Справа № 826/16813/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м. Київ № 826/16813/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва
про визнання дій та бездіяльності протиправними, а також зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва (УПФ України в Голосіївському районі) про

- визнання дій в частині порушення реєстрації звернення від 03 травня 2014 року, встановленого Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України (КМ України) від 14 квітня 1997 року №348;

- визнання дій в частині порушення строку розгляду звернення від 03 травня 2014 року, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР незаконними;

- визнання протиправною бездіяльності щодо не роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення по зверненню від 03 травня 2014 року;

- визнання протиправною бездіяльності, яка виявилась у не реєстрації звернення від 21 травня 2014 року відповідно до вимог Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації;

- визнання протиправною бездіяльності, яка виявилась у не надісланні відповіді на звернення від 21 травня 2014 року,

- визнання дій щодо порушення права на участь у розгляді звернення від 20 червня 2014 року протиправними;

- визнання протиправним порушення вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень від 12 червня 2014 року та від 07 липня 2014 року;

- зобов'язання розглянути по суті усі звернення.

Зазначив, що 03 травня 2014 року за допомогою засобів поштового зв'язку, а 21 травня й 20 червня 2014 року особисто звертався до УПФ країни в Голосіївському районі із заявами в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» й просив надати відповідь про те, чи необхідно надати для переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв'язку з втратою годувальника судове рішення про встановлення юридичного факту що ОСОБА_1 фактично міг бути визнаний інвалідом з дитинства до досягнення ним 18 років у випадку відсутності медичного висновку МСЕК про час настання інвалідності за формою №157-2/о.

Посилаючись на те, що УПФ України в Голосіївському районі первинне звернення зареєстровано з порушенням Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, відповідь на нього надано з порушенням строку, передбаченого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», без роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення, вторинне звернення взагалі не зареєстровано та відповідь на нього не надіслано, а третє звернення розглянуто у його відсутність й з порушенням вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян», - ОСОБА_1 просив заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2014 року з метою встановлення дієздатності особи й перевірки її права на звернення до суду, а також обґрунтування заявленої вимоги про зобов'язання УПФ України в Голосіївському районі надати Голосіївському районному суду міста Києва звіт, - позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху й запропоновано позивачу у встановлений строк усунути недоліки. Відповідно, 11 листопада 2014 року позивачем поштовим зв'язком направлено уточнену позовну заяву й надано копію паспорта громадянина України (а.с. 21). Так, вимоги про зобов'язання пенсійний орган надати звіт позивачем не сформовано (а.с. 22-26).

На підставі цих матеріалів, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі й призначено її до розгляду відповідно до частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України) в порядку скороченого провадження.

Враховуючи в подальшому подану ОСОБА_1 заяву про відвід судді (а.с. 30) та необхідність її розгляду з викликом сторін, ухвалою суду від 26 листопада 2014 року розгляд справи призначено за загальними правилами КАС України.

Однак, в судові засідання 08 грудня 2014 року, 17 грудня 2014 року позивач не з'явився, надіславши 12 грудня 2014 року поштову кореспонденцію з повідомленням про розгляд справи у його відсутність. Представники відповідача в судові засідання також не з'являлись, причини неявки не повідомляли, хоча про час, дату й місце проведення засідань УПФ України в Голосіївському районі повідомлено завчасно й належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 01 грудня 2014 року й 11 грудня 2014 року. За таких обставин суд вважає, що вжив всіх, передбачених КАС України заходів для повідомлення сторін та забезпечив можливість реалізації ними права на участь у судовому засіданні, а тому за наявних заперечень й витребуваних судом доказів, ухвалив на підставі частини шостої статті 128 КАС України здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Так, у запереченнях УПФ України в Голосіївському районі вказано, що на зареєстровані 06 травня 2014 року за вх. №В-221 та 20 червня 2014 року за вх. №В-335, №В-221/1 звернення ОСОБА_1 ними по суті порушених питань, в межах повноважень та у передбачений законом строк надано відповідь. Відтак, в задоволенні позову висловлено прохання відмовити повністю.

В свою чергу суд, розглянувши позицію позивача, заперечення відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази на підтвердження й спростування заявлених вимог в цілому, надавши їм юридичну оцінку, встановив наступне.

03 травня 2014 року ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13) до УПФ України в Голосіївському районі направив заяву в порядку Закону України «Про звернення громадян» у якій висловив прохання надати роз'яснення, які потрібні документи для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Зокрема, чи необхідно надати для переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника судове рішення про встановлення факту, що ОСОБА_1 фактично міг бути визнаний інвалідом з дитинства до досягнення ним 18 років (а.с. 10). Заява зареєстрована у відповідача автоматизованою формою, а саме в програмі «Документ» під вх. №В-221 від 06 травня 2014 року (а.с. 40). Згідно реєстраційно-контрольної картки визначено виконавців звернення та строк (а.с. 57-58).

02 червня 2014 року за вих. №245/12/В-221 позивачу надано відповідь у якій повідомлено, що пенсійним фондом направлено до Ленінської міжрайонної МСЕК м. Луганська запит від 16 жовтня 2013 року №20986/06 щодо надання довідки про встановлення йому інвалідності до 18 років (а.с. 46). Відповіді не отримано і запит направлено вдруге. Відповідно до листа Голосіївської міжрайонної МСЕК в архіві Ленінського міжрайонного центру МСЕК медико-експертна справа не збереглася. Тому Голосіївська міжрайонна МСЕК рекомендувала надати медичну документацію до 18-річного віку і тоді вони матимуть змогу розглянути дане питання (а.с. 48). При цьому, 02 червня 2014 року за вих. №9625/12 відповідачем уже втретє направлено до Ленінського міжрайонного центру МСЕК м. Луганська запит про надання довідки про встановлення фактичної інвалідності у віці до 18 років на ОСОБА_1 (а.с. 47).

Відповідь від 02 червня 2014 року позивач отримав нарочно, що підтверджується його розпискою від 12 червня 2014 року (а.с. 49).

21 травня 2014 року ОСОБА_1 вдруге та особисто звертається до УПФ України в Голосіївському районі із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» у якій знову висловив прохання надати роз'яснення, які потрібні документи для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Зокрема, чи необхідно надати для переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника судове рішення про встановлення факту, що ОСОБА_1 фактично міг бути визнаний інвалідом з дитинства до досягнення ним 18 років (а.с. 11). Заява відповідачем прийнята, що підтверджується кутовим штампом установи із зазначенням конкретної дати (а.с. 11).

20 червня 2014 року позивач звертається до начальника УПФ України в Голосіївському районі із зауваженням в порядку Закону України «Про звернення громадян», де вказує, що двічі, у травні та червні 2014 року реалізуючи своє конституційне право на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, звернувся до УПФ України в Голосіївському районі із заявою у якій просив надати уточнену відповідь чи необхідно надати для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника судове рішення про встановлення факту, що ОСОБА_1 фактично міг бути визнаний інвалідом з дитинства до досягнення ним 18 років у випадку відсутності медичного висновку МСЕК про час настання інвалідності. За результатом розгляду заяв надано відповідь від 12 червня 2014 року у якій повідомлено, що судове провадження щодо встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання призупинено через те, що розгляд цих питань відноситься до компетенції лікувально-профілактичних закладів та потребує висновку медико-експертної комісії. Тобто, надано відповідь не по суті заяви (а.с. 50). Звернення ОСОБА_1 в УПФ України в Голосіївському районі реєструється автоматизованою формою та відображається із присвоєним №В-221/1 у реєстраційно-контрольній картці (а.с. 60).

Одночасно із цими зауваженнями позивач 20 червня 2014 року втретє і особисто звертається до відповідача із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» у якій висловив таке ж саме прохання чи необхідно надати для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника судове рішення та додатково просив повідомити про дату, час та місце розгляду даної заяви (а.с. 12). Заява УПФ України в Голосіївському районі згідно реєстраційно-контрольної картки зареєстрована за вх. №В-335, встановлено термін та передано конкретним виконавцям (а.с. 62-63).

Як встановлено судом із реєстраційно-контрольних карток на обидва звернення ОСОБА_1 від 20 червня 2014 року відповідачем одним листом від 07 липня 2014 року №347/12/В-335/В-222/1 надано відповідь де роз'яснено положення пункту 1, підпункту 2 пункту 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника та зазначено, що відповідно до пункту 25 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 та затвердженого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною інвалідом засвідчується випискою з акту огляду МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

По матеріалам пенсійної справи вбачається, що відповідно довідки МСЕК серія А-61 №55 №315203 від 04 червня 1963 року ОСОБА_1 призначено ІІІ групу інвалідності з 04 червня 1963 року, тобто на момент встановлення інвалідності позивачу було більше 18 років, а саме 20. Дана підстава не дає законних підстав для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Також, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту визнання інвалідом з дитинства внаслідок захворювання у дитинстві, у віці до 18 років, - залишено без розгляду. Крім того, УПФ України в Голосіївському районі у відповіді зазначено, що відповідно до статті 16 Закону України «Про звернення громадян» у випадку незгоди з прийнятим рішенням, у заявника наявне право оскаржити його до суду у встановленому законодавством порядку (а.с. 54-55).

Лист від 07 липня 2014 року направлено відповідачем згідно реєстру замовних поштових відправлень УПФ України в Голосіївському районі за липень поточного року 09 липня 2014 року (а.с. 56) та позивачем отримано.

Таким чином, вважаючи, що внаслідок допущених УПФ України в Голосіївському районі під час розгляду усіх заяв порушень Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, фактично здійснено перешкоди у реалізації права на звернення до державного органу й отримання обґрунтованої відповіді у встановлений строк, - ОСОБА_1 у передбачений частиною другою статті 99 КАС України строк звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених вимог по суті, суд виходить з того, що відповідно до статті 40 Конституції України від 26 червня 1996 року №254к/96-ВР усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спеціальний закон, що регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права є Закон України «Про звернення громадян». В свою чергу, відомчим документом, який конкретизує порядок і організацію розгляду звернень в органах державної влади є Інструкція з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про звернення громадян» діловодство щодо звернень громадян ведеться в порядку, який встановлюється КМ України. Пункт 2 затвердженої КМ України Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, - передбачає, що усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження на реєстраційно-контрольних картах, придатних для оброблення персональними комп'ютерами або в журналах. Журнальна форма реєстрації пропозицій, заяв і скарг та обліку особистого прийому громадян допускається в організаціях з річним обсягом надходження до 600 пропозицій, заяв та скарг і такою ж кількістю звернень громадян на особистому прийомі. Автоматизована реєстрація пропозицій, заяв і скарг та облік особистого прийому громадян здійснюються з реєстраційно-контрольних форм шляхом введення в персональний комп'ютер таких елементів: дата надходження звернення; прізвище, ім'я, по батькові, категорія (соціальний стан) заявника; звідки одержано звернення, дата, індекс, контроль; порушені питання - короткий зміст, індекси; зміст і дата резолюції, прізвище автора, виконавець, термін виконання; дата надіслання, індекс і зміст документа, прийняті рішення, дата зняття з контролю; номер справи за номенклатурою.

УПФ України в Голосіївському районі в запереченнях повідомлено, що їх річний обсяг надходження пропозицій, заяв та скарг перевищує кількісний показник в 600 пропозицій, заяв та скарг, а тому їх журнальна реєстрація не здійснюється. В день надходження заяв здійснюється реєстрація на реєстраційно-контрольних картках персонального комп'ютера.

Як встановлено судом, звернення від 03 травня 2014 року позивачем направлено на адресу УПФ України в Голосіївському районі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В додатках до позовної заяви ОСОБА_1 додано копію повідомлення, з якого вбачається, що уповноваженою особою відповідача «Пешновською» кореспонденцію отримано 05 травня 2014 року. В свою чергу в запереченнях на позовну заяву відповідачем здійснено посилання на отримання кореспонденції 06 травня 2014 року та у підтвердження надано реєстраційно-контрольну картку, де датою надходження визначено саме 06 травня 2014 року.

