Справа № 804/693/14
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2015 р. Справа № 804/693/14

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з Дослідним заводом» про зобов'язання виконати вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2014 р. Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області (надалі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з Дослідним заводом» (надалі - відповідач), в якому просить зобов'язати відповідача виконати обов'язкові вимоги Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції від 30.07.2013 р. № 850-15/2129 в частині усунення порушень, виявлених в ході ревізії на загальну суму 437367,34 грн., а саме:

- п. 3 вимоги - стягнути з орендарів експлуатаційні витрати в сумі 260452,90 грн. з подальшим їх перерахуванням на розрахунковий рахунок товариства, або стягнути кошти з осіб, якими допущено порушення, відповідно до законодавства України;

- п. 4 вимоги - стягнути з орендарів орендну плату в сумі 92292,87 грн. з подальшим їх перерахуванням на розрахунковий рахунок товариства, або стягнути кошти з осіб, якими допущено порушення, відповідно до законодавства України;

- п. 5 вимоги - стягнути дебіторську заборгованість в сумі 84621,57 грн. з подальшим перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок товариства, або стягнути кошти з осіб, якими допущено порушення, відповідно до законодавства України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2014 р. провадження у справі зупинено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2014 р. провадження у справі поновлено.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач не забезпечив виконання вимог щодо усунення виявлених перевіркою порушень законодавства, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження. Надав заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області відповідно до «Положення про державну фінансову інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», є органом виконавчої влади.

Статус Державної фінансової інспекції України, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (надалі - Закон України № 2939) та Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011.

Відповідно до положень Постанови Кабінету міністрів України про затвердження «Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами» від 20.04.2006 р. № 550 (надалі - Постанова №550) інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно до п.16 Постанови №550 ревізії проводяться шляхом проведення документальних та фактичних перевірок. Документальна перевірка передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об'єкта контролю, пов'язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об'єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи контролюючого органу керівник об'єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об'єкта контролю посадовим особам контролюючого органу забезпечується керівником об'єкта чи його заступником.

Результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку контролюючого органу, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища) (п.35 зазначеного порядку).

У пункті 46 Постанови №550 зазначено, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Судом встановлено, що на виконання п.1.2.3.2 плану роботи Державної фінансової інспекції на 1 квартал 2013 року уповноваженою особою Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції на підставі направлення від 22.03.2013 р. за № 61, виданого начальником Криворізької об'єднаної державної фінансової інспекції, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з Дослідним заводом» за період з 01.09.2010 р. по 01.01.2013 р., якою встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в Акті ревізії від 18.06.2013 р. за № 850-51/007 (надалі - Акт ревізії).

30.07.2013 р. відносно відповідача винесено вимогу про усунення порушень (лист №850-15/2129).

Відповідно ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органи державного фінансового контролю мають право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

На підставі ч. 2.ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Відповідно до вимог про усунення порушень відповідача зобов'язано, зокрема:

п. 3 - стягнути з орендарів експлуатаційні витрати у розмірі 260452,90 грн. з подальшим їх перерахуванням на розрахунковий рахунок товариства та до бюджету;

п.4 - стягнути з орендарів орендну плату у розмірі 92292,87 грн. з подальшим її перерахуванням на розрахунковий рахунок товариства та до бюджету;

п. 5 - стягнути дебіторську заборгованість на загальну суму 105406,58 грн. з подальшим її перерахуванням на розрахунковий рахунок товариства. Відповідно до позовних вимог до стягнення заявлено суму у розмірі 84621,57 грн., що залишається невідшкодованою.

Строк усунення порушень встановлений до 01.11.2013 р.

Судом встановлено, що вказані вимоги ґрунтуються на встановлених під час ревізії порушеннях, а саме:

- ревізією повноти нарахування і своєчасності надходження коштів на відшкодування витрат балансоутримувача (експлуатаційних витрат) встановлено покриття витрат орендарів коштами товариства при відсутності дебіторської заборгованості в обліку на загальну суму 260452,90 грн., що виникло внаслідок не нарахування та не пред'явлення товариством до сплати орендарям вартості експлуатаційних витрат, розмір яких визначений наказами по підприємству, що є порушенням ст. 4, п.1, 5, 8 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.5, 7 П (С) БО 16, п. 11 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. за № 786, п.2.2.3 договору про відшкодування витрат балансоутримувача;

