Справа № 810/6859/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2014 року 810/6859/14

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання технічними засобами та ведення журналу забезпечував секретар судового засідання Приходько Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргумент принт" до Реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аргумент принт" з позовом до Реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 23.09.2014 щодо внесення змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", що не пов'язані із змінами в установчих документах (зміна керівника юридичної особи).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2" має борг перед позивачем, колишній керівник ТОВ «Край-2» ОСОБА_1 довів це підприємство до банкрутства, а засновники товариства з метою уникнення відповідальності здійснили заміну керівника ОСОБА_1 на іншу особу, яка, на думку позивача, «є фіктивною». Оскільки державний реєстратор Сквирського районного управління юстиції Київської області ухилився від перевірки вказаних обставин, позивач вважає його дії (рішення) щодо внесення змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", що не пов'язані із змінами в установчих документах (зміна керівника юридичної особи), протиправними.

Ухвалою від 09.12.2014 відкрито провадження в адміністративній справі, судовий розгляд призначено на 24.12.2014.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час до суду з'явились представники позивача та третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2". Представник відповідача до суду не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За таких обставин суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав. За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2" назвав позов абсурдним і безпідставним, який жодним чином не стосується прав позивача, тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аргумент принт" є юридичною особою, що звернулась до суду з позовом про визнання протиправним рішення державного реєстратора від 23.09.2014 відносно внесення змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", що не пов'язані із змінами в установчих документах (зміна керівника юридичної особи).

Так, у зв'язку із звільненням генерального директора ТОВ «Край-2» ОСОБА_1 виконувачем обов'язків генерального директора товариства призначено ОСОБА_2, про що до Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців державним реєстратором 23.09.2014 внесено відповідний запис.

У судовому засіданні в обґрунтування права на позов представник позивача пояснив, що вказаним рішенням державного реєстратора порушуються права позивача, адже ТОВ «Край-2» має заборгованість перед позивачем. На думку позивача, ОСОБА_1 довів ТОВ «Край-2» до банкрутства, тому з метою уникнення відповідальності його замінено на іншу особу - ОСОБА_2, який є «фіктивною особою». Державний реєстратор вказані обставини не перевірив, тому його рішення є протиправним.

Як встановив суд, позивач не є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-2".

Таким чином, судом встановлено, що між позивачем і державним реєстратором Сквирського районного управління юстиції Київської області у зв'язку з державною реєстрацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2", жодні правовідносини відсутні.

Надаючи правову оцінку пред'явленому позову суд зазначає наступне.

Стаття 55 Конституції України, встановлюючи судовий захист прав і свобод людини і громадянина, гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Метою правосуддя в силу статей 55, 124 Конситуції України, статті 6 Закону України від 07.02.2002 № 3018-III «Про судоустрій України», є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб.

В силу статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист реалізується фізичними та юридичними особами шляхом звернення до адміністративного суду у передбачених законом процесуальних формах, зокрема, шляхом пред'явлення адміністративного позову через суд до зобов'язаної особи (право на позов).

У свою чергу захист права досягається шляхом застосування судом визначених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких здійснюється відновлення (визнання) нарушених (оспорюваних) прав особи, компенсація втрат, викликаних правопорушенням, а також вплив на правопорушника з метою припинення або попередження правопорушення.

З наведеного вбачається, що право на позов здійснюється особами лише з приводу такого правовідношення, в якому володілець права на позом та його супротивник перебувають в якості суб'єктів, а їх відносини є приводом для судового процесу. Звертатися до суду з позовом можливо лише для захисту такого права, яке за твердженням позивача, належить йому, або визнання такого юридичного стану, в якому позивач, за його твердженням, є безпосередньо заінтересованим.

Позов є нерозривно пов'язаним з наявністю у позивача юридичного інтересу щодо власних прав та обов'язків, а наявність останнього - обумовлює можливість винесення судом рішення по суті справи на користь позивача (правова вигода від судового рішення).

Отже, з самого поняття правової вигоди від судового рішення вбачається, що юридичний інтерес у позивача відсутній в усіх випадках, коли така вигода не може бути досягнута, зокрема, якщо предметом спору є теоретичний інтерес про право або якщо рішення нездатне позитивно відобразитись на правовій сфері позивача, як, наприклад, за відсутності правовідносин між позивачем і відповідачем, відсутності у позивача суб'єктивного права, про яке він стверджував у позові тощо.

Нормативно зміст цього висновку можна розкрити такими виразами, як «неможна пред'являти позови по чужим правовідносинам», або «неприпустимо звертатися до суду зі спорами, що не мають практичного правового характеру» тощо.

Юридичний інтерес у судовому процесі уявляє ту правову вигоду, яку може принести позивачу судове рішення, а саме - укріплення прав позивача шляхом їх авторитетного підтвердження судом, в силу чого вони набувають ознак безспірності.

З точки зору теорії процесуального права наявність у позивача юридичного інтересу є однією з абсолютних умов виникнення і розвитку судового процесу. І навпаки, відсутність інтересу - має наслідком припинення процесу із знищуваною силою (відмова у відкриття або закриття провадження у справі) негайно, як тільки з'ясовується ця обставина.

Однак український адміністративний процес успадкував радянську правову процесуальну доктрину, яка у протиставлення так званому «свавіллю суддів у буржуазному судовому процесі», зобов'язувала суддів, навіть за відсутності юридичного інтересу у позивача або заздалегідь відомої неспроможності суду задовольнити позов (наприклад, сплив позовної давності), розглядати справу по суті і постановляти рішення про відмову у позові.

Таким чином, відсутність у позивача юридичного інтересу, відсутність в нього права на позов у матеріально-правовому значенні, з точки зору української правової системи має наслідком відмову в задоволенні позову.

Щодо відносин з приводу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно із статтею 17 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" відомості про юридичну особу включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України, а згідно з положеннями статей 1, 6 цього Закону державну реєстрацію проводить державний реєстратор.

Таким чином, із змісту статей 1, 4, 6, 17 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" убачається, що дії (рішення) державного реєстратора з приводу засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, інших фактів, що стосуються юридичної особи і мають інформативний характер для третіх осіб (у тому числі й зміна керівника), є адміністративними актами індивідуальної дії, які стосується юридичної особи, щодо якої учиняється відповідна дія (рішення).

Це означає, що публічно-правові відносини з приводу державної реєстрації певних фактів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців виникають між державним реєстратором і юридичною особою як самостійним суб'єктом права, щодо якої здійснюються реєстраційні дії.

Як вже зазначалось, під час розгляду даної справи судом встановлено, що між позивачем і державним реєстратором з приводу державної реєстрації фактів та відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю "Край-2" жодних правовідносин не існує, а судове рішення, яке б воно не було, жодним чином не призведе до зміни стану прав та обов'язків позивача.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, таким чином судові витрати присудженню на його користь з позивача не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 29 грудня 2014 р.