Оцінюючи такі обставини та докази, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, як зазначалось вище, відповідно до пункту 2 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, - після отримання уповноваженою особою УПФ України в Голосіївському районі поштової кореспонденції, зокрема заяви, поданої в порядку Закону України «Про звернення громадян» цього ж дня має бути здійснено її реєстрацію. Суд приймає копію повідомлення як належний доказ, підтверджуючий факт отримання відповідачем заяви ОСОБА_1 від 03 травня 2014 року саме 05 травня 2014 року та, відповідно, вбачає бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо реєстрації заяви в цей день й протиправність вчинюваних в подальшому дій.

Наступне, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Як встановлено судом, звернення від 03 травня 2014 року отримано відповідачем 05 травня 2014 року. У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що відповідь на вказане звернення пенсійний фонд надав лише 12 червня 2014 року, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія листа за вих. № 245/12/В-221. В свою чергу УПФ України в Голосіївському районі у підтвердження своєї позиції про те, що вимоги Закону України «Про звернення громадян» ними дотримано надає пояснення та підтверджує їх копією відповіді позивачу датованою 02 червня 2014 року за таким же номером.

Тобто, за наявності фактично двох документів суд враховує, що наявний у позивача лист від 12 червня 2014 року виготовлений на бланку органу пенсійного фонду, в той час, коли відповідь, надана відповідачем оформлена на простому аркуші А4 без найменування органу, проставлення герба. Текст обох листів однаковий та стосується звернення позивача від 03 травня 2014 року. Крім того, не заперечується учасниками процесу та обставина, що взагалі копію відповіді ОСОБА_1 отримав в УПФ України в Голосіївському районі нарочно 12 червня 2014 року. Однак, долучена відповідачем до матеріалів копія розписки позивача розміщена на окремому аркуші А4 та не підтверджує висловлену ними позицію про отримання ним листа саме від 02 червня 2014 року. Отже, суд доходить висновку, що достатнім доказом у даній справі є надана позивачем копія відповіді УПФ України в Голосіївському районі від 12 червня 2014 року №245/12/В-221.

А відтак, враховуючи, що розгляд і вирішення звернення ОСОБА_1 від 03 травня 2014 року, отриманого відповідачем 05 травня 2014 року, відбулося 12 червня 2014 року, тобто у термін більше одного місяця від дня його надходження, наявні підстави для визнання бездіяльності УПФ України в Голосіївському районі щодо розгляду звернення у передбачений частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» строк та протиправність вчинених ними дій. Більше того, доказів, які б підтверджували неможливість надання відповіді у місячний з дати отримання звернення строк та, відповідно, необхідність його продовження і повідомлення про це заявника, відповідачем не надано, а відтак, свідчить і про відсутність вказаних обставин.

Далі, ОСОБА_1 у доводах позовної заяви посилається на те, що суб'єкт владних повноважень відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» зобов'язаний був роз'яснити порядок оскарження прийнятого ним по зверненню від 03 травня 2014 року рішення. Дійсно, відповідно до наведеної позивачем норми рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Однак, слід зазначити, що позивач звертався із заявою щодо надання роз'яснення по конкретному питанню. Відповідно, УПФ України в Голосіївському районі за результатами розгляду звернення повідомляє про необхідність отримання довідки про встановлення інвалідності до 18 років за конкретних обставин позивача. Тобто, рішення про відмову у наданні роз'яснення пенсійним органом не приймалось, а відтак, і обґрунтованих підстав здійснювати посилання на порядок оскарження рішення, на думку суду, немає.

Що стосується звернення ОСОБА_1 до УПФ України в Голосіївському районі від 21 травня 2014 року, то у підтвердження своїх вимог позивачем до заяви додано копію заяви із наявним у правому нижньому куті першої сторінки вхідним штампом державного органу із зазначеною датою, що підтверджує обставину подачі заяви нарочно саме 21 травня 2014 року та, відповідно, прийняття її іншою стороною. В запереченнях відповідача жодних пояснень по даному зверненню немає, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача. Таким чином, суд вважає, що при отриманні розглядуваного звернення суб'єктом владних повноважень знову допущено бездіяльність щодо реєстрації документа, його розгляду та надання у встановлений строк відповіді. Крім того, додатковим доказом наявного факту отримання звернення 21 травня 2014 року є додані відповідачем до заперечень копії свідоцтва про народження від 11 жовтня 2012 року серія І-ЕД №257623 (а.с. 43), свідоцтва про смерть від 20 вересня 2012 року серія І-ЕД №338151 (а.с. 44), архівної довідки від 21 листопада 2012 року №07-02/991 (а.с. 45), листа УПФ України в Голосіївському районі від 16 жовтня 2013 року №21044/06 (а.с. 46). Тобто, у відповідача наявні копії документів, які ОСОБА_1 долучав лише до заяви від 21 травня 2014 року.

