Справа № 2а-3901/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року м. Київ К/9991/15703/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Кошіля В.В., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2009 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року

у справі № 2а-3901/09/2670

за позовом Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПФ Метапродакшн»,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремпромп»

про стягнення коштів в дохід держави, -

В С Т А Н О В И Л А :

Державна податкова інспекція у Святошинському районі міста Києва (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПФ Метапродакшн» (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремпромп» (далі - відповідач-2) про стягнення з ТОВ «ВПФ Метапродакшн» на користь ТОВ «Ремпромп» вартості виконаних робіт в розмірі 6240,00 грн.; стягнення з ТОВ «Ремпромп» на користь держави вартості виконаних робіт в розмірі 6240,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2009 року у задоволені позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Святошинському районі м. Києва, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що податковим органом не доведено наявності з боку відповідачів мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, при укладенні оспорюваного правочину, з урахуванням того, що податковим органом не було надано доказів набрання законної сили постановою Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2008 року, а також зважаючи на те, що станом на 24 червня 2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не було внесено відомостей про припинення ТОВ «ВПФ «Метапродакшн» на підставі постанови Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2008 року, або з будь-яких інших підстав, що підтверджується відповідним витягом. Також, суд виходив з того, що податковим органом було пропущено строк застосування до суб'єктів господарювання адміністративно-господарських санкцій, визначений статтею 250 Господарського кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 18 січня 2008 року між ТОВ «ВПФ Метапродакшн» (виконавець) та ТОВ «Ремпромп» (замовник) був укладений усний договір, відповідно до вимог якого позивачем було виконано мехоброку 100 штук накладок ТР-3А, що підтверджується актом виконаних робіт № 37/0108 від 18 січня 2008 року (арк. справи 9), рахунком-фактурою №СФ-37/0108 від 18 січня 2008 року (арк. справи 8) та податковою накладною № 44 від 29 січня 2008 року (арк. справи 10), а замовник, в свою чергу, розрахувався за виконану роботу, що підтверджується банківськими виписками (арк. справи 53-54).

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог податковий орган посилається на те, що ТОВ «ВПФ «Метапродакшн», укладаючи усний договір на мехобробку накладок, мало на меті не сплачувати податки, оскільки постановою Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2008 року у справі № 2а-184 було визнано недійсними статут та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «ВПФ «Метапродакшн». Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що така угода є нікчемною, а отже все отримане відповідачами за такою угодою підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України як отримане за нікчемним правочином.

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (частина 1 статті 208 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Зокрема, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, тоді як доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, вироків у кримінальних правах щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо сторонами оспорюваного проавочину матеріали справи не містять. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

З матеріалів справи також вбачається, що доказів набрання постановою Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2008 року у справі № 2а-184, на яку податковий орган посилався в обґрунтування позовних вимог, законної сили ДПІ у Святошинському районі м. Києва на вимогу судів першої та апеляційної інстанції також надано не було, з урахуванням того, що станом на 24 червня 2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не було внесено відомостей про припинення ТОВ «ВПФ «Метапродакшн» на підставі постанови Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2008 року, натомість, вказаний реєстр містить запис про порушення 26 травня 2009 року Господарським судом міста Києва справи № 24/385-б про банкрутство ТОВ «ВПФ «Метапродакшн», що підтверджується відповідним витягом (арк. справи 59-61).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що на момент укладення та виконання оспорюваного господарського зобов'язання, ТОВ «ВПФ «Метапродакшн» було належним чином зареєстрованою юридичною особою.

Так, санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Господарського кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Однак зазначені санкції не можна застосовувати за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору, оскільки за таких обставин правопорушенням була б несплата податків, а не вчинення правочину.

З урахуванням вищевикладеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про безпідставність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Святошинському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2009 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2009 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ В.В. Кошіль

_____________________ Т.М. Шипуліна