- ревізією повноти нарахування і своєчасності надходження орендної плати встановлено, що товариством при укладанні договорів оренди з окремими орендарями у період з 01.01.2011 р. по 01.01.2013 р. був зменшений розмір орендної плати на 15%, що призвело до недоотримання орендної плати на загальну суму 92292,87 грн., що є порушенням п.2, 4 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 р., п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати оренди державного майна» від 25.03.2009 р. за № 316;

- ревізією правильності відображення дебіторської та кредиторської заборгованості, стану претензійно-позовної роботи не забезпечено своєчасне проведення заходів з претензійно-позовної роботи стосовно стягнення дебіторської заборгованості, що призвело до втрат активів на загальну суму 105406,58 грн., що є порушенням вимог ст.ст. 256, 257, 526, 612, 625 Цивільного кодексу України, пп. 1,2 ст. 193, п. 2 ст. 218, ст. 224, п. 1 ст. 229 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач оскаржив вимоги фінансової інспекції (п.1,3,4,5), оформлені листом від 30.07.2013 р. №850-15/2129, у судовому порядку.

Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 р. (справа №804/1123/14) позовні вимоги підприємства задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано п.1, 3, 4, 5 вимоги від 30.07.2013 р. за № 850-15/2129.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 р. залишено без змін.

Рішення набрало законної сили у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вищезазначеними судовими актами факти мають преюдиціальне значення в рамках досліджуваного адміністративного спору та доведенню знову не підлягають.

Отже, у судовому порядку встановлено протиправність вимог фінансової інспекції (зокрема п.3, 4, 5), оформлені листом від 30.07.2013 р. №850-15/2129.

В судовому порядку встановлено, що за позицією фінансової інспекції відповідачем за період з 01.09.2010 р. по 23.03.2012 р. при укладанні договорів оренди не дотримано вимоги наказу Мінпромполітики України «Про затвердження Порядку надання Мінпромполітики України дозволу (погодження) щодо передачі в оренду державного майна (крім цілісних майнових комплексів підприємств)» від 25.04.2008 р. за № 255 у частині п. 6, відповідно до якого з метою отримання дозволу (погодження) на передачу в оренду майна балансоутримувач або орендодавець звертаються до Мінпромполітики України листом на ім'я заступника Міністра промислової політики України за напрямком.

Відповідно до п. 3 вказаного наказу: балансоутримувач - казенні підприємства, державні комерційні підприємства (їх об'єднання), установи та організації, господарські товариства, функції з управління якими здійснює Міністерство промислової політики України, та господарські товариства, що мають державне майно, яке не увійшло до статутних фондів; об'єкт оренди (майно) - нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окремо індивідуально визначене майно, а також майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі корпоратизації; об'єктом оренди може бути тільки майно, щодо якого немає обмежень про оренду; орендодавець: а) Фонд державного майна України, його регіональне відділення та представництво; б) відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є: підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна загальною площею до 200 кв.м на одне підприємство, а з дозволу органів приватизації також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує загальну площу 200 кв. м.

Єдиним орендодавцем державного майна визначено фонд державного майна України, який своїм листом від 04.07.2013 р. за № 11-12-01085ьпідтвердив, що не є орендодавцем майна позивача.

Відповідно до п. 4.1 статуту підприємства товариство для реалізації мети діяльності, має право в установленому законом порядку вчиняти правочини, у тому числі оренди.

Відкрите акціонерне товариство «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з Дослідним заводом» було засноване відповідно до наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України від 26.05.1994 р. за № 767 шляхом перетворення Державного підприємства «Науково-виробниче об'єднання гірничої техніки «Криворіжрудмаш» у Відкрите акціонерне товариство у порядку, встановленому положеннями Указу Президента від 15 червня 1993 року «Про корпоратизацію підприємств».

Відповідно до п. 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.93 р. № 508, яке визначає порядок корпоратизації державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного капіталу яких перебуває у державній власності, а також виробничих і науково-виробничих об'єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу (одиниці) переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обов'язків корпоратизованого підприємства.

Відповідно до норм ст. 115 Цивільного кодексу України, ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Поняття «майно товариства» узагальнює всі види майна і майнових прав цього суб'єкта права. Зміст його необхідно визначати згідно з правилами ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні». Під майном мають на увазі всі активи і пасиви товариства. За ознакою функціонального призначення окремих видів майна це: основні фонди, оборотні кошти, інші матеріальні цінності товариства.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Таким чином, у повній відповідності до вимог ст. 12 Закону «Про господарські товариства», Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.93 р. № 508, акціонерне товариство є власником майна, переданого йому засновником до статутного капіталу, а держава є власником акцій таких товариств.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Статтями 325-327 Цивільного кодексу України передбачено існування в Україні державної, приватної та комунальної власності.

Згідно з ч.1 ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Законодавством встановлений механізм реалізації державної форми власності у сфері господарювання шляхом передачі державним підприємствам окремих правомочностей власника, за обставин, коли правовий режим майна не змінюється, та залишається державним.

Статтею 141 Господарського кодексу України передбачено перелік державного майна у сфері господарювання: цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу.

Законодавством прямо передбачено існування лише двох видів державного підприємства - унітарне державне комерційне та унітарне державне казенне підприємство (ч. 8 ст. 73 Господарського кодексу України).

Частиною 3 ст. 73 Господарського кодексу України встановлено, що майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Майно господарських товариств має іншу правову природу.

Згідно ст. 85 Господарського кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески; продукції, виробленої в результаті господарської діяльності товариства; доходів, одержаних від господарської діяльності товариства; іншого майна, набутого товариством на підставах, не заборонених законом. Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 14 Закону України «Про господарські товариства», а також у ст. 115 Цивільного кодексу України.

Отже, що з моменту передачі майна до статутного капіталу товариства, його засновник або учасник втрачає право власності на це майно, яке переходить до товариства.

В свою чергу, що поняття речових прав на майно, які передаються засновником до статутного капіталу господарського товариства, не є тотожним поняттю корпоративних прав, які засновник отримує натомість.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ст. 167 Господарського кодексу України).

Таким чином, правовий статус майна господарюючого суб'єкта, власником якого є держава, відрізняється в залежності від організаційно-правової форми такого суб'єкта.

Державну форму власності має майно, яке не передається суб'єкту господарювання у власність, а закріплюється за ним за допомогою інших видів речових прав - господарського відання та оперативного управління. Проте держава втрачає право власності на майно, яке передається у власність суб'єкту господарювання шляхом внесення його до статутного капіталу.

При цьому, необхідно відрізняти правовий режим майна товариства та форму власності на саме товариство. Це означає, що у випадку, коли власником господарського товариства є держава або територіальна громада, власником його майна є саме товариство.

Оскільки законодавство не містить виключень щодо форми власності майна акціонерних товариств (окрім державних холдингових компаній), а відповідно до п. 4.7 статуту підприємства останнє є власником майна, переданого йому у власність, встановлено, що відповідач є власником майна, переданого до його статутного капіталу, підстав вважати це майно таким, що належить державі, немає.

Отже, твердження фінансової інспекції про неправомірне розпорядження відповідачем таким майном, є безпідставним.

Згідно преамбули Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 30 липня 1999 року № 1477 (чинного на час виникнення спірних відносин), останнє визначає порядок відчуження майна шляхом продажу державного майна, закріпленого за державними підприємствами; державного майна, наданого в оренду; державного майна підприємств, які перебувають у процесі приватизації; державного майна тих суб'єктів підприємницької діяльності, щодо яких, відповідно до їхнього Статуту, поширюються норми чинного законодавства України, встановлені для державних підприємств; державного майна, що перебуває на балансі суб'єктів підприємницької діяльності недержавної форми власності.

Зі змісту п. 1 Методики розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786 вбачається, що її розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв'язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Відповідно до Наказу Міністерства палива та енергетики України «Про списання, відчуження та передачу в оренду державного майна» від 25 листопада 2002 року № 686 метою останнього є удосконалення порядку списання реалізації, здачі в оренду, передачі з балансу на баланс або у комунальну власність майна, що є державною власністю, та закріпленого за підприємствами, установами та організаціями (далі - підприємства), що належать до сфери управління Міністерства палива та енергетики, на праві повного господарського відання або оперативного управління, а також державного майна, що знаходиться на балансах господарських товариств, створених у процесі корпоратизації, засновником яких були центральні органи державної виконавчої влади, правонаступником яких є Мінпаливенерго.

Відповідач не має майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Таким чином, наведені норми не врегульовують питання передачі в оренду, відчуження або списання майна, яке знаходиться у власності господарських товариств, тому вимоги фінансової інспекції, які ґрунтуються на їх положеннях, є безпідставними.

