Справа № 815/4907/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4907/14

Категорія: 3.1 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача судді Турецької І.О.
суддів Стас Л.В., Косцової І.П.
за участю секретаря Скоріної Т.С.
за участю сторін:

представника апелянта Доніної Л.А.;

представника прокуратури Елісашвілі О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України та Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів прокуратури Одеської області, -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2014 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної прикордонної служби України (надалі Держприкордонслужба) та Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (надалі центр обробки інформації Держприкордонслужби) в якому просив зобов`язати вилучити дані про його особу з бази даних осіб, яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України, відповідно до постанови прокурора Одеської області від 25 травня 2011 року до закінчення досудового розслідування у кримінальній справі №165 200 700 077.

В обґрунтування позивач зазначив, що діями відповідачів порушується його конституційні права на свободу пересування, вільного вибору місця проживання та права вільно залишати територію України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування судового рішення у зв`язку з тим, що воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позову.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Представник прокуратури Одеської області проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Представник Держприкордонслужби в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник центр обробки інформації Держприкордонслужби надав до суду заперечення, в яких проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін. Також ним подано заяву про розгляд справи без його участі.

З`ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Білгород-Дністровського прикордонного загону від 06 червня 2014 року позивачу було відмовлено в перетинанні державного кордону України.

07 червня 2014 року для з`ясування підстав, прийняття такого рішення, позивач звернувся до Голови Державної прикордонної служби України з запитом на отримання публічної інформації.

Із відповіді Держприкордонслужби позивач дізнався про наявність постанови прокурора Одеської області від 25 травня 2011 року про тимчасове обмеження його виїзду за кордон.

Підставою для прийняття такого запобіжного обмеження стали наступні обставини.

Прокуратурою Одеської області 12 травня 2008 року відносно ОСОБА_1 порушена кримінальна справа за №165 200 700 077 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження).

11 березня 2009 року ОСОБА_1 була обрана міра запобіжного заходу підписка про невиїзд.

25 травня 2011 року прокурором Одеської області, на підставі ст.ст.198-1, 130 Кримінального процесуального кодексу України в редакції 1960 року, винесена постанова якою ОСОБА_1 заборонений виїзд із території України на строк до закінчення досудового слідства у кримінальній справі №165 200 700 077, у зв`язку з тим, що є висока ймовірність уникнення позивачем кримінальної відповідальності, шляхом залишення території України (а.с.54).

Приймаючи дану постанову, прокурор взяв до уваги той факт, що під час розслідування кримінальної справи суддя ОСОБА_1 зловживаючи наданим йому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» правом щодо недоторканності та ігноруючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України про обов`язковість явки на допит за викликом слідчого, без поважних причин не з`являється, має можливість покинути територію України і уникнути кримінальної відповідальності.

Для виконання дана постанова була направлена до Державної прикордонної служби України.

Центр обробки інформації Держприкордонслужби, отримавши вказану постанову вніс до бази даних Держприкордонслужби відомості про ОСОБА_1 щодо особи, якої тимчасово обмежено у праві виїзду з України та листом повідомило прокуратуру, що у разі відсутності підстав для такого обмеження надіслати відповідне рішення для виключення позивача з бази даних.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 було передано на розгляд Суворовського районного суду м. Одеси та 09 жовтня 2013 року постановою суду, справу направлено на додаткове досудове розслідування. Міра запобіжного заходу підсудному ОСОБА_1 була залишена у вигляді підписки про невиїзд. (а.с.69-71).

У зв`язку з набранням чинності нового Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI відомості щодо дорожньо-транспортної пригоди було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань 05 грудня 2013 року за №420 131 700 0000 585 та на даний час триває досудове слідство.

В даному кримінальному провадженні позивач має статус свідка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до теперішнього часу, заміни, скасування чи припинення вказаної постанови від 25 травня 2011 року, якою заборонений виїзд із території України на строк до закінчення досудового слідства прокурором чи судом відповідно до вимог кримінально процесуального законодавства не відбувалось.

Суд першої інстанції підкреслив, що аргументація позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до протиправності дій та бездіяльності органів досудового слідства, але оцінка таким діям може бути надана лише у кримінальному провадженні.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України від 03 квітня 2003 року № 661-VI «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України від 21 січня 1994 № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Пунктом 3 частини 1 ст.6 даного Закону, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина за кордон є те, що стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень.

Пунктом 12 абз.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Пунктом 15 даної Постанови передбачено, що на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 6 - ч. 1 ст. 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання.

Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3-5 і 9 ч. 1 ст. 6 цього Закону, оскарженню не підлягає.

Верховний Суд України у своєму листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» зазначив, що такі правила встановлені тому, що тимчасове обмеження у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Отже, враховуючи вимоги норм законодавства та позиції Верховного Суду України. слід зробити висновок про те, що не підлягає оскарженню відмова у виїзді з України, якщо проти громадянина порушено кримінальну справу; або у разі засудження його за вчинення злочину; чи в разі ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням; чи якщо за вироком суду громадянина визнано небезпечним рецидивістом.

Частиною 9 Розділу ХІ Перехідних положень нового Кримінального процесуального кодексу України, встановлено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом

Згідно зі ст.98-1 Кримінального процесуального кодексу України, в редакції 1960 року, у разі, коли кримінальну справу порушено щодо певної особи, прокурор (суддя) вправі прийняти рішення про заборону такій особі виїжджати за межі України до закінчення досудового розслідування чи судового розгляду, про що виносить мотивовану постанову (ухвалу).

Отже, кримінально-процесуальне законодавство 1960 року передбачало таке запобіжне обмеження, як - заборона виїзду з території України.

Такий примусовий захід застосовується в стадії порушення кримінальної справи та носить самостійний характер.

На час винесення постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2013 року про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 на додаткове розслідування, діяв вже новий Кримінально процесуальний кодексу України, відповідно до якого кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом перебувають у провадженні органів досудового слідства, залишаються у провадженні цих органів до завершення розслідування незалежно від зміни їх підслідності відповідно до цього Кодексу (ч.6 розд.XI перехідних положень нового КПК).

Згідно з ч.12 розд.XI перехідних положень нового КПК України у разі повернення судом прокурору кримінальних справ для проведення додаткового розслідування, воно проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За таких підстав, кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1 присвоєний новий № 420 131 5. Також в цій справі відсутня особа, якій повідомлено про підозру, що вбачається з витягу кримінального провадження (а.с.11).

Як вбачається із заперечень прокуратури Одеської області та не заперечувалось представником апелянта, 12 березня 2014 року у кримінальному провадженні призначено комплексну комісійну судову авто-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському НДІСЕ у м. Києві.

Тому, представник прокуратури Одеської області в суді апеляційної інстанції пояснив, що після отримання висновків вказаної експертизи буде визначено підозрюваного у справі.

Центр обробки інформації Держприкордонслужби неодноразово звертався до прокуратури Одеської області із запитами щодо необхідності подальшого виконання постанови про заборону ОСОБА_1 виїзду за межи України.

На дані запити прокуратурою Одеської області надіслано листи, якими повідомлено, що до теперішнього часу, заміни, скасування чи припинення вказаної постанови прокурором чи судