Справа № 804/3010/14
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 804/3010/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікапромбуд" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року

у адміністративній справі № 804/3010/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікапромбуд" до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.09.2013 року № , 1, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року відмовлено у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікапромбуд" щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 12.09.2013 року за № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 32000,00 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 6400,00 грн., та за № 1 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 37621,50 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 7524,30 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем по справі з підстав помилкового застосування норм матеріального права та неврахування фактичних обставин, які

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі податкові повідомлення рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 12.09.2013 року за № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 32000,00 грн., та за № 1 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 37621,50 грн., були прийняті відповідачем на підставі акту перевірки від 26.07.2013 року № 2006/221/30464961 "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ "Нікапромбуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з підприємством ТОВ "Матадор" за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року у періодах їх фактичного відображення", за висновком якого: позивачем в порушення ст. п. 198. 3, п. 198.6, ст. 198, ст.201 Податкового кодексу України було завищено податковий кредит в частині нереальності придбання товарів, послуг на суму 25600,00 грн., в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 25600,00 грн.; а в порушення п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, п.п. 135.5.4, п. 135.5 ст. 135,п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України позивачем було занижено податок на прибуток у сумі 30097,20 грн.

За текстом Акту перевірки, наведені вище висновки податкового органу ґрунтуються фактично на отриманому відповідачем від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська акті від 21.12.2012 року № 7200/224/31820299 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ "Матадор" під час здійснення господарських відносин з ТОВ "Інфотерм" за червень 2011 року, ТОВ "Олімп" за вересень 2011 року, ПП "СВ Гермес" за березень 2011 року, ПВП "Форест" за червень 2011 року, ТОВ "Кафепродакшн" за січень 2011 року, ТОВ "Пасіфік" за вересень 2011 року, БПП "Сура" за вересень 2011 року, ТОВ "Хімагросервіс" за листопад 2011 року", в якому вказується на встановлений в ході проведення перевірки факт не знаходження ТОВ "Матадор" за податковою адресою, та відсутністю у нього виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту, сировини і матеріалів, а також на здійснення цим підприємством діяльності спрямованої на здійснення операцій пов'язаних з надання податкової вигоди третіх осіб.

Крім того, наведені в акті від 26.07.2013 року № 2006/221/30464961 висновки податкового органу мотивовані тим, що надані позивачем копії документів по взаємовідносинам з ТОВ "Матадор": видаткові накладні, податкові накладні, акти прийомки-сдачі робіт, рахунки на оплату, договір постачання МТД01/1 від 01.06.2012 року, договір про надання послуг № МТД07/2 від 07.06.2012 року - не дають можливості встановити реальність здійснення операцій та факт використання в господарській діяльності позивача придбаних товарів та послуг, а лише фіксують господарські операції з вказаним контрагентом.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надавалися до перевірки документи, які б підтверджували транспортування придбаної продукції та послуг у ТОВ "Матадор", і відповідно позивачем не доведено факт транспортування ТМЦ, зокрема, не надано до перевірки журнал реєстрації виписаних довіреностей на отримання товару (послуг), сертифікатів товару, і товарно-транспортних накладних, що підтверджують фактичне надання послуг транспорту за договором № МТД07/2 від 07.06.2012 року, а надані товарно-транспортні накладні від 10.10.2012 року, від 03.07.2012 року та від 04.06.2012 року на виконання умов договору постачання № МТД01/1 від 01.06.2012 року не є неналежним доказом транспортування товару, оскільки не відповідають Правилам оформлення документів на перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (не зазначено час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження, та не надані дорожні листи).

Крім того, на підтвердження правомірності позиції податкового органу у цій справі, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано документів, що підтверджують якісні характеристики отриманого товару за договором № МТД07/2 від 07.06.2012 року, які мають у нього бути в наявності, зважаючи на те, що отриманий товар не був в подальшому перепроданий, а був використаний у власному виробництві.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про непідтвердження товарного характеру господарських операцій позивача по взаємовідносинам з ТОВ "Матадор" у зв'язку з чим визнав, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі, а даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень став висновок податкового органу про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Матадор" мали лише документальне оформлення без їх фактичного виконання.

Також, податковий орган посилається на акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська акті від 21.12.2012 року № 7200/224/31820299 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ "Матадор" під час здійснення господарських відносин з ТОВ "Інфотерм" за червень 2011 року, ТОВ "Олімп" за вересень 2011 року, ПП "СВ Гермес" за березень 2011 року, ПВП "Форест" за червень 2011 року, ТОВ "Кафепродакшн" за січень 2011 року, ТОВ "Пасіфік" за вересень 2011 року, БПП "Сура" за вересень 2011 року, ТОВ "Хімагросервіс" за листопад 2011 року".