У період, що перевірявся між відповідачем (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Інспекторат Україна», ПП «Металпром», ТОВ «Міська служба нерухомості «Ватікан», ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Спецгідробуд», ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_2, УПФУ у Центрально-Міському районі м.Кривого Рогу, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ПП «Автошкола Майстер Клас», ФОП ОСОБА_10 були укладені договори оренди нежилих приміщень від 01.12.2009 р. за № 78А-12-09, від 01.09.2008 р. за № 52А-09-08, від 01.11.2008 р. за № 58А-11-08, від 15.05.2008 р. за № 44А-05-08, від 01.06.2008 р. за № 45А-06-08, від 01.12.2009 р. за № 80А-12-09, від 01.04.2009 р. за № 63А-04-09, від 01.09.2008 р. за № 53А-09-08, від 01.08.2008 р. за № 50А-08-08, від 01.06.2008 р. за № 46А-06-08, від 01.03.2009 р. за № 59А-03-09, від 01.09.2008 р. за № 55А-09-08, від 02.04.2008 р. за № 42А-04-08, від 15.11.2010 р. за № 97А-11-10, від 01.01.2010 р. за № 83А-01-10, від 01.01.2012 р. за № 112А-01-12, від 01.06.2012 р. за № 122А-06-12, від 01.11.2008 р. за № 57А-11-08, від 01.05.2009 р. за № 64А-05-09.

До вказаних договорів були долучені звіти з експертної оцінки вартості майна, що передається у оренду.

Відповідно до розділів 2 «Орендна плата і порядок розрахунків» зазначених договорів орендна плата була визначена на підставі Методики розрахунку і використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 786 від 04.10.1995 р., розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць відповідно до Методики розрахунку і використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 786 від 04.10.1995 р.

Відповідно до додатку до договорів оренди сторонами договору погоджено, що на період фінансової кризи згідно наказу Голови правління тимчасово до особливого розпорядження зменшується нарахування орендної плати на 15 %.

Відповідно до положень ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, законодавством України передбачено зменшення розміру орендної плати.

Крім того, положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати оренди державного майна» від 25 березня 2009 р. за № 316 установлено, що з 1 січня 2011 р. орендні ставки, визначені в додатку 2 до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. № 786, крім ставок, визначених пунктами 1-3 зазначеного додатка, застосовуються у розмірі 45 відсотків встановленого обсягу. Установлено, що з 1 липня 2010 р. орендні ставки, зазначені у пункті 1, застосовуються у розмірі 45 відсотків установленого обсягу для орендарів - суб'єктів малого підприємництва і 80 відсотків установленого обсягу - для інших орендарів згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 16.06.2010 року. Для проведення розрахунків за чинними договорами оренди державного нерухомого майна, що укладені до набрання чинності цією постановою встановлено, що застосовується орендна ставка, визначена відповідно до пункту 1 цієї постанови.

Тобто для державного майна вищезазначеною постановою з 1 січня 2011 р. були зменшені орендні ставки.

Орендна плата сплачувалась орендарями відповідно до умов договорів у повному обсязі. Фінансовою інспекцією у Акті ревізії зазначено лише про недоплату різниці у вигляді зниження позивачем орендної плати. Рішення відповідача про тимчасове зменшення орендної плати на 15% не суперечать вимогам законодавства та обумовлене умовами укладених договорів.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 786 від 4 жовтня 1995 р. «Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна» до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов'язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» методика розрахунку, граничні розміри та порядок використання орендної плати для об'єктів, що перебувають у комунальній власності (зокрема для нерухомого майна), визначаються органами місцевого самоврядування. В такій методиці потрібно передбачити пункт щодо компенсації орендарем витрат на утримання орендованого майна.

У разі, коли органи місцевого самоврядування не розробили своєї методики для розрахунку плати за оренду комунального майна, дозволяється використовувати методику розрахунку та порядок використання плати за оренду державного майна, затверджену постановою Кабміном № 786 від 4 жовтня 1995 р., якщо відповідне рішення про використання цієї методики прийме комунальний власник. До того ж орендар компенсує лише ті реальні витрати орендодавця, які стосуються орендованого приміщення.

Чинне на час виникнення спірних відносин законодавство не містить порядок нарахування та розмір експлуатаційних витрат на утримання орендодавцем нежилих приміщень, які здаються в оренду, а також про умови компенсації орендарем цих витрат.

У п. 11 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна вказано, що витрати на утримання орендованого майна, зданого одночасно кільком підприємствам, організаціям, розподіляються ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної загальної площі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги на утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їхнього надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території.

Отже, законодавчо встановлено відшкодування витрат балансоутримувача.

Судом встановлено, що між відповідачем (балансоутримувачем) та ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Інспекторат Україна», ПП «Металпром», ТОВ «Міська служба нерухомості «Ватікан», ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ПП «Автошкола Майстер Клас» були укладені договори відшкодування витрат балансоутримувача від 01.09.2008 р. за № 52К-09-08, від 01.11.2008 р. за № 58К-11-08, від 15.05.2008 р. за № 44К-05-08, від 01.06.2008 р. за № 45К-06-08, від 01.09.2008 р. за № 53К-09-08, від 01.08.2008 р. за № 50К-08-08, від 01.06.2008р. за № 46К-06-08, від 01.09.2008 р. за № 55К-09-08, від 01.01.2012р. за № 111К-01-12, від 01.04.2008р. за № 42К-04-08, від 01.06.2012 р. за № 122К-06-12, від 01.01.2012 р. за № 112К-01-12, від 01.01.2010р. за № 83К-01-10, від 01.11.2008 р. за № 57К-11-08.

Відповідно до абз. «б» п.п. 2.2.3 вказаних договорів орендарі зобов'язувались не пізніше 20 числа поточного місяця вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі на відшкодування витрат згідно виставлених рахунків експлуатаційні витрати: прибирання місць загального користування (коридори, туалети), санітарне обслуговування прибудинкової території, технічне обслуговування будівлі.

У подальшому на період фінансової кризи було призупинено виконання абз. «б» п.п. 2.2.3 зазначених договорів відшкодування витрат балансоутримувача.

Відповідно до положень ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

За загальними принципами господарювання більшість договорів укладається за вільним волевиявленням сторін, тому вони є вільні у досягненні згоди щодо внесення змін до умов договору та його розірвання. Тому рішення відповідача про тимчасове не нарахування експлуатаційних витрат не суперечать вимогам законодавства та обумовлені умовами укладених договорів.

У ході ревізії фінансовою інспекцією встановлено, що відповідачем у порушення вимог ст.ст. 256, 257, 526, 612, 625 Цивільного кодексу України, пп. 1,2 ст.193, п. 2 ст. 218, ст. 224, п. 1 ст.229 Господарського кодексу України не забезпечено своєчасне проведення заходів з претензійно-позовної роботи стосовно стягнення дебіторської заборгованості, що призвело до втрат активів на загальну суму 105406,58 грн.

Претензійно-позовна робота являє собою комплекс юридичних дій, спрямованих на упорядкування господарських відносин, відновлення порушених майнових і особистих немайнових прав підприємств, організацій, установ. Претензійно-позовна робота має забезпечувати щонайшвидше відновлення порушених прав і комерційних інтересів підприємств на основі суворого дотримання законності; безпосереднє врегулювання господарських спорів у добровільному порядку з метою попередження необґрунтованих і безспірних справ у господарських судах та інших органах; обов'язкове і своєчасне пред'явлення обґрунтованих претензій (у випадках, передбачених договором або законом) та позовів до контрагентів, що порушують зобов'язання по договорах; зниження непродуктивних витрат, що спричиняються сплатою штрафних санкцій, як за рахунок підвищення вимогливості до виконання договірних зобов'язань перед контрагентами, так і за рахунок застосування санкцій до несправних контрагентів і стягнення з них збитків; встановлення суворої розрахункової дисципліни між підприємствами та своєчасне стягнення дебіторської заборгованості з несправних платників і санкцій за порушення правил розрахунків.

На підтвердження ведення претензійно-позовної роботи з метою відшкодування дебіторської заборгованості до ревізії підприємством було надано відповідні докази (зокрема, рішення господарського суду, докази звернення із претензіями до боржників та до суду).

За таких обставин, висновки фінансової інспекції, які викладені у Акті ревізії від 18.06.2013 р. за № 580-51/007 не відповідають встановленим обставинам справи.

Жодних належних та достатніх доказів у спростування наведених вище обставин фінансовою інспекцією не надано.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно до ст. 86 вищевказаного Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог з урахуванням судового рішення, яким скасовано вимоги про усунення порушень, які оформлені листом від 30.07.2013 р. №850-15/2129.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин у сукупності, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут гірничорудного машинобудування з Дослідним заводом» про зобов'язання виконати вимоги, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 13.01.15 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун