Справа № 489/7746/14-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2015-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 6-а/489/1/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 січня 2015 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

представника відповідача Мезгодько Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві заяву ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Миколаєва (далі - УПФ) про визнання дій неправомірними, зобов'язати вчинити певні дії і надати звіт про виконання рішення

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою в якій просив визнати неправомірними дії УПФ з невиконання рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.07.2010 в частині ненарахування та невиплати йому пенсії за жовтень 2014 року, а також просив зобов'язати УПФ виконати вказане рішення, нарахувати та виплатити пенсію за жовтень 2014 року і надати до суду звіт про його виконання.

У заяві вказав, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.07.2010 визнано протиправною бездіяльність УПФ в частині невиконання з 01.06.2010 приписів статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано УПФ провести йому перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсії.

Ухвалою суду від 26.07.2011 роз'яснено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Між тим, незважаючи на вимоги Закону та рішення суду в жовтні 2014 року УПФ нарахувало і виплатило пенсію за жовтень 2014 року не в повному обсязі, в сумі 2419,95 грн., що стало наслідком його звернення до суду в порядку статті 267 КАС України.

У судове засідання заявник не з'явився про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином. Будучи присутнім в засіданнях, що відбулися раніше, заяву підтримав та просив задовольнити з посиланням на протиправність дій УПФ.

Представник відповідача в задоволенні заяви просила відмовити, правомірність нарахування і виплату пенсії та відсутність заборгованість перед заявником за жовтень 2014 року.

Суд, заслухавши представника УПФ, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази не вбачає підстав для задоволення заяви виходячи з наступного.

Частиною дев'ятою статті 267 КАС України передбачено, що особа - позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою. За правилами частини десятої цієї статті за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, передбачених частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Із матеріалів заяви встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.07.2010 по справі № 2-3965/10 визнано протиправною бездіяльність УПФ в частині невиконання з 01.06.2010 приписів статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано УПФ провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії по інвалідності з 01.06.2010 виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачувати з урахуванням фактично сплачених сум пенсії.

Ухвалою суду від 26.07.2011 вказане рішення роз'яснено та зазначено, що кінцевим терміном нарахування та виплати пенсії є припинення виплати пенсії чи припинення дії статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно довідки УПФ від 30.10.2014 № 17487/07 за жовтень 2014 року ОСОБА_2 нарахована і виплачена пенсія в розмірі 2419,95 грн.

Із довідки УПФ від 22.12.2014 № 20439/06 вбачається, що різниця між нарахованою і виплаченою з урахуванням рішення суду 2010 року та в жовтні 2014 року пенсіями складає 6263,40 грн. (8683,35 - 2149,95).

У судовому засіданні представник УПФ пояснила, що нарахування і виплата пенсії ОСОБА_2 здійснені з дотриманням вимог пункту 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», яким доповнено цей Закон Законом України від 31.07.2014 № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», що набрав чинності 03.08.2014, та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Заперечуючи проти таких доводів ОСОБА_2 вказував на те, що рішення суду в частині нарахування пенсії носить разовий характер, а її виплата кінцевим терміном не обмежена. Також зазначив, що перерахунок в жовтні 2014 року пенсії проведено за відсутності його згоди, а визначений УПФ розмір пенсії порушує його право на належний рівень соціального забезпечення.

Матеріалами справи, зокрема, Інформацією про виконавче провадження, підтверджується, що рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05.07.2010 знаходиться на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області. Ці обставини підтвердила і представник УПФ.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності дій УПФ з нарахуванні і виплати пенсії на підставі обмежень, встановлених змінами до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік», які набрали чинності після ухвалення судом рішення.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено, що норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Пунктом 6-7 Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнені Законом України від 31.07.2014 № 1622-VІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності з 03.08.2014.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням якої УПФ здійснило нарахування і виплату пенсії ОСОБА_2 за жовтень 2014 року.

Європейський Суд України з прав людини у пункті 21 рішення від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12) зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року).

У пункті 27 цього Рішення вказано, що через відсутність доказів того, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України не були внесені відповідно до законної процедури, а за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними, Суд доходить висновку, що вони відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу. Суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

Таким чином, Європейський Суд України з прав людини визнає, що пенсійні виплати, встановлені рішенням національних судів не є чимось раз і назавжди встановленим, а можуть змінюватися в залежності від змін законодавчої бази, в т.ч. шляхом певних обмежень, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за умови, якщо такі обмеження в установленому законом порядку неконституційними не визнавалися.

Європейський Суд України з прав людини також підтвердив право держави регулювати соціальні виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституції України Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13, які є обов'язковим для застосування судами, виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права та правових висновків Європейського Суду з прав людини, Конституційного Суду України та Верховного Суду України, а також враховуючи доведеність представником відповідача протилежного вказаному у заяві, дії УПФ з нарахування і виплати заявнику в жовтні 2014 року пенсії відповідаю законодавству, чинному на момент такого нарахуванні і виплати, а тому є правомірними.

При цьому, нарахування пенсії за жовтень 2014 року на підставі діючих законодавчих норм, з огляду на вимоги пенсійного законодавства не потребує письмової згоди заявника.

У зв'язку із цим, заява задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Інші доводи сторін та їх посилання на прийнятті раніше судові рішення щодо помісячних пенсійних виплат з урахуванням рішення суду від 05.07.2010, не впливають на висновки суду.

Керуючись статтями 69, 71, 122, 160, 161, 163, 267 КАС України, суд -

постановив:

Заяву ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, зобов'язати вчинити певні дії і надати звіт про виконання рішення - залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення. Особа, яка приймала участь у справі, але була відсутня при проголошенні судового рішення, вправі подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст постанови

підписано 14.01.2015.