Справа № 826/15866/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 грудня 2014 року 16:40 Справа № 826/15866/13-а

(вх.17691)

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Пасічнюк С.В.,

за участю сторін:

представників позивача - Прус Л.В., Самольотова С.В.,

представника відповідача - Фатьянова Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - позивач, ПАТ «Промінвестбанк») до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.09.2013 р. про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 27 751 448 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 р. в задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.10.2014 р. скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2014 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 р., а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, підставою чого є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2014 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення норм податкового законодавства неправомірно зменшено суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 27 751 448,00 грн. за оскаржуваним податковим повідомленням-рішення, оскільки позивачем були виконані всі положення чинного законодавства щодо формування валових витрат, понесених при відступленні права вимоги за договорами від 24 червня 2011 року № 15-94/70-2135/11 та № 15-94/70-2127/11.

Представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що

оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку відповідача, укладені між позивачем та ТОВ «Донагролюкс» договори відступлення права вимоги є за своєю суттю договорами факторингу. Такі договори не могли бути укладені позивачем з юридичними особами, які не є фінансовими або банківськими установами та особами, які мають право здійснювати факторингові операції. Тому, як стверджує відповідач, включення позивачем відповідних витрат до складу валових витрат є неправомірним.

Розглянувши матеріали справи та подані сторонами документи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ПАТ «Промінвестбанк» (код банківської установи 00039002, код банку 300012) є правонаступником прав та зобов'язань Акціонерного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства), створеного рішенням установчих зборів засновників від 28.04.1992 р. та зареєстрованого Національним банком України 26.08.1992 р. за реєстраційним № 125. Зареєстровано ЗАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією від 26.08.1992 р. № 013048. У зв'язку зі зміною найменування юридичної особи здійснено перереєстрацію юридичної особи ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» від 13.08.2009 р. № 3013048. Податкова адреса позивача: 01001, м. Київ, пр. Шевченка, буд. 12.

ПАТ «Промінвестбанк» взято на податковий облік в Спеціалізованій державній податковій інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків відповідно до довідки про взяття на облік платника податків від 23.04.2002 р. за № 235.

Згідно свідоцтва від 17.09.2009 р. № 100244175 позивач є платником податку на додану вартість, індивідуальний податковий номер 55.

Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на підставі направлень від 23.05.2013 р. № 513, № 514, № 515, № 516, № 517, № 518, № 519, № 520, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 та п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України проведено виїзну планову перевірку ПАТ «Промінвестбанк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами якої складено акт від 28.08.2013 р. №1045/43-20/00039002.

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, абз.4 п.п.5.3.9 п.п.5.3 ст. 5, п.п.8.4 ст. 8, п.п.11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14, 138.1 ст. 138 та п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за договорами відступлення права вимоги.

ПАТ «Промінвестбанк» подано до податкового органу письмові заперечення № 640-08-01-1/04 від 04.09.2013 р. на акт перевірки від 28.08.2013 р. № 1045/43-20/00039002, за результатами розгляду яких відповідач рішенням від 11.09.2013 р. № 6395/10/43-222 висновки, викладені в акті перевірки залишив без змін.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2013 р., яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 27 751 448,00 грн.

Позивач не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, що на його думку, прийняте з порушенням норм чинного податкового законодавства, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та норми закону, які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До набуття чинності Податковим кодексом України, (чинний з 01.01.2011 року) спірні правовідносини регулювалися, зокрема, Конституцією України, Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно п.п. 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

При цьому, відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Водночас, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають:

- собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

- витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.13 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

При цьому, порядок оподаткування операцій з відступлення права вимоги встановлено п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України.

Зокрема, вказаною статтею встановлено, що з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Якщо доходи, отримані платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, перевищують витрати, понесені таким платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), отриманий прибуток включається до складу доходу платника податку.

Якщо витрати, понесені платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), перевищують доходи, отримані таким платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, від'ємне значення не включається до складу витрат або у зменшення отриманих прибутків від здійснення інших операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги третьої особи.

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов'язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції (поставка, продаж, фінансова допомога, інвестиція тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов'язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не відбулося, відповідні підтверджуючі документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Аналіз викладених норм свідчить про те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Контролюючий орган під час проведення перевірки дійшов висновку, що позивачем в порушення вимог п.138.1 ст.138, п.153.5 ст.153 Податкового кодексу України завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за договорами відступлення права вимоги на загальну суму 27 751 448,00 грн.

Зокрема, відповідач зазначив, що договори, укладені між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Донагролюкс» за своєю суттю є договорами факторингу, а відступлення права грошової вимоги первісним кредитором іншій особі (фактору) з компенсацією останнім вартості такого боргу за плату (дисконту або премії) є факторинговою операцією, у зв'язку з чим формування за таких обставин валових витрат позивачем суперечить чинному законодавству.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Первісний кредитор) та ТОВ «Донагролюкс» (Новий кредитор) укладено договори відступлення права вимоги:

- договір № 15-94/70-2127/11 від 24.06.2013 р., згідно умов якого Первісний кредитор передає Новому кредитору належне Первісному кредитору право вимоги за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/16-741/08 від 04.03.2008 р., укладеного з ТОВ «СК «Інжиніринг» (Боржник), за яким згідно фінансового обліку заборгованість за кредитним договором становить 19 235 024,00 грн.

Згідно п.п.2.1.1 п.2.1 Договору № 15-94/70-2127/11 від 24.06.2013 р., відшкодування Первісному кредитору за відступлення права вимоги за вказаним Кредитним договором становило 14 000 000,00 грн.;

- договір № 15-94/70-2135/11 від 24.06.2013 р., згідно умов якого Первісний кредитор передає Новому кредитору належне Первісному кредитору право вимоги за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/19-3786/07 від 05.09.2007 р., укладеного з ТОВ «Вентфасад» (Боржник), за яким згідно фінансового обліку заборгованість за кредитним договором становить 8 502 138,70 грн.

Згідно п.п.2.1.1 п.2.1 Договору № 15-94/70-2135/11 від 24.06.2013 р., відшкодування Первісному кредитору за відступлення права вимоги за вказаним Кредитним договором становило 5 100 000,00 грн.

Зокрема, згідно договору № 15-94/70-2127/11 до ТОВ «Донагролюкс» перейшло право вимоги від боржника (ТОВ «СК «Інжиніринг») належного та реального виконання обов'язків на загальну суму 19 235 024,00 грн., а відповідно до договору № 15-94/70-2135/11 право вимоги від боржника (ТОВ «Вентфасад») - на загальну суму 8 502 138,70 грн.

Перерахування вказаних коштів підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Відповідно до п.п.14.1.255 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відступлення права вимоги - операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Суд не погоджується з висновком контролюючого органу, що зафіксований в акті перевірки, який ґрунтується на визнанні договорів про відступлення права вимоги між позивачем та ТОВ «Донагролюкс» договорами факторингу з огляду на наступне.

Вказані види договорів дійсно схожі, подібність, зокрема, полягає в тому, що в основу договору факторингу також входить відступлення права вимоги, але вона виступає лише елементом договору факторингу.

Необхідно звернути увагу, що відступлення права вимоги, за Цивільним кодексом України, виступає способом зміни кредитора у зобов'язанні (загальне), а факторинг є цілісним самостійним видом договору (спеціальне).

Згідно ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка згідно із законом має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 Цивільного кодексу України). Крім того, факторинг - це комплекс фінансових послуг (та за законом підлягає ліцензуванню), який надаються клієнтові фактором.

Договір відступлення права вимоги є саме різновидом договору купівлі-продажу, за яким кредитором відбувається продаж права вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією усієї або частини вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації (п.14.1.255 Податкового кодексу України). Тобто, відбувається заміна кредитора (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Крім того, суд зазначає, що у договорах відступлення права вимоги відсутні будь-які умови щодо виплати Первісним кредитором ТОВ «Донагролюкс» будь-якої винагороди, а ТОВ «Донагролюкс» не надавало та не брало на себе зобов'язань здійснити фінансування під забезпечення прав вимоги, а здійснило лише відшкодування договірної вартості таких прав вимоги.

З наведених правових норм та встановлених обставин справи, вбачається, що за всіма ознаками, договір, що укладений між позивачем та ТОВ «Донагролюкс» є саме договором відступлення права вимоги, за яким передбачено передачу (відступлення) права вимоги до боржників, що виникло на підставі кредитних договорів, умови цього договору відповідають вимогам Цивільного кодексу України.

Разом з тим, як вбачається з письмових доказів у справі, внаслідок відступлення права вимоги з балансу позивача були списані безнадійні активи в сумі заборгованості 27,7 млн. грн., сума страхового резерву, яка включена до витрат 27,3 млн. грн., була спрямована на збільшення оподаткованого доходу та ПАТ «Промінвестбанк» були включені до оподаткованого доходу суми коштів, отримані від відступлення - 19,1 млн. грн.

Рух коштів за умовами договорів про відступлення права вимоги між підприємствами підтверджується банківськими виписками.

Згідно наявних копій декларацій з податку на прибуток встановлено, що позивачем вищевказані операції було відображено у податковому обліку банківської установи у ІІ кварталі 2011 року та ІІ-ІІІ кварталі 2011 року, а саме:

- у рядку 0.27 «Доходи від відступлення права вимоги боргу третьої особи або виконання вимоги боржником (факторингу) згідно з п. 153.5 ст. 153 ПК України у загальному розмірі 19 100 000,00 грн.;

- у рядку 05.7 «Витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за постановлені товари чи надані послуги (факторинг) у загальному розмірі 27 737 163,00 грн.

Таким чином, спірні договори відступлення права вимоги належним чином відображені ПАТ «Промінвестбанк» у податковому обліку, жодних свідчень того, що договори та/або їх виконання спричинило заниження об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях податковим органом не зазначено, тому позивач мав правові підстави та правомірно скористався ними щодо визнання як оподатковуваних витрат за договорами відступлення прав вимоги відповідно до ст. 153 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням аналізу правових норм законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достатньо доказів щодо спростування тверджень та наявних доказів позивача, а відтак висновки податкового органу, викладені в акті перевірки щодо завищення позивачем валових витрат, є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог та доведено протиправність прийнятого відносно нього податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства, що діяли на момент виникнення спірних взаємовідносин, оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні та враховуючи висновки ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.10.2014 р., суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2013 р., видане Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2294,00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 15.12.2014 року.

Суддя В.П. Шулежко