Справа № 2а/0570/230/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м. Київ К/9991/33677/11

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м.Торезі Донецької області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011

у справі №2а/0570/230/2011

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення»

до Державної податкової інспекції у м.Торезі Донецької області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.03.2011, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 21.07.2010, яким Відкритому акціонерному товариству «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення» було визначено суму податкових зобов?язань з податку на додану вартість в сумі 531684,50,00 грн., з яких за основним платежем 395590,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 136094,50 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення № /1 від 11.08.2010, яким Відкритому акціонерному товариству «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення» було визначено суму податкових зобов?язань з податку на додану вартість в сумі 531684,50 грн., з яких за основним платежем 395590,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 136094,50 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення №/2 від 15.10.2010, яким Відкритому акціонерному товариству «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення» було визначено суму податкових зобов??язань з податку на додану вартість в сумі 531684,50 грн., з яких за основним платежем 395590,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 136094,50 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення № /3 від 29.12.2010, яким Відкритому акціонерному товариству «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення» було визначено суму податкових зобов?язань з податку на додану вартість в сумі 531684,50 грн., з яких за основним платежем 395590,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 136094,50 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення №/2/269 від 15.10.2010, яким Відкритому акціонерному товариству «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення» були донараховані штрафні санкції з податку на додану вартість в сумі 7360,00 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення № /3 від 29.12.2010, яким Відкритому акціонерному товариству «Торезький завод залізобетонного шахтного кріплення» були донараховані штрафні санкції з податку на додану вартість в сумі 7360,00 грн..

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову в позові, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питань підтвердження отриманих від платника податків ТОВ «Айдіас», відомостей за лютий 2009 року, квітень 2009 року, липень - серпень 2009 року, жовтень 2009 року, за результатами якої складено акт №444/23-2/176745 від 07.07.2010.

За висновками акта перевірки позивачем порушено вимоги 7.4.2. пункту 7.4. та підпункту 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 Закону України «Про податок на додану в вартість», що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 395589,90 грн., з яких за лютий 2009 року на 22279,18 грн., за квітень 2009 року - на 64310,80 грн., за травень 2009 року - на 70586,69 грн., за липень 2009 року - на 94832,56 грн., за серпень 2009 року - на 46471,98 грн., за жовтень 2009 року на 96608,69 грн. Також, перевіркою встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні товарів (робіт, послуг), які підпадають під визначення статей 3, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 21.07.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 531684,50 грн., у т.ч. за основним платежем 395590 грн., за штрафними (фінансовими ) санкціями 1336094,50 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку, проте, скарги позивача було залишені без задоволення. За наслідками розгляду скарг позивача, податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення №/1 від 11.08.2010, №/2 від 15.10.2010, №/3 від 29.12.2010, якими було підтверджено правомірність донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 531684,50 грн., у т.ч. за основним платежем 395590,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 136094,50 грн. Крім цього, за наслідками розгляду наданих позивачем скарг, податковим органом було зроблено висновок про необхідність збільшення суми штрафних (фінансових) санкцій на 7360,00 грн., внаслідок чого 15.10.2010 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/2/269 про донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 7360,00 грн., з яких штрафні (фінансові) санкції в сумі 7360,00грн. За наслідками перегляду зазначеного рішення в адміністративному порядку, скаргу позивача було залишено без задоволення та прийнято податкове повідомлення-рішення №/3 від 29.12.2010.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачу податкових зобов?язань з податку на додану вартість став висновок відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства в результаті здійснення господарських операцій позивача із ТОВ «Айдіас», внаслідок яких, було включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість в сумі 395589,90 грн., з яких у лютому 2009 року податок на додану варіть в сумі 22779,18 грн., квітня 2009 року 64310,80 грн., травня 2009 року 70586,69 грн., липня 2009 року 94832,56 грн., серпня 2009 року 46471,98 грн., жовтня 2009 року - 96608,70 грн. В ході документальної невиїзної перевірки позивачем не надані документи, якими підтверджується факт транспортування придбаних за умовами укладених договорів із ТОВ «Айдіас» товарно-матеріальних цінностей. Проведення перевірки зазначеного товариства є неможливим, оскільки, ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.03.2010 ТОВ «Айдіас» визнано банкрутом.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що позивачем підтверджено факт отримання товарно-матеріальних цінностей наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними та подорожніми листами. Крім того, умовами укладених між позивачем та ТОВ «Айдіас» договорів передбачено постачання товару шляхом самовивозу, судом першої інстанції залучено до матеріалів справи документи, що підтверджують наявність в позивача транспортних засобів: довідка-розшифровка за рахунком 105 «Транспортні засоби» та розрахунок суми податку з власників транспортних засобів, а також витяг з журналу реєстрації виданих довіреностей, згідно якого протягом 2009 року позивачем оформлювалися довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Айдіас», специфікації, накладні, податкові накладні.

Виходячи із змісту укладених між позивачем та ТОВ «Айдіас» договорів на постачання товарно-матеріальних цінностей та виконання робіт вбачається, що зазначеним договором та додатковими угодами до них сторони узгодили всі умови, що є істотними для даного виду договорів. Сторонами не було пред'явлено зауважень один до одного з приводу виконання укладеного договору.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження та відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів відсутності факту придбання позивачем товарів (робіт, послуг), виключення зі складу валових витрат вартості придбаних товарів (робіт, послуг) протягом вказаного періоду, що в свою чергу виключало б можливість формування податкового кредиту за даними операціями.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання щодо сплати сум податків до державного бюджету.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Не можуть бути підставою для інших висновків і доводи відповідача про нікчемність укладеного позивачем за ТОВ «Айдіас» договору, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваної угоди відповідачем не надано.

Вищенаведеним спростовуються доводи податкового органу, які наведені ним в касаційній скарзі, як підставу для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанції. Крім того, відсутність у контрагента позивача основних фондів відповідачем належним чином не підтверджено, до того ж наведене може бути підставою для позбавлення права на податковий кредит виключно у разі не проведення реальних господарських операцій, що спростовано під час розгляду справи.

Посилання відповідача на визнання ТОВ «Айдіас» банкрутом ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.03.2010 правильно не взяті судом до уваги, так як господарські правовідносини між позивачем та ТОВ «Айдіас» мали місце у лютому-жовтні 2009 року, у той час як з порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у зв'язку з чим у нього виникають права та обов'язки, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Торезі Донецької області відхилити, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30.03.2011 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун