Справа № 823/3821/14
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2015-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2015 року справа № 823/3821/14

12 год. 07 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі - Шоколенко Т.М.

за участю позивача - ОСОБА_1 (особисто), представника відповідача - Руденко Л.І. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

В адміністративному позові позивач просить: визнати неправомірними дії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у призначенні пенсії відповідно до пункту «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції станом на 7 квітня 2006 року); зобов'язати відповідача, що розташований за адресою: місто Черкаси, вул. Смілянська, 57, призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції станом на 7 квітня 2006 року) з моменту подачі позивачем заяви про призначення пенсії, тобто з 07 квітня 2006 року.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні адміністративного позову в повному обсязі з підстав, викладених в матеріалах адміністративного позову та додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши надані сторонами документи та матеріали, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено поясненнями позивача в судовому засіданні, позивач служив в збройних силах з 10.05.1979 по 21.04.1981. Починаючи з 22.06.1981 по 11.11.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ.

10.11.1997 ОСОБА_1 звільнився з посади старшого оперуповноваженого відділення державної служби по боротьбі з економічними злочинами Звенигородського районного відділу внутрішніх справ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням.

Після звільнення з органів внутрішніх справ 30.03.2006 позивачу виповнилось 45 років та 07.04.2006 він звернувся до начальника УМВС України в Черкаській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Відмовляючи в задоволенні позивачу вказаної заяви УМВС України в Черкаській області було зазначено, що стаж, набутий після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, при призначенні пенсії за вислугу років не враховується.

Вказана відмова була оскаржена позивачем до Соснівського районного суду м. Черкаси, однак постановою цього ж суду від 03.08.2006 у справі №2а-450-06 в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про оскарження відмови в призначенні пенсії відмовлено, рішення вступило в законну силу 15.08.2006 року.

08.10.2014 позивач звернувся до УМВС України в Черкаській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», однак листом від 20.10.2014 № 12/Б-126 в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Вказана відмова в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» і стала підставою для звернення позивача до Черкаського окружного адміністративного позову з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Згідно з п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 04 липня 2002 року) право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України від 04 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема, пунктом «б» цієї статті передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

З огляду на наведене, враховуючи те, що позивач на день звільнення зі служби, 10.11.1997 року, не досяг 45-річного віку (звільнений у віці 36 років) та не мав 25 років страхового стажу (на день звільнення становив лише 18 років 04 місяці 15 днів) суд вважає, що відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі п. »б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Керуючись ст. ст. 17, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а в разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13 січня 2015 року

Суддя В.А. Гайдаш