Справа № 804/12110/14
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенка П.О., при секретарі судового засідання - Сергієнка В.Ю., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Кисельова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 6221-15, № 6221/13-15, № 6221/12-15 від 27.06.2014 р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено,що оскаржувані податкові повідомлення - рішення винесені відповідачем з порушенням норм законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не містять посилання на розрахунок податкового зобов'язання. Крім того, позивач не згоден з сумою податкового зобов'язання, оскільки вважає, що вона завищена, а без розрахунку податкового зобов'язання неможливо переконатися, що дії відповідача щодо нарахування земельного податку є правомірними. Не отримавши розрахунку податкового зобов'язання, позивач не має інформації, виходячи з якої здійснювався розрахунок податкового зобов'язання (база оподаткування (нормативна грошова оцінка), період нарахування, ставка податку, та інше).
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову, подав письмові заперечення, згідно яких зазначено, що під час формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що 29 липня 2014 р. позивач отримав податкові повідомлення-рішення від 27.06.2014 р. - № 6221-15, № 6221/13-15, № 6221/12-15 про нарахування земельного податку, згідно якого, на підставі пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу II та п. 286.5 ст.286 розділу XIII Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб», код платежу « 13050300» в розмірі 775,82 грн., 775,82 грн та 775,82 відповідно.
З сумами податкових зобов'язань позивач не згоден, а податкові повідомлення - рішення вважає неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19 Податкового кодексу України, функції контролюючих органів здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів.
Згідно з п.20.1.18 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків.
Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Податкового кодексу України, органами стягнення, є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.
Згідно з ст.206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Відповідно до ст.269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно свідоцтва про право власності на спадщину спадкоємцями по одній другій частині нерухомого майна - магазин продовольчих товарів - приміщення АДРЕСА_1, є ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2).
Позивачем було подано заяву до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська про нарахування земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з наступними документами: копія свідоцтва про право на спадщину нерухомого майна, копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.10.2006 р. № 12212036.
Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі, така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з п. 287.6 ст.286 ПКУ при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовано такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі Земельний Кодекс) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Проте, дані земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивач до ДПІ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська не надав.
На запит Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від про надання інформації щодо площі та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які перебувають в користуванні ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2), Управлінням Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області надано лист, в якому зазначено, що у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 р. право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, за гр.ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) не зареєстровано, а тому не має можливості надати інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, якою користуються гр. ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2).
Позивачу за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1, нараховано податковим органом земельний податок за 2014 рік згідно податкового повідомлення-рішення від 27.06.2014р. № 6221-15 в сумі 775,82 грн., за 2013 рік згідно податкового повідомлення-рішення від 27.06.2014р. № 6221/13-15 в сумі 775,82 грн., за 2012 рік згідно податкового повідомлення-рішення від 27.06.2014р. № 6221/12-15 в сумі 775,82 грн.
Згідно з п.58.1. ст. 58 Податкового кодексу України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.
У п.54.5 ст. 54 Податкового кодексу України зазначено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте, несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Також, п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, а також, пунктом 2.4 Розділу II Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.12 №1236 (далі - Порядок № 1236), передбачено, що до податкового повідомлення-рішення має додаватись розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з наведенням в ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду, щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.
Ця норма стосується випадків донарахувань контролюючим органом податкових зобов'язань за результатами перевірок правильності складання платниками декларацій з відповідних податків. Судом встановлено, що декларації із земельного податку позивачем не складались і до податкового органу не надавались, тому норми п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та пункту 2.4 Порядку №1236 не можуть бути застосовані у даному випадку.
Крім того, податкові повідомлення-рішення форми «Ф» (додаток № 1 до Порядку №1236) формуються автоматично в IС «Податковий блок» з урахуванням вимог Податкового кодексу України. В сформованому таким чином податковому повідомленні-рішенні не передбачено посилання на розрахунок податкового зобов'язання з огляду на те, що для розрахунку податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб не використовуються декларації (уточнюючі розрахунки) відповідного звітного періоду щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також інша інформація, необхідна для визначення грошового зобов'язання, штрафні санкції не застосовуються.
Також, суд додатково зазначає, що відсутність розрахунку податкового зобов'язання, як додатку до будь-якого податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податків від обов'язку сплатити належну суму податку до бюджету.
Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 3674-VI від 08.07.2011 р. ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно з ч. 3 ст. 4 вказаного Закону України, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.
Позивачем, відповідно до вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплачено судовий збір в розмірі 182,70 грн.
В зв'язку з тим, що в задоволенні позову позивачу відмовлено, сума судового збору в розмірі 1644,30 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 до державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь державного бюджету України решту судового збору в сумі 1644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чотири гривні тридцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складений 01.12.2014 р.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 01.12.2014р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді П.О.Борисенко П.О.Борисенко І.В.Калита