Звернувшись до відповідача 20 червня 2014 року ОСОБА_1 висловив прохання повідомити йому дату, час та місце розгляду. З наявних у справі матеріалів суд вбачає, що позивача на розгляд його звернення не запрошено. Визначаючись щодо обґрунтованості таких вимог, суд виходить з того, що статтями 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» визначені права громадянина при розгляді його заяви чи скарги та відповідно, обов'язки суб'єкта, який їх розглядає. Зокрема, відповідно до абзаців 1, 4 частини першої статті 18 цього Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Відповідно ж абзаців 1, 3 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Однак, разом з цим відповідно до абзацу 2 частини першої цієї статті у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги суб'єкт розгляду зобов'язаний скласти про це мотивовану постанову. Тобто, як вбачається із абзаців 2, 3 статті 19 розглядуваного Закону ними встановлені певні обмеження та випадки розгляду звернення за участю особи.

Системний аналіз зазначеного дає підстави вважати, що особа може бути запрошеною для розгляду її заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду заяви чи скарги колегіально. Інших винятків Закон не містить, а тому заяви чи скарги розглядаються суб'єктами в порядку, визначеному їх положеннями чи правилами без обов'язкового виклику і присутності цих осіб.

В свою чергу, законодавством у сфері пенсійного забезпечення не передбачено колегіальний розгляд звернень громадян шляхом проведення засідань. Це свідчить про те, що УПФ України в Голосіївському районі при розгляді звернення позивача від 20 червня 2014 року порушень прав ОСОБА_1 щодо його виклику не допустило.

При цьому, суд враховує також і передбачену для позивача законодавством можливість особистого прийому в органах пенсійного фонду, можливість надати наявні у нього на підтвердження викладених в заяві фактів докази, та відповідно, відсутність зі сторони відповідача будь-яких перешкод у доступі ОСОБА_1 до прийому чи відмову у прийнятті документів, тощо. Більше того, обставина подання заяви та зауваження від 20 червня 2014 року на особистому прийомі не заперечується і УПФ України в Голосіївському районі.

Також, ОСОБА_1 сформована вимога визнати протиправним порушення відповідачем вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень від 12 червня 2014 року та від 07 липня 2014 року. При цьому, по-перше, суд враховує, що мова йде про звернення позивача від 03 травня 2014 року й 20 червня 2014 року, саме відповіді на які датовані 12 червня 2014 року й 07 липня 2014 року відповідно. По-друге, у самій позовній заяві наведено лише положення частин першої та третьої вказаної статті, без конкретизації у чому саме УПФ України в Голосіївському районі допущено порушення. Заперечень суб'єктом владних повноважень в цій частині також не надано.

Однак суд, з метою повного та всебічного розгляду справи зазначає, що відповідно до частин першої, третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Усі подані ОСОБА_1 03, 21 травня 2014 року, 20 червня 2014 року звернення ідентично стосувалися надання роз'яснення, які документи необхідно надати для переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, а саме, судове рішення про встановлення факту можливості визнання заявника інвалідом з дитинства до досягнення 18 років.

Матеріалами справи підтверджено, що УПФ України в Голосіївському районі для вирішення питання щодо можливості призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника неодноразово зверталось до МСЕК щодо надання підтвердження встановлення інвалідності ОСОБА_1 до 18- річного віку, та, зокрема, в межах розгляду звернення від 03 травня 2014 року втретє направило запит до Ленінського МСЕК м. Луганська від 02 червня 2014 року за №9625/12 з даного питання. Відповідь від 03 липня 2014 року №В-6 на цей лист надійшла 14 липня 2014 року.

Про результати розгляду заяв позивача від 03 травня 2014 року й 20 червня 2014 року УПФ України в Голосіївському районі ОСОБА_1 надано відповіді, де, зокрема, роз'яснено і положення пункту 1, підпункту 2 пункту 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника та вказано, що відповідно до пункту 25 Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною інвалідом засвідчується випискою з акту огляду МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення вісімнадцятирічного віку надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто, суд вбачає, що звернення ОСОБА_1 від 03 травня 2014 року, 20 червня 2014 року відповідачем прийняті і розглянуті. Питань, порушених у зверненнях, що не входять до повноважень УПФ України в Голосіївському районі судом не встановлено, а відтак і необхідності пересилати звернення в термін не більше п'яти днів за належністю та повідомляти громадянина не передбачено. Не встановлено також і підстав для повернення звернень з відповідними роз'ясненнями. Хоча додатково суд вважає за необхідне наголосити на межах повноважень конкретного державного органу, адже роз'яснення, які просив надати позивач фактично стосуються питання чи потрібно йому звертатися до суду.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання УПФ України в Голосіївському районі розглянути по суті усі його звернення, то по-перше, слід зазначити, що підставою для застосування певного зобов'язання до сторони судового процесу є факт порушення чи недотримання нею відповідних нормативних приписів, що змушує суд вжити належних заходів для припинення такого порушення та недопущення настання негативних наслідків. Вимоги про визнання дій чи бездіяльності відповідача щодо надання відповіді не по суті запитуваної інформації ОСОБА_1 не сформовано. Однак і при цьому, судом зазначено вище позицію про вжиття пенсійним органом заходів до вирішення питання про призначення заявнику пенсії в разі втрати годувальника та роз'яснено необхідний перелік документів.

По-друге, самі по собі допущені державним органом під час реєстрації заяви від 03 травня 2014 року порушення, в тому числі і недотримання строку її вирішення у даному випадку не свідчать про наявність підстав для повторного розгляду заяви по суті. Не вбачає суд підстав і для перегляду звернення позивача від 20 червня 2014 року. В той же час, в ході розгляду даної справи встановлено суттєві порушення УПФ України в Голосіївському районі чинного законодавства при розгляді звернення позивача від 21 травня 2014 року, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України вимагає захисту прав ОСОБА_1 в судовому порядку.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, за обставин, коли вимоги позивача в частині обґрунтовано спростовані відповідачем, не відповідають дійсним обставинам, не знайшли підтвердження матеріалами справи, в той же час інші вимоги ОСОБА_1 підтверджені матеріалами справи передбачають необхідність відновлення порушеного права позивача, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Такий розподіл відповідно до статті 94 КАС України здійснюється судом виходячи з кількості задоволених/незадоволених вимог.

Враховуючи, що ОСОБА_1 сформовано 8 позовних вимог, 4 з яких задоволено повністю, а 1 частково, відповідно до квитанції від 23 жовтня 2014 року сплачено судовий збір у сумі 73 грн. 08 коп., то по розподілу витрат (4,5*73,08/8) присудженню на користь позивача підлягає 41 грн. 11 коп.

На підставі викладеного, керуючись статями 69-71, 94, 158-163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва в частині реєстрації заяви ОСОБА_1 від 03 травня 2014 року №В-221 в порядку, встановленому Інструкцією з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року №348.

Визнати незаконними дії управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва в частині порушення строку розгляду заяви ОСОБА_1 від 03 травня 2014 року, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва, яка виявилась у не реєстрації заяви ОСОБА_1 від 21 травня 2014 року відповідно до вимог Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року №348.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва, яка виявилась у не надісланні відповіді на заяву ОСОБА_1 від 21 травня 2014 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва вчинити дії щодо реєстрації заяви ОСОБА_1 від 21 травня 2014 року, її розгляду та надання відповіді.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 41 грн. 11 коп. на відшкодування сплаченого судового збору відповідно до квитанції від 23 жовтня 2014 року.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін