Справа № 2а-7641/09/1770
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2015-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2015 року м. Київ К/800/4873/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Вербицької О.В.

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013

у справі № 2а-7641/09/1770

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.09.2010 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 16.09.2010 та прийнято нову, якою позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 17.07.2009 № 000075/1741/0.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 24.07.2008, з 01.04.2006 по 31.03.2009 здійснював підприємницьку діяльність на підставі Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та йому видавалися свідоцтва про сплату єдиного податку.

Також, встановлено, що основними видами діяльності позивача було виробництво м'яса, роздрібна торгівля з лотків та на ринках, посередництво в торгівлі живими тваринами: заготівля та реалізація.

За результатами проведеної податковим органом планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 31.03.2009, складено акт від 06.07.2009 № 520/17/НОМЕР_1, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог пп.4.3.36 п.4.3 ст.4, п.7.1 ст.7, пп.8.1.1, пп.8.1.2, пп.8.1.4 п.8.1 ст.8, абзацу «а» і «б» п.19.2 ст.19, абзацу «б» пп.20.3.1, пп.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого не утримано та не перераховано податок з доходів фізичних осіб, з доходів, виплачених громадянам за здачу товару в сумі 106 238,95 грн.

Під час проведення перевірки встановлено, що позивач, перебуваючи в перевіряємий період на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, придбавав товар у населення на загальну суму 734 773,00 грн., оплата за який проводилася готівкою та безготівковим розрахунком, однак ним не було надано документального підтвердження придбання товару у податкового агента (що дохід отриманий у межах здійснення підприємницької діяльності суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами) та довідок форми № 3-ДФ про право фізичних осіб на отримання доходу під податкового агента без утримання податку, які надавали б йому право не утримувати та не сплачувати відповідний податок.

17.07.2009 відповідачем, на підставі вказаного Акта перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення №000075/1741/0, яким визначено податкове зобов'язання по податку з доходів найманих працівників в сумі 318 716,85 грн., з яких основний платіж - 106 238,95 грн., штрафні (фінансові) санкції 212 477,90 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності прийнятого податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення.

Однак, колегія суддів переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з судом апеляційної інстанції про задоволення позову.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування та звітності суб'єктів малого підприємництва" № 727/98, спрощена система оподаткування обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває в більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницьке діяльності на розрахунковий рахунок та (або) в касу за здійснення операцій з продаж продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до п.4 Указу, форма Книги обліку доходів та витрат, що підлягають оподаткуванню відповідно до цього Указу, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

У відповідності із п. 8 «Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29.10.1999 №599, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №752/4045, для визначення результатів власної підприємницької діяльності на підставі хронологічного відображення здійснених господарських і фінансових операцій платник єдиного податку веде Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком №10 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за №64. При цьому обов'язковому заповненню підлягають лише графи «період обліку», «витрати на виробництво продукції», «сума виручки (доходу)», «чистий доход».

Пунктом 1.15 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до Закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Згідно із пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. Зокрема, ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті (п.7.1 ст.7 Закону).

Підпунктом «а» п.17.2 ст.17, пп. «а» п.19.2 ст.19, пп.20.3.2 п.20.2 ст.20 даного Закону визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент. Особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок. У разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, наведені норми Закону підлягають застосуванню платниками, що перебувають на спрощеній системі оподаткування зі сплатою єдиного податку (згідно з нормами Указу), в частині виплати ними доходу платникам податку відповідно до умов цивільно-правових договорів.

Крім того, пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням норм цього пункту. До спеціального законодавства належить спрощена система оподаткування (Указ) та звичайна (загальна) система оподаткування (ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», чинний на час виникнення спірних відносин, зі сплатою фіксованого податку та ринкового збору або через сплату авансових платежів).

Отже, відповідно до пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону, вимог Указу та ст.14 Декрету, особа, яка є джерелом виплати доходу (виручки), не має правових підстав визначати об'єкт оподаткування - оподатковуваний дохід під час здійснення виплати такого доходу (виручки) лише у випадку виплати такого доходу на користь суб'єкта підприємницької діяльності, такий обов'язок виникає лише при виплаті доходу фізичним особам в межах цивільно-правових договорів.

Поряд з цим, Законом не передбачено обов'язку суб'єкта господарювання вимагати у контрагентів копій свідоцтв про їх державну реєстрацію, свідоцтв про сплату єдиного податку, платіжних документів про сплату єдиного податку або авансових платежів податку з доходів фізичних осіб.

Як свідчать матеріали справи, позивачем надано інші первинні документи, що частково підтверджують витрати за перевірений період та придбання Товарів саме у суб'єктів господарювання.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії відповідача щодо визначення податку з доходів фізичних осіб без встановлення факту укладення позивачем цивільно-правових угод купівлі-продажу (поставки) саме з фізичними особами, при відсутності будь-яких відомостей (первинних документів) щодо продавців, кількості та ціни товару, суми виплаченого доходу є неправомірними.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А. Моторний
Судді(підпис) О.В. Вербицька
(підпис) В.В. Кошіль