Справа № 750/11778/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів Парінова А.Б., Грибан І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові та ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові, в якому просила: визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у включенні матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати в заробітну плату для нарахування пенсії; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити донарахування щомісячного розміру пенсії згідно сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати за роботу на державній службі, які враховуються при обчислені пенсії і з яких сплачені страхові внески відповідно до законодавства та які вказані в довідці №17371/04 від 14.10.2014 року, з 14.10.2014 року.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково - визнано дії управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові щодо відмови у проведення перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про державну службу», неправомірними; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на підставі довідки про складові заробітної плати від 14.10.2014 року №17371/04, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України від 14 лютого 2011 року №5-1, провести ОСОБА_2 з 16.10.2014 року перерахунок та виплату призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Сторони з вказаним рішенням суду не погодилися та подали апеляційні скарги.

Позивач, посилаючись на вирішення судом не всіх позовних вимог, просила змінити постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2014 року, виклавши абзац 3 резолютивної частини в такій редакції: «Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 16.10.2014 року на підставі довідки про складові заробітної плати від 14.102014 року № 17371/04, що подається для призначення пенсії, з урахуванням фактично отриманих сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових вимог та індексації заробітної плати, які враховуються при обчисленні пенсії та з яких сплачені страхові внески, у розмірі 90% (відсотків) заробітної плати, в відповідності до ЗУ «Про державну службу» в редакції , яка діяла на час призначення пенсії.».

Відповідач, в свою чергу, просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, при цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження, то колегія суддів приходить до висновку про розгляд справу у порядку письмово провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, постанова суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернігові та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

16.10.2014 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії, із врахуванням сум виплаченої допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, згідно з наданою за останнім місцем роботи позивача довідкою про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідач, листом від 29.10.2014 року №18512/07 фактично відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на відсутність для цього правових підстав.

У зв'язку із цим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність судового рішення, зазначив про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії позивачу, оскільки чинним законодавством не передбачено врахування в заробіток для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, а також індексації.

Позивач, в свою чергу, просить змінити рішення суду першої інстанції, мотивуючи власну позицію тим, що у резолютивній частині постанови слід вказати, що перерахунок пенсії повинен бути здійснений виходячи розміру 90% (відсотків) заробітної плати, в відповідності до Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 37 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям призначається від суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входять: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону України "Про державну службу" передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 402/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 лютого 2012 року, 14, 28 травня та 6 листопада 2013 року, від 3 червня 2014 року (№№ 21-430а11, 21-97а13, 21-125а13, 21-350а13, 21-134а14 відповідно).

Крім того, у постанові від 03 червня 2014 року (справа № 21-134а14), Верховний Суд України звернув увагу, що перевага у таких випадках має надаватись не положенням законів України "Про державну службу" та "Про оплату праці", які щодо спірних відносин є загальними, а спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин - стаття 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та стаття 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, зі змісту наданої позивачем з останнього місця роботи довідки від 14.102014 року № 17371/04 про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», в якій зазначені розмір набавок, премій та інших виплат за період з травня 2005 по квітень 2007 року вбачається, що позивач отримувала, в тому числі, матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 4305,22 грн., матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 734,61 грн. та індексацію - 544,02 грн., при цьому, на всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 1 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, враховуючи, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, і оскільки на такі виплати державним службовцям, як допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань нараховуються та утримуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року - єдиний соціальний внесок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення.

Також колегія суддів критично оцінює посилання позивача на вирішення судом не всіх позовних вимог та наявність у зв'язку із цим підстав для зміни судового рішення, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просила: «визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові щодо відмови у включенні матеріальної допомоги на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати в заробітну плату для нарахування пенсії; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити донарахування щомісячного розміру пенсії згідно сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати за роботу на державній службі, які враховуються при обчислені пенсії і з яких сплачені страхові внески відповідно до законодавства та які вказані в довідці №17371/04 від 14.10.2014 року, з 14.10.2014 року».

В той же час, вимоги наведені в апеляційній скарзі про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 16.10.2014 року на підставі довідки про складові заробітної плати від 14.102014 року № 17371/04, що подається для призначення пенсії, з урахуванням фактично отриманих сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових вимог та індексації заробітної плати, які враховуються при обчисленні пенсії та з яких сплачені страхові внески, у розмірі 90% (відсотків) заробітної плати, в відповідності до ЗУ «Про державну службу» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, позивач до суду першої інстанції не заявляла.

Відповідно до частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, враховуючи наведені вище положення, а також те, що суд першої інстанції вирішив усі позовні вимоги, при цьому виходив з їх меж, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги позивача також відсутні.

В той же час, з матеріалів справи судовою колегією встановлено, що позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на дату призначення пенсії з 05.05.2007 року у розмірі 90% суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Ці обставини сторонами не заперечуються (а.с. 2, 8).

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, відтак, колегія суддів звертає увагу, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу, повинен враховувати, що позивачу пенсію було призначено 05.05.2007 року, виходячи з розміру 90% суми заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові та ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Чернігові про перерахунок пенсії - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 листопада 2014 року - без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддя О.А. Губська

Суддя А.Б. Парінов

Суддя І.О.Грибан

.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Грибан І.О.