Справа № 872/15811/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" вересня 2014 р.

справа № 808/5866/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Ватутіна

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2013 р. у справі №808/5866/13-а

за позовом Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби в особі Василівського відділення

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Ватутіна

про стягнення податкового боргу з рахунків платника податків, -

встановив:

У червні 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з розрахункових рахунків відповідача кошти у розмірі 3454 грн. в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2013 р. позов задоволено. Постанова мотивована тим, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Відповідач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.

Представники позивача та відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з

наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідач зареєстрований як юридична та перебуває на обліку у позивача.

Станом на вересень 2013 р. відповідач має заборгованість з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3454 грн., що підтверджується розрахунком позивача №5998/1102/10-03 від 13.09.2013 р.

Заборгованість відповідача виникла на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідачем до податкового органу надавались податкові декларації з податку на прибуток приватних підприємств, а саме:

- №130000004 від 11.02.2013 р., відповідно до якої СВК ім. Ватутіна самостійно визначило податкові зобов'язання, що підлягають сплаті в бюджет на загальну суму 1738 грн.

Загальна сума податкових зобов'язань, визначених у податкових деклараціях, склала 3349 грн. Вказана сума відповідачем сплачена не була, у зв'язку з чим вона набула статусу податкового боргу.

Крім того, працівниками позивача 04.09.2012 року була проведена камеральна перевірка за звітний податковий період - 1 півріччя 2012 року платника податку на прибуток відповідача, за результатами якої складено Акт від 04.09.2012 року №96.

Вказана сума, відповідачем у встановлені законодавством строки сплачена не була, у зв'язку з чим набула статусу податкового боргу.

Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, а саме відповідно до положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-III (у редакції чинній на час формування податкових вимог, далі - Закон України №2181-III) були сформовані та надіслані податкові вимоги:

- №1/35 від 08.10.2001 р., яка отримана уповноваженою особою відповідача 17.10.2001р.;

- №2/261 від 27.11.2001 р., яка отримана головним бухгалтером відповідача 28.11.2001р..

Оскільки відповідачу направлялися податкові вимоги, заборгованість в сумі 3454 грн. з податку на прибуток приватних підприємств відповідач не погасив, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про погашення заборгованості за рахунок коштів на розрахункових рахунках відповідача.

Проте, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно вимог п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України позивач надав копії першої податкової вимоги №1/35 від 08.10.2001 р. та другої податкової вимоги №2/261 від 27.11.2001 р.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Пунктом 59.1 ст. 59 названого Кодексу передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до вимог пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Таким чином, надіслана платникові податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Податковий кодекс України не містить також і приписів, які б дозволяли дійти висновку про недійсність податкових вимог, надісланих до часу набрання цим Кодексом законної сили в порядку п.6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що заборгованість за податковими вимогами, що направлялись у 2001 році була погашена, тому відповідно до пп. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкові вимоги є відкликаними.

Зазначені доводи позивачем спростовані не були.

Крім того, граничний строк стягнення податкового боргу визначено у пункті 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, згідно з якого у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Заборгованість відповідача з податку на прибуток в сумі 3454 грн. утворилася у 2012-2013 рр., нову податкову вимогу позивач не направляв.

Отже, що позивачем було порушено встановлений ст.95 Податкового кодексу України порядок звернення стягнення податкової заборгованості з розрахункових рахунків платника податків, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про правомірність позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 КАС України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Ватутіна задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2013 р. у справі №808/5866/13-а скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун