Справа № 815/1574/14
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/1574/14

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

секретаря Жукової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва, судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

11.03.2014р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Печерського районного суду м. Києва, судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. про визнання незаконними дій судді Печерського районного суду м.Києва Батрин О.В. щодо надання позивачу повідомлення в листі № 2-4666/11 від 27.02.2014 року; визнання незаконною бездіяльність Печерського районного суду м.Києва, оскільки одержана заява про повторний розгляд справи №2-4667/11 залишається не призначеною до судового розгляду та порушує права та законні інтереси позивача; зобов'язання Печерського районного суду м.Києва вчинити дії по розгляду і вирішенню заяви позивача від 17.02.2014 року про повторний розгляд справи №2-4667/11 відповідно до Конституції України, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і цивільно-процесуального законодавства.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року було відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 року зазначену ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14.03.2014 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.10.2007 року було стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України кошти у розмірі 9972грн.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року ОСОБА_1 було визнано постраждалою від порушення Україною п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, пов'язаного з надмірно тривалим невиконанням рішення апеляційного суду Одеської області від 02.10.2007 року та відсутністю ефективних національних засобів юридичного захисту її прав та зобов'язано державу-відповідача протягом трьох місяців виконати рішення суду, що ухвалене на корись заявника, яке залишається невиконаним та сплатити 2000 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди. /а.с.37/

03.05.2011 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із цивільним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державного казначейства України про відшкодування їй 6591,82грн. матеріальної шкоди (інфляційні витрати за невиконання судового рішення) та 5000грн. моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної виконавчої служби України.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 15.11.2011 року у справі №2-4667/11, ухваленого суддею Батрин О.В., позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто на її користь з Державної казначейської служби України 500грн. у відшкодування моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. /а.с.77-78/

Рішенням апеляційного суду м.Києва від 22.02.2012 року було скасовано рішення Печерського районного суду м.Києва від 15.11.2011 року у справі №2-4667/11 в частині відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди та позивачу відмовлено у задоволенні зазначених позовних вимог, в іншій частині рішення Печерського районного суду м.Києва від 15.11.2011 року було залишено без змін. /а.с.75-76/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2012 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2011 року та апеляційного суду м.Києва від 22.02.2012 року у цивільній справі №2-4667/11. /а.с.72/

Разом з тим, 17.02.2014 року позивач, у порядку не передбаченому процесуальним законодавством України, звернулася до Печерського районного суду м.Києва із заявою про повторний розгляд цивільної справи №2-4667/11 та ухвалення нового рішення, з урахуванням Рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року. /а.с.5/

Оскільки розгляд заяви ОСОБА_1 про повторний розгляд справи не передбачений ЦПК України, суддя Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. листом від 27.02.2014 року повідомив позивача, що чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено здійснення повторного розгляду справи, в зв'язку з чим заява не може бути задоволена. При цьому заявнику роз'яснено, що рішення суду, що набрало законної сили, може переглянуто судом за нововиявленими обставинами у порядку, визначеному главою 4 розділу 5 ЦПК України. Проте, заявник із такою заявою до суду не зверталась. /а.с.7/

Не погоджуючись з відмовою щодо повторного розгляду справи, позивач звернулася з даним позовом до суду посилаючись на те, що дії судді обмежують її право доступу до суду та суперечать процесуальному законодавству.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Так, статтею 55 Конституції України Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.ст. 7,8 Закону "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 2 статті 208 ЦПК визначено, що питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Отже, процесуальна діяльність суду має оформлятися ухвалами за правилами статей 208-210 ЦПК України.

Відповідно до статей 292, 293 цього Кодексу законність процесуальних дій суду, вчинених ним при розгляді справи, може перевірятися тільки судом вищої інстанції в порядку апеляційного провадження.

Та обставина, що суд помилково оформив процесуальну дію не ухвалою, а листом, не змінює сутності такого документа, тому така процесуальна дія може бути оскаржена в порядку, установленому чинним на час вчинення дії процесуальним законом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.05.2001 року визначив, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Крім того, згідно з ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ст.353 Цивільного процесуального кодексу України, Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Статтею 358 ЦПК України визначено, що заява про перегляд судових рішень подається до Верховного Суду України через Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. До заяви додаються: копії заяви відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі; копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву; копія рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, або клопотання особи про витребування копії такого рішення в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. За подання і розгляд заяви на підставі, встановленій пунктом 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, судовий збір не сплачується.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, звернувшись на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі «Писарський та інші проти України» фактично із заявою про перегляд цивільної справи № 2-4667/11 до Печерського районного суду м.Києва, обрала невірний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки порядок звернення із відповідною заявою до суду першої інстанції, не передбачений цивільно-процесуальним законодавством.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: О.І. Шляхтицький