Справа № 804/17297/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.
представників позивача Ярощук О.В., Киричок О.В.
представника відповідача Чекмез М.М.
представників третьої особи Сидоренко О.А., Песиголовця М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом прокуратури Дніпропетровської області до Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Обласне комунальне підприємство «Фармація» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -
23.10.2014 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області Гладкіх О.В. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної ради в якому просить:
- визнати дії посадових осіб Дніпропетровської обласної ради у частині передачі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме, нежитлових приміщень, розташованих у лікарняних установах, у господарське відання Обласного комунального підприємства «Фармація» незаконним;
- зобов'язати Дніпропетровську обласну раду скасувати п. 5.18 рішення ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI та позбавити Обласне комунальне підприємство «Фармація» права господарського відання на об'єкти, визначені у додатку № 4 рішення ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що за результатами проведеної в порядку прокурорського нагляду перевірки щодо законності дій посадових осіб Дніпропетровської обласної ради під час передачі нежитлових приміщень, розташованих у лікарняних установах у господарське відання ОКП «Фармація», прокуратурою Дніпропетровської області було внесено подання № 07/1/5-1016 вих-14 від 20.06.2014 року, яким вимагалося скасувати п. 5.18 рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI та вирішити питання про позбавлення ОКП «Фармація» права господарського відання на приміщення, зазначені у додатку № 4 рішення і поновити права суб'єктів господарювання. 02.10.2014 року прокуратура Дніпропетровської області отримала рішення Дніпропетровської обласної ради від 26.09.2014 року № 578-27 «Про розгляд подання прокурора Дніпропетровської області від 20.06.2014 р. № 07/1/5-1016 вих-14», відповідно до якого подання прокурора області задоволено частково лише у частині необхідності вжиття заходів щодо реєстрації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. У зв'язку із тим, що Дніпропетровською обласною радою подання прокурора області щодо скасування п. 5.18 рішення ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI виконано не було та права суб'єктів господарювання поновлені не були, позивач звернувся до суду із позовом про визнання дій посадових осіб Дніпропетровської обласної ради незаконними та зобов'язати відповідача виконати вимоги, викладені в поданні.
В судовому засіданні представники прокуратури Дніпропетровської області заявлений позов підтримали та просили його задовольнити із викладених у ньому підстав.
Відповідач - Дніпропетровська обласна рада проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи (а.с. 72-76). Представник відповідача суду пояснив, що рішенням Дніпропетровської обласної ради шостого скликання XX сесії від 26.09.2014 року № 578-27 подання прокурора Дніпропетровської області від 20.06.2014 р. № 07/1/5-1016 вих-14 було розглянуто та задоволено частково в частині вжиття заходів стосовно реєстрації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, визначених у поданні прокурора області відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В іншій частині у задоволенні подання прокурора було відмовлено у зв'язку із тим, що п. 5.18 рішення ради від 21.06.2013 р. №455-19/VI прийнято відповідачем в межах компетенції та відповідно до вимог діючого законодавства. За вказаних обставин вважають, що відсутні підстави визнання незаконним рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI щодо передачі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме, нежитлових приміщень, розташованих у лікарняних установах у господарське відання ОКП «Фармація», у зв'язку із чим просять у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 12.11.2014 року до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено - Обласне комунальне підприємство «Фармація».
Третя особа - Обласне комунальне підприємство «Фармація» проти позову заперечувало, подало до суду письмові заперечення, які залучені до матеріалів справи (а.с. 90-92, 103-104). Представники третьої особи суду пояснили, що рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI прийнято в межах повноважень, визначених ст. 60 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» у формі та у спосіб, передбачені ст. 59 цього Закону з метою задоволення спільних потреб територіальних громад сіл, селищ, міст області у лікарських засобах. Крім того, заявив, що вимога прокурора про самостійне скасування радою свого рішення від 21.06.2013 року № 455-19/VI є безпідставною, оскільки виходячи із рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 р., органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Оскільки, рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI відносно ОКП «Фармація» виконано і об'єкти визначені цим рішенням передані підприємству, ОКП «Фармація» набуло майнові права на це майно на праві господарського відання і підстави для позбавлення його цих прав у Дніпропетровської обласної ради не було. За вказаних обставин вважають позов таким, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, здійснивши аналіз норм матеріального права, яким врегульовані спірні правовідносини, суд при прийняті постанови виходить з наступних підстав та мотивів.
В ході розгляду справи було встановлено, що 21 жовтня 2011 року X сесією шостого скликання Дніпропетровської обласної ради було прийнято рішення за № 185-9/VІ «Про приймання-передачу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», пунктом 16 якого визначено - «прийняти до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області від Дніпропетровської, Криворізької міських рад та Магдалинівської, Межівської, Петропавлівської, Томаківської, Солонянської районних рад юридичних осіб, що забезпечують надання вторинної та/або екстреної медичної допомоги, та їх майна зі спільної власності територіальних громад районів, комунальної власності територіальних громад міст за умови прийняття цими радами відповідних рішень згідно з чинним законодавством України» (а.с. 123-125).
04.06.2013 року Комунальне підприємство «Фармація» звернулося до Голови Дніпропетровської обласної ради із заявою про винесення на розгляд чергової сесії Дніпропетровської обласної ради питання стосовно передачі на баланс ОКП «Фармація» приміщень в яких діють комунальні аптечні заклади, розташовані в лікарняних установах, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області згідно переліку (63 об'єкта в 48 лікарняних установах Дніпропетровської області) (а.с. 105).
Рішенням Дніпропетровської обласної ради шостого скликання XIX сесії від 21.06.2013 № 455-19/VІ «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» було вирішено:

- передати майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (п. 5 рішення);

- нежитлові приміщення, розташовані в лікарняних установах (додаток 4), - у господарське відання ОКП «Фармація» (п. 5.18 рішення) (а.с. 36-45).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789 - XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), предметом прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству.

Пунктом 1 частини 2 статті 20 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що, при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру», перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. При цьому перевірки за заявами фізичних чи юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень.

Для здійснення перевірки прокурор приймає постанову, в якій зазначає підстави, що свідчать про можливі порушення законності, та обґрунтовує необхідність вчинення дій, передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини першої статті 20 цього Закону.

Судом встановлено, що на підставі постанови заступника прокурора Дніпропетровської області Ричка О.І. від 12.06.2014 року № 7/1/5-16 «Про проведення перевірки» (а.с. 10), прокуратурою Дніпропетровської області проведено перевірку діяльності Дніпропетровської обласної ради з питань додержання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», додержання конституційних засад підприємницької діяльності під час прийняття регуляторних актів, зокрема прийняття рішення про передачу приміщень, розташованих у лікувальних закладах, у господарське відання ОКП «Фармація».

У зв'язку із встановленням в ході перевірки порушеннями, у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором Дніпропетровської області Федиком Р.Р. 20.06.2014 р. за № 07/1/5-1016 вих. 14 на адресу Дніпропетровської обласної ради було направлено подання про усунення порушень вимог діючого законодавства, яким вимагалось у строк до 26.07.2014 року:

1) невідкладно розглянути подання, вжити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом скасування п. 5.18 рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI;

2) вирішити питання про позбавлення ОКП «Фармація» права господарського відання на об'єкти, зазначені у додатку № 4 рішення;

3) вжити заходів щодо усунення причин та умов, що їм сприяють, а також попередження їх у майбутньому;

4) вирішити питання про поновлення порушених конституційних засад підприємницької діяльності суб'єктів господарювання, з якими за ініціативи керівництва ОКП «Фармація» розірвано договори оренди, у тому числі ФОП ОСОБА_6;

5) вирішити питання щодо усунення порушень ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» шляхом проведення обов'язкової реєстрації об'єктів комунальної власності в особі територіальних громад сіл, селищ, міст області;

6) за наявності підстав вирішити питання про притягнення винних осіб до відповідальності (а.с. 11-12).

Рішенням Дніпропетровської обласної ради шостого скликання XX сесії від 26.09.2014 року № 578-27 подання прокурора Дніпропетровської області від 20.06.2014 р. за № 07/1/5-1016 вих. 14 про усунення порушень вимог діючого законодавства було розглянуто та задоволено частково, а саме, було вирішено вжити заходів стосовно реєстрації об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, визначених у поданні прокурора області відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вжити заходів щодо запобігання правопорушенням у майбутньому (а. 15).

Не погоджуючись з рішенням Дніпропетровської обласної ради щодо результатів розгляду та прийнятих заходів по розгляду подання прокурора Дніпропетровської області від 20.06.2014 р. № 07/1/5-1016 вих. 14, позивачем було подано адміністративний позов на підставі пункту 1 частини 2 статті 20 Закону України «Про прокуратуру».

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі такого висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон України № 280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 5 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, органи самоорганізації населення.

Статтею 142 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно з ч. 1 статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР, підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку встановленому законом. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників (п. 20 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР - рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В ході розгляду справи було встановлено, що рішення № 455-19/VI про передачу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме, 63 об'єктів (приміщень), розташованих в 48 лікарняних закладах Дніпропетровської області згідно Додатку № 4 (а.с. 44-45) було прийнято Дніпропетровською обласною радою на XIX сесії шостого скликання 21.06.2013 року, що узгоджується із повноваженнями відповідача, визначеними в ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідає процедурі розгляду таких питань сесією облради.

Суд також зазначає, що згідно до частини 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-VІ (далі - ЦК України) - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-IV (далі - ГК України), основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права-право господарського відання та право оперативного управління.

Згідно зі ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

За таких обставин суд зазначає, що відповідач, як власник майна, наділений повноваженнями щодо передачі у господарське відання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, оскільки ні Цивільним кодексом України ні Господарським кодексом України та спеціальним законодавством - Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», обмежень з цього приводу не встановлено.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що Обласне комунальне підприємство «Фармація» було засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та підпорядковане Дніпропетровській обласній раді, яке і являється органом управління майном, що свідчить із Статуту ОКП «Фармація» (а.с. 17-23). Згідно із п. 2.2 Статуту підприємства, основним напрямком діяльності ОКП «Фармація» є забезпечення конституційних прав громадян на охорону здоров'я та медикаментозну допомогу, доступності лікарських засобів та виробів медичного призначення. Тому, прийняття відповідачем рішення № 455-19/VI від 21.06.2013 року про передачу об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області в господарське відання обласному комунальному підприємству не є обмеженням конкуренції між іншими суб'єктами господарювання, а насамперед спрямоване на реалізацію статутної діяльності підприємства та забезпечення населення лікарськими засобами за нижчою ціною.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

В ході розгляду справи позивачем, як суб'єктом владних повноважень не було надано належних та допустимих доказів щодо прийняття Дніпропетровською обласною радою Рішення № 455-19/VI від 21.06.2013 року не у спосіб та не у відповідність до норм діючого законодавства, що свідчить про його правомірність.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо: 1) визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; 2) визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; 3) визнання протиправними дій чи бездіяльності,зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Як свідчить із позовної заяви позивачем у якості позовних вимог визначено: визнати дії посадових осіб Дніпропетровської обласної ради у частині передачі майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме, нежитлових приміщень, розташованих у лікарняних установах, у господарське відання Обласного комунального підприємства «Фармація» незаконним; зобов'язати Дніпропетровську обласну раду скасувати п. 5.18 рішення ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI та позбавити Обласне комунальне підприємство «Фармація» права господарського відання на об'єкти, визначені у додатку № 4 рішення ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI.

Надаючи правову оцінку встановленим в ході розгляду справи обставинам, суд зазначає, що відповідно до вимог статті 21 Закону № 1789-ХІІ протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом. Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Зважаючи на обставини справи та положення законодавчих актів, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Крім цього, в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

В ході розгляду справи представниками ОКП «Фармація» було заявлено, що протягом року з моменту прийняття рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI, у зв'язку із передачею на баланс ОКП «Фармація» нежитлових приміщень, що знаходяться в комунальних лікарняних закладах Дніпропетровської області, підприємством здійснювались заході по переоформленню договорів оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області на підставі права господарського відання, встановленого рішенням № 455-19/VI (а.с. 24).

В ході розгляду справи відповідач також заперечував проти скасування рішення Дніпропетровської обласної ради від 21.06.2013 року № 455-19/VI, оскільки вважає, що таким чином можуть бути погіршені права та інтереси комунального підприємства створеного для захисту інтересів громадян в отриманні лікарських засобів за мінімальними цінами.

За таких обставин суд вважає, що позивачем при зверненні до суду обрано неналежний спосіб захисту, оскільки, по - перше, було заявлено про визнання протиправними дій посадових осіб Дніпропетровської обласної ради, у той час, коли у відповідності до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення приймаються на сесіях облради колегіальним органом, а не посадовими особами Дніпропетровської обласної ради, по - друге, як було зазначено раніше, відповідач, як орган місцевого самоврядування не має права скасовувати свої рішення.

Суд також зазначає, що не приймає до уваги твердження відповідача з приводу того, що при передачі нежитлових приміщень у господарське відання ОКП «Фармація» Дніпропетровська обласна рада мала вжити заходи щодо виділення їх в окрему облікову одиницю та здійснити реєстрацію права власності, оскільки, як свідчить із рішення облради від 20.06.2014 року № 07/1/5-1016 вих. 14, така роботи здійснюється у зв'язку із виконанням приписів подання прокурора Дніпропетровської області.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем рішення від 21.06.2013 року № 455-19/VI «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» було винесено з дотриманням порядку прийняття такого роду рішень, визначеного ст.ст. 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Згідно ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо винесення рішення від 21.06.2013 № 455-19/VІ «Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області», та судовим розглядом не встановлено факту порушення діями відповідача прав та охоронюваних законом інтересів держави у сфері публічно - правових відносин, отже відсутні підстави для задоволення позову прокурора в частині визнання дій посадових осіб Дніпропетровської обласної ради у частині передачі майна до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме нежитлових приміщень, розташованих у лікарняних установах, у господарське відання ОКП «Фармація» незаконними, а також в частині зобов'язання відповідача скасувати п. 5.18 рішення ради від 21.06.2013 № 455-19/VІ.

Щодо вимог позивача в частині позбавлення третьої особи права господарського відання на об'єкти, зазначені у додатку № 4 до оскаржуваного рішення від 21.06.2013 № 455-19/VІ, суд зазначає, що оскільки в судовому засіданні представником прокуратури Дніпропетровської області не було підтверджено, що така вимога являється окремою, суд вважає, що вона випливає із основної вимоги щодо зобов'язання відповідача самостійно скасувати рішення ради № 454-19/VI від 21.06.2013, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову і в цій частині відсутні.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову прокуратури Дніпропетровської області до Дніпропетровської обласної ради, третя особа - Обласне комунальне підприємство «Фармація» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева