Справа № 806/4997/14
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2015-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2015 року Житомир справа № 806/4997/14

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Попової О.Г., суддів: Панкеєвої В.А., Лавренчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни про визнання протиправним та скасування рішення від 30.09.2014 р. №16134673, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України від 30.09.2014 року №16134673 про відмову у державній реєстрації її права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року та зобов"язати Державну реєстраційну службу України прийняти рішення про державну реєстрацію її права земельного сервітуту на зазначені земельні ділянки. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України безпідставно відмовлено їй у проведенні державної реєстрації прав на користування частиною земельної ділянки, оскільки вказане право встановлене судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зазначила, що відмова в проведені державної реєстрації не відповідає переліку підстав, визначеному ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач в судове засідання не з"явилась. Подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник Державної реєстраційної служби України та державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяна Василівна в судове засідання не з"явились, подали до суду письмові заперечення на позовну заяву.

Розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду від 11.02.2014 року по справі №280/1789/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради про встановлення права земельного сервітуту, позов задоволено та встановлено постійний безоплатний сервітут на право проходу та проїзду транспортними засобами, який пролягає із провулка К. Маркса в м. Коростишеві через прибудинкові території будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, до земельної ділянки №:01:009:0046 площею 0,0252 га., яка розташована АДРЕСА_1 згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №21/01 від 21.01.2014 року (а.с.9-10). Вказане рішення набрало законної сили 24.02.2014 року.

На підставі судового рішення позивач звернулась до Державної реєстраційної служби Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області із заявою про державну реєстрацію її права користування земельної ділянкою (сервітуту).

Рішенням Державної реєстраційної служби України від 04.04.2014 року №12196806, відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою відмови в державній реєстрації права сервітуту стало те, що рішення Коростишівського районного суду від 11.02.2014 року по справі №280/1789/13-ц не містить необхідних відомостей щодо об"єкту нерухомого майна, а саме: кадастровий номер, площу та цільове призначення земельної ділянки, на яку призначено сервітут (а.с.12).

08.07.2014 року Коростишівським районним судом по справі №280/1789/13-ц доповнено рішення посиланням в його резолютивній частині на варіант №2, додаток №6 висновку судової земельно-технічної експертизи №21/01 від 21.01.2014 року, як на встановлений судом сервітут та абзац другий рішення викладено в наступній редакції: "Встановити постійний безоплатний сервітут на право проходу та проїзду транспортними засобами на земельній ділянці площею 42 кв.м цільове призначення якої - землі житлової громадської забудови, який пролягає із провулка К. Маркса в м. Коростишів через прибудинкові території будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, до земельної ділянки №:01:009:0046 площею 0,0252 га., яка розташована АДРЕСА_1 згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №21/01 від 21.01.2014 року (а.с.15).

ОСОБА_1 на підставі зазначеного судового рішення повторно звернулась до Державної реєстраційної служби України щодо державної реєстрації права користування земельною ділянкою.

Рішенням Державної реєстраційної служби України від 16.08.2014 року №15193348 зупинено розгляд зазначеної вище заяви у зв"язку з тим, що не подані усі необхідні документи, а саме: відсутній витяг з ДЗК щодо земельної ділянки площею 42 кв.м. щодо якої встановлено сервітут (а.с.18).

Рішенням Державної реєстраційної служби України від 30.09.2014 року №16134673 відмовлено позивачу у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки заявником після завершення п"ятиденного строку з дня отримання письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставини, що були підставою для прийняття такого рішення (а.с.23).

Досліджуючи спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 2 ст. 100 Земельного кодексу України встановлено, що земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою.

Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить, зокрема, фізичним особам, а саме - право користування (сервітут).

Згідно ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права на земельні ділянки.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Вказане положення знайшло своє відображення і в спеціальному підзаконному акті - п.п. 10 п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, згідно з яким документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 4 ст. 24 вказаного Закону, відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

За таких обставин, з урахуванням рішення суду, яке набрало законної сили, що посвідчує факт виникнення у позивача речових прав на нерухоме майно - 42 кв.м. земельної ділянки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в державній, реєстрації прав, що визначені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року суд вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Щодо доводів, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву, про те, що діючим законодавством України визначено процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно органами державної реєстрації прав за заявницьким принципом, то такі доводи відповідача не стосуються реєстрації речових прав за судовим рішенням, що набрало законної сили та є обов"язковим для виконання на всій території України.

Щодо вимоги про зобов"язання Державної реєстраційної служби України прийняти рішення про державну реєстрацію права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року, то суд не вправі перебирати на себе виключні повноваження та функції суб'єкта владних повноважень, надані йому законом та іншими нормативно-правовими актами, в тому числі підміняти органи державної реєстраційної служби в частині зобов'язання вчинити дії щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки державним реєстратором або відповідною посадовою особою реєстраційної служби.

Зважаючи на наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

З наведених вище підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині скасування рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України від 30.09.2014 року №16134673 про відмову їй у державній реєстрації права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року, в іншій частиній позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167, 186, 254 КАС України, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України від 30.09.2014 року №16134673 про відмову ОСОБА_1 у державній реєстрації права земельного сервітуту на земельну ділянку, площею 42 кв.м., розміщену на прибудинкових територіях будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, встановленого рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 11.02.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.Г. Попова

Судді В.А. Панкеєва

О.В. Лавренчук