Справа № 2а-12740/12/2670
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м. Київ К/800/22725/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛІО» (далі - Товариство) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2013 року у справі за адміністративним позовом Товариства до Київської регіональної митниці (далі - Митниця), Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (далі - Управління),

про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2012 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішень Митниці №100000003/2012/011866/2 та №/2012/011867/2 від 16.03.2012 року щодо корегування митної вартості товару, картки відмови у прийнятті митної декларації №100200000/2/02051 від 18.05.2012 року (далі - Картка відмови); зобов'язання Управління повернути надмірно сплачені кошти, у розмірі 878 772,72 грн.

Зазначило, що оскаржувані рішення та Картка відмови прийняті Митницею у порушення вимог чинного законодавства України.

31 січня 2013 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що Митниця діяла на підставі та у спосіб, передбачений Митним кодексом України, з урахуванням вимог Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року.

Товариство звернулося з касаційною скаргою про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 15.02.2011 року між Товариством та польською фірмою «BRADAS» був укладений договір (контракт) № 11/PL, за умовами п. 3 якого продавець продає, а покупець купує товари за цінами згідно з умовами, що узгоджені в даному договорі.

Відповідно до п. 3.1.1 зазначеного договору Продавець продає, а Покупець купує товар: частини поливальних систем та системи зрошення для сільського та присадибного господарства, садові та промислові шланги, фітинги, садові інструменти, хомути для шлангів, муфти та інше у різних формах, кількості та різноманітності за цінами, зазначеним у рахунках-фактурах до контракту, які є частиною цього контракту.

12 березня 2012 року Товариством до митного оформлення за вантажно-митними деклараціями № 100200000/2012/565500 та №100200000/2012/565502 (далі - ВМД) було заявлено в режимі імпорт - 40 товар (шланги поливочні, з'єднувачі шлангів, агроволокно, граблі, секатори, механічні пристрої для розбризкування та розпилення рідких речовин, хомути для шлангів тощо), митна вартість товару була визначена за ціною угоди.

Митниця у зв'язку із сумнівами щодо митної вартості товару згідно з вимогами пункту 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 року (далі - Порядок № 1766), запропонувала Товариству надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару: копію ВМД оформленої при попередньому експорті товару, калькуляцію фірми виробника товару; інформацію біржових організацій щодо вартості сировини; каталоги; прайс-листи; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою організацією.

16 березня 2012 року Митниці прийняла рішення № 100000003/2012/011867/2 та № 00000003/2012/11867/2 щодо корегування митної вартості товару.

21 травня 2012 року Товариство подало до Митниці ВМД №100200000/2012/572137 та №100200000/2012/572134 з метою здійснення митного оформлення товару із визначенням його митної вартості за ціною угоди.

Митниця у зв'язку із сумнівами щодо митної вартості товару згідно з вимогами пункту 11 Порядку № 1766 запропонувала Товариству надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару: прайс-лист фірми-виробника; копію експортної декларації країни відправлення; інформацію зовнішньоторговельних та біржових організацій щодо вартості товарів та/або сировини; висновок щодо вартісних характеристик товару, виданий експертною організацією, що має відповідні повноваження згідно із законодавством; калькуляцію транспортних витрат; банківські документи щодо оплати вартості товару за попередні періоди; бухгалтерські документи щодо відчуження товару на території України, що містять відомості для ідентифікації товару, інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості (за бажанням декларанта).

31 травня 2012 року Митниця прийняла рішення № 100200000/2012/612393/2 та № 100200000/2012/612394/2 щодо визначення митної вартості товару та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 100200000/2/02051.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з ст. 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість), 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), що прямо передбачено ч. 2 ст. 266 Митного кодексу України.

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями ст. 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог ст.ст. 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності згідно з ч. 3 ст. 266 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.,ч. 4, 5, 7 ст. 266 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог ст.ст. 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог ст. 271, або обчислена відповідно до вимог ч.,ч. 4, 5 ст. 272 цього Кодексу вартість товарів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених ч. 7 ст. 273 цього Кодексу.

Згідно з ст. 265 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в т.ч. сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Митного кодексу України у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Порядку № 1766 для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 10 цього Порядку відомості, на підставі яких декларантом визначено та заявлено (задекларовано) митну вартість товарів, повинні базуватися на об'єктивних даних, що підлягають обчисленню та перевірці відповідно до вимог Митного кодексу України. Декларант має право на доведення у передбачений законодавством строк митному органові правильності визначення ним митної вартості товарів.

Згідно з п. 11 Порядку № 1766 для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Абзацом 2 даного пункту передбачено, що посадова особа митного органу у графі 2 «для відміток митниці» декларації митної вартості (що є окремим документом) робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із скла данням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом, зазначає під ним дату, прізвище та ставить свій підпис.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1766 якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що Товариством оскаржується картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 100200000/2/02051 від 18.05.2012 року, однак за № 100200000/2/02051 митним органом була прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 31.05.2012 року.

Оскаржувана картка відмови була винесена на підставі рішення Митниці № 100200000/2012/612393/2 від 31.05.2012 року щодо визначення митної вартості товару, яке відповідно до ст. 364 Митного кодексу України Товариством у судовому порядку не оскаржувалось.

Крім того, з картки відмови № 100200000/2/02051 від 31.05.2012 року вбачається, що митна декларація не може бути прийнята з причин неможливості внесення змін до ВМД через коригування Митницею митної вартості.

Митниця, у зв'язку з невиконанням Товариством її вимог щодо надання додаткових документів, правомірно прийняла оскаржувані рішення.

Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову є обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ЛІО» відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.