теплоізоляційні футеровки сталерозливних ковшів, шахтних та обертових печей для випалу вапна, цементу, котлів енергетичній промисловості та подібних, виробник «REFRAKO» Словаччина.

Митна вартість товару була заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ-1, за ціною договору (метод 1) відповідно до статті 267 Митного кодексу України, а саме: 1,44 Євро за одиницю товару.

Посадова особа відповідача здійснила перевірку правильності визначення митної вартості товару згідно з чинним законодавством та у зв'язку з невідповідністю ціни товару заявленого до митного оформлення з рівнем митної вартості товарів, що вже оформлені (витяг з цінової Бази даних ЄАІС ДМСУ), встановила що заявлена вартість вказаного товару 0,71 Євро за кг, є нижчою ніж митна вартість аналогічного товару цього виробника, цієї ж марки, що ввозилась на мину територію України 1,45 Євро за кг.

Посадовою особою митного органу було витребувано додаткові документи, а саме: прайс-листи фірми виробника товару; калькуляцію фірми виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Також повідомлено, що декларант за власним бажанням подає інші документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Позивачем на вимогу митниці додатково було надано: лист № 100422-1 від 22.04.10р.; прайс-лист на 2010р.; лист № 100118-1 від 18.01.2010р., лист № 100205-1 від 05.02.10р., лист № 100208-1 від 08.02.10р., лист № 100121-1 від 21.01.10р., також зазначено, що калькуляцію фірми-виробника та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів надати неможливо.

Відповідачем встановлено, що декларантом не надано обов'язкового документу згідно п.7 Порядку декларування митної вартості, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого ПКМУ від 20.12.2011р. № 1766, а саме банківського платіжного документа, оскільки згідно умов контракту було здійснено передплату за товар у розмірі 30 % від загальної вартості товару (графа 20 ВМД від 27.05.10р. № 113050000/2010/004256).

У зв'язку з ненаданням переліку запропонованих документів, невідповідністю наданого прайс-листа вимогам п.12 ПКМУ № 1766, в частині відсутності необхідних реквізитів, у зв'язку з неможливістю визначити митну вартість жодним з п'яти перших методів, відповідачем-1 митна вартість визначена з урахуванням резервного методу.

Згідно Витягу з бази даних ЄАІС ДМСУ, копія якого наявна в матеріалах справи, останній не містить інформацію про митну вартість ідентичних товарів.

27.05.2010 року, митницею винесено рішення щодо визначення митної вартості № 113000006/2010/000421/1 від 27.05.2010р. із застосуванням методу № 6 на підставі ст. 273 Митного кодексу України. Джерелом інформації, що використовувалась митним органом, була цінова інформація ЄАІС ДМСУ.

За результатами розгляду митної декларації, товаросупровідних та інших документів винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/00624 від 27.05.10р., згідно якої зазначено, товари не підлягають митному оформленню з таких причин: - відбулось коригування митної вартості товару № 1 відповідно до Рішення ВКМВ №113000006/2010/000421/1 від 27.05.2010р.. Вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України: декларування вантажу відповідно до винесеного рішення.

Не погодившись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з наступного.

Згідно п.4 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою КМУ від 09.06.1997р. № 574, митний орган не приймає ВМД для оформлення, якщо вона подається без повного пакету документів, в тому числі у разі ненадання додаткових документів.

Відповідно до статті 267 Митного кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб.

Недостатність наданих документів для підтвердження митної вартості заявленого товару унеможливило застосування відповідачем методу 1, а тому виникла потреба у використанні різних джерел її обґрунтування та була необхідність застосування різних підходів до оцінки товарів в залежності від джерела, яке використовувалося для митної оцінки товарів.

Відповідно до ст. 266 Митного кодексу України, основним є метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 Митного кодексу України застосовується кожний наступний метод, за умови якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування переднього методу.

Відповідач-1 мав повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщуються через митний кордон України. В даних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару, яка була нижчою від наявної бази даних світових цін на вказаний товар. З урахуванням наведеного, митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Таким чином, при витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно до Порядку №1766 та норм митного законодавства.

Як встановив суд, декларантом позивача не надано обов'язкового документу згідно п.7 Порядку декларування митної вартості, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого ПКМУ від 20.12.2011р. № 1766, а саме банківського платіжного документа, оскільки згідно умов контракту було здійснено передплату за товар у розмірі 30 % від загальної вартості товару (графа 20 ВМД від 27.05.10р. № 113050000/2010/004256). Наданий документ, зазначений позивачем як «Копія експертної ВМД країни відправлення» фактично є «Документом контролю доставки вантажу при ввезенні», до того ж документ не відповідає вимогам п.12 ПКМУ № 1766, а саме: не містить перекладу державною мовою, копія недоброякісна та не придатна до використання, з його граф не вбачається загальна вартість товару, грошова одиниця вартості товару, а також умови поставки товару.

Наданий же декларантом позивача прайс-лист на 2010 рік не є прайс-листом фірми виробника товару ("REFRAKO S.R.O", Словаччина), який запитувався відповідачем, а є прайс-листом фірми продавця (Alderston GB Limited", Великобританія), який також оформлений з порушенням вимог п.12 ПКМУ № 1766, а саме відсутні: вихідний номер і дата відправлення та засвідчувальний підпис головного бухгалтера підприємства. Надана ж декларантом Комерційна пропозиція не може підтверджувати митну вартість товару, оскільки являє собою переписку перед укладанням контракту.

Щодо неможливості застосування послідовно інших методів (з 2-го по 5-ий), то судом обґрунтовано зроблено висновок, що витяг з бази даних ЄАІС ДМСУ, копія якого наявна в матеріалах справи, не містить інформацію про митну вартість ідентичних товарів, у зв'язку з чим, відповідач-1 не мав правових підстав визначати митну вартість товару за другим, або третім методом.

Виходячи зі змісту статей 268, 269 Митного кодексу України застосувати метод 2 визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та метод 3 щодо подібних (аналогічних) товарів неможливо, оскільки на дату здійснення митного оформлення в митниці була відсутня інформація стосовно оформлення таких товарів, а декларантом вказана інформація також не надана.

Методи 4 і 5 на основі віднімання та додавання вартості також неможливо було застосувати, так як вирахування та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація у митного органу була відсутня.

Таким чином, митним органом було обґрунтовано застосовано 6 - резервний метод визначення митної вартості. При цьому, слід звернути увагу, що товари цього ж виробника, цієї марки, за цим же зовнішньоекономічним контрактом від 12.02.2010р. вже були оформлені для використання на митній території України згідно Рішення про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000383/1 саме за шостим методом. Декларант мав зазначити дану інформацію при розмитненні товару, проте, всупереч вимогам закону, цього не зробив.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржені рішення відповідача та картка відмови є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, прийнятими у спосіб та в межах наданих повноважень, і не вбачає підстав для їх скасування.

Оскільки відповідачем правомірно відмовлено в митному оформленні та прийняте законне рішення про визначення митної вартості, то підстави для задоволення позовних вимог в частині повернення з Державного бюджету України сплаченого податку на додану вартість та суми ввізного мита також відсутні.

Мотивація та доводи, наведені у апеляційній скарзі позивача, не дають колегії суддів підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року у справі № 804/1881/13-а - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.01.2015р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: В.В. Мельник