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну в момент виникнення податкових зобов'язань продавця, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України забороняється включення до складу податкового кредиту сум податку, не підтверджених належним чином оформленими податковими накладними. У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

У відповідності до п.п.14.1.27 ст.14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань внаслідок чого відбувається зменшення капіталу (крім змін капіталу його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 14.1.36 ст.14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів. виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або свої відокремлені підрозділи. а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України зазначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом П цього Кодексу.

Пунктом 139.1.9 ст.139 ПК України, до витрат не включаються витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання, яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З матеріалів справи убачається, що ТОВ "Нікапромбуд"(Покупець) придбало у ТОВ "Матадор" (Продавець) товар (дошку не обрізну, та щити упорні з деревини хвойних порід) на підставі договору від 01.06.2012 року № МТД01/1 (а.с.99-101), відповідно до умов якого Продавець зобов'язується поставити Покупцю товар за асортиментом, в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з цим договором, а Покупець прийняти і оплатити його в термін, зазначений в п. 3.1 договору. Постачання товару за асортиментом, в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з цим договором визначається та здійснюється за видатковими накладними, податковими накладними і рахунками.На підтвердження господарської операції позивачем до материалів справи долучено копії (які були предметом перевірки податкового органу):

- видаткових накладних від 04.06.2012 року №4322 на загальну суму 21000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3500,00 грн.(а.с.103), від 03.07.2012 р. № 5125 на суму 54600,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9100,00 грн. (а.с.109), від 10.10.2012 р. № 7340 на суму 16320,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2720,00 грн.(а.с.114);

-податкових накладних від 04.06.2012 року № 657 на суму 21000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 3500,00грн.(а.с.104 ), від 03.07.2012 року № 687 на суму 54600,00 грн., в т.ч. ПДВ 9100,00 грн. (а.с.110), та від 10.10.2012 року № 599 на суму 16320,00 грн., в т.ч. ПДВ 2720,00 грн. (а.с.113);

- рахунків № 657 від 04.06.2012 року за дошку не обрізну в кількості 24 м3 на суму 21000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 3500,00 грн. (а.с.102), № 687 від 03.07.2012 року за дошку не обрізну в кількості 45,5м3на суму 54600,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9100,00 грн.(а.с.108), та № 599 від 10.10.2012 року за щити упорні з деревини хвойних порід розмір 2360х500х40 мм в кількості 85 шт. на суму 16320,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2720,00 грн.(а.с.113);

Крім того, задля виконання зазначеного вище договору постачання від 01.06.2012 року № МТД01/1, між ТОВ "Нікапромбуд" та ТОВ "Матадор" було укладено договір на виконання робіт (послуг) № МТД07/2 від 07.06.2012 р. (а.с.118-120), за умовами якого ТОВ "Нікапромбуд" (Замовник) та ТОВ "Матадор" (Виконавець) домовилися про виконання автотранспортних послуг та вантажно-розвантажувані роботи, які Виконавець зобов'язується виконати за асортиментом, в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з цим договором, а Замовник прийняти і оплатити їх в термін, зазначений в п. 3.1 договору. При цьому, сторонами договору було обумовлено, що виконання послуг за асортиментом, в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з цим договором визначається та здійснюється за актами виконаних робіт, податковими накладними і рахунками.

На підтвердження виконання сторонами умов вказаного договору, та факту отримання послуг за договором № МТД07/2 від 07.06.2012 р, позивачем до материалів справи було долучено засвідчені підписами та печатками сторін вказаної угоди копії (які були предметом перевірки податкового органу):

- актів прийомки здачі робіт (надання послуг): № 4323 від 12.06.2012 п. за послуги транспорту, вантажно-розвантажувальні роботи на суму 30000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 5000,00 грн. (а.с.122), № 6001 від 16.08.2012 р. за послуги транспорту, вантажно-розвантажувальні роботи на суму 16320,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2720,00 грн. (а.с.126), № 6001 від 13.08.2012 р. за послуги транспорту, вантажно-розвантажувальні роботи на суму 15360,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2560,00 грн.(а.с.130);

- рахунків на оплату: № 658 від 12.06.2012 року за послуги транспорту, вантажно-розвантажувальні роботи на суму 30000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 5000,00 грн. (а.с.121), № 737 від 16.08.2012 р. за послуги транспорту, вантажно-розвантажувальні роботи на суму 16320,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2720,00 грн. (а.с.125), № 589 від 03.09.2012 року за послуги транспорту, вантажно-розвантажувальні роботи на суму 15360,00 грн., в т.ч. ПДВ - 2560,00 грн. (а.с.129);

- та виписані контрагентом податкові накладні за фактом надання послуг: від 12.06.2012 року № 658 на суму 30000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 5000,00грн. (а.с.123), від 16.08.2012 року № 737 на суму 16320,00 грн., в т.ч. ПДВ 2720,00 грн. та від 03.09.2012 р. (а.с.127), від 03.09.2012 р. № 589 на суму 15360,00 грн., в т.ч. ПДВ 2560,00 грн.(а.с.131);

На підтвердження розрахунків за поставлений товар та послуги за договорами від 01.06.2012 року № МТД01/1 та від 07.06.2012 р.№ МТД07/2, позивачем надано до справи копії квитанцій до прибуткового касового ордеру: № 43 від 12.06.2012 р., № 39 від 04.06.2012 р., № 47 від 19.06.2012 р. (а.с.105); № 64 від 19.07.2012 р., № 59 від 11.07.2012 р., № 69 від 02.08.2012 р., № 67 від 27.07.2012 р., № 71 від 08.08.2012 р., № 73 від 17.08.2012 р. (а.с.111-112); та № 97 від 10.10.2012 р., № 105 від 19.10.2012 р. (а.с.116), № 52 від 30.06.2012 р., № 49 від 26.06.2012 р., № 57 від 05.07.2012 р. (а.с.124); № 79 від 30.08.2012 р., № 77 від 21.08.2012 р.. (а.с.128); та № 87 від 19.09.2012 р., № 84 від 03.09.2012 р. (а.с.132); оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 по цьому контрагенту і відомість по рахунку 631 (а.с.142-143, 145-146,148-149), які також були предметом дослідження відповідачем під час проведення перевірки.

Факт находження товаро-матеріальних цінностей та оприбуткування позивачем отриманного від ТОВ "Матадор" товару підтверджено відомостями по рахунку 201 за 2 квартал 2012 р. (а.с.141), за 3 квартал 2012 р. (а.с.147), та за 4 квартал 2012 р (а.с.144), а використання позивачем в господарській діяльності отриманих від ТОВ "Матадор" товаро-матеріальних цінностей підтверджено: списком основних фондів, які обліковуються на балансі позивача (а.с.150), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно і його державною реєстрацією (а.с.151-152), технічним паспортом на виробничий будинок (а.с.153), та зведеним актом вартості господарських будівель та споруд (а.с.154)

На підтвердження реальності поставки товару згідно укладених з ТОВ "Матадор" договору постачання від 01.06.2012 року № МТД01/1 та договору виконання робіт (послуг) № МТД07/2 від 07.06.2012 р., позивачем до матеріалів справи надано товарно-транспортні накладні від 04.06.2012 р. (а.с.106), від 03.07.2012 р. (а.с.107), від 10.10.2012 р. (а.с147), відповідно до яких замовником та вантажоодержувачем - є ТОВ "Нікапромбуд", вантажовідправником - є ТОВ "Матадор", пунктом навантаження - є Дніпропетровськ вул..Г.Сталінградів 154, пунктом розвантаження - є м.Нікополь, а автопідприємством зазначено - ФОП ОСОБА_1, який є реальною особою, що підтверджено копією його паспорту (а.с.157), та згідно витягу з ЄДР (а.с.156) і свідоцтва платника єдиного податку (а.с.158) будучи зареєстрованим як ФОП здійснює діяльність за видом « 49.41» з використанням вантажного автомобільного транспорту.

Судова колегія звертає увагу на те, що зазначені в попередньому абзаці Товарно-транспортні накладні повністю відповідають вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року за №363, і відповідно є безспірним підтвердженням здійснення самої господарської операції та транспортування товарно-матеріальних цінностей позивачу, місцезнаходженням якого є м.Нікополь, від його контрагента - ТОВ "Матадор", місцезнаходженням якого є м.Дніпропетровськ вул.Г.Сталінграда, що підтверджено витягом з ЄДР юридичний та фізичних осіб (а.с.137).

За наведених обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність у позивача документів, що підтверджують фактичне надання послуг транспорту за договором № МТД07/2 від 07.06.2012 року, та про нереальність господарських операцій за договором постачання від 01.06.2012 року № МТД01/1 - суперечать матеріалам справи, та фактичним обставинам.

При цьому судова колегія не приймає до уваги, як належний доказ наведені в акті перевірки (а.с.30) твердження податкового органу про те, що згідно АІС «Система співставлення податкового зобовязанн та податкового кредиту на рівні ДПА України» стан ТОВ "Матадор" є припиненим, оскільки державна реєстрація ТОВ "Матадор" згідно витягу з ЄДР юридичний та фізичних осіб на час здійснення спірних господарських операцій та судового вирішення спору не скасована і не припинена (а.с.137-139).

Відповідно до ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців " від 15.05.2003р. №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Статтею 104 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. №435-IV (із змінами і доповненнями) визначено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

До того ж, згідно ст.59 Господарського кодексу України від 16.01.2003р. №436-IV (із змінами і доповненнями) припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням владника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим кодексом, - за рішенням суду. Суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності.

Згідно частини 2 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Отже, суд апеляційної інстанції визнає встановленим, що на час укладання та виконання господарських зобов'язань контрагент позивача був належним чином зареєстрованим та відносився до платників податків.

Висновки суду першо інстанції про те, що долучені до матеріалів справи ТТН є неналежним доказом транспортування товару з підстав не зазначення в цих ТТН часу прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження,і розвантаження, і не надання дорожних листів - є помилковими, оскільки документи та інші дані, що спростовують фактичне здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції (умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо), а Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку не містять вимог щодо вказівки місця виконання робіт (надання послуг).

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, так само як і помилки у їх оформленні - не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Тобто, недоліки чи помилки у оформленні первинних документів не є підставою для беззаперечних висновків про відсутність господарської операції, а позивачем в даному випадку первинними і іншими документами, повністю підтверджено фактичний рух активів, зміну у власному капіталі та реальність господарських операцій з його контрагентом

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судова колегія підкреслює, що первинні документи позивача за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, і наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1, п. 201.4, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняли втрату податковиими накладними юридичного статусу первинного документу - судом не виявлено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач мав право на формування витрат по операціях з ТОВ "Матадор" за перевіряємий період, адже вказані витрати підтверджені первинними бухгалтерськими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, мають всі обов'язкові реквізити, які визначені діючим законодавством, є в наявності у позивача та свідчать про те, що отримані позивачем товари, послуги (роботи) були використані в господарській діяльності.

На спростування наведених в акті перевірки (а.с.31) висновків податкового органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Матадор» у зв'язку зі спрямованістю діяльності останнього на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, судова колегія зазначає, що згідно ст.61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У разі невиконання контрагентами покупця своїх обов'язків перед податковими органами та бюджетом, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку, в даному випадку позивача, права на включення сплачених сум до складу податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого права та має всі документальні підтвердження їх розміру.

Стосовно посилання контролюючого органу на те, що декларація з податку на прибуток за 2 квартал 2011 року ТОВ «Матадор» була надана з нульовими показниками, а за 2012 рік вказане підприємство задекларувало обсяг реалізації товарів згідно податкових декларацій з ПДВ у сумі 224371683 грн., але під час перевірки ТОВ «Матадор» первинні документи не були перевірені із-за відсутності цього підприємства за його місцезнаходженням, судова колегія зазначає, що якщо ТОВ «Матадор» не виконав будь-яких своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету або вчинив будь-які інші протиправні дії, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення позивача як платника податку на додану вартість права на податковий кредит, оскільки останнім були виконані усі передбачені законом умови щодо його формування та наявнстю усіх документальних підтверджень його розміру. Висування будь-яких інших умов для формування податкового кредиту, ніж ті, що прямо передбачені законом, не може вважатись правомірним.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Окремо, колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в якому викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт про неможливість проведення зустрічної звірки, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Колегія суддів також акцентує увагу і на тому, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту

Податковим органом ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Матадор», які б підтверджували висновки акту перевірки акті від 26.07.2013 року № 2006/221/30464961 про вчинення позивачем дій, які руйнують систему оподаткування в України та об'єктивно приводять до порушення інтересів держави та суспільства в цілому.

Під час апеляційного перегляду даної справи не встановлено фактів, які свідчили б про те, що зміст укладених між позивачем та ТОВ «Матадор» договорів не відповідає діючому законодавству України, або дійсним намірам сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 12.09.2013 року за № та за № 1, у зв'язку з тим, що податковий орган не мав належних підстав для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, а згідно положень Податкового кодексу України також не мав правових підстав для визначення позивачу штрафних (фінансових) санкцій.

.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, тому згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги своєю постановою скасовує постанову суду першої інстанції у цій справі, з прийняттям нової постанови про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікапромбуд" - задовольнити, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2014 року - скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікапромбуд".

Скасувати податкові повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 12.09.2013 року за № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 32000,00 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 6400,00 грн., та за № 1 про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 37621,50 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 7524,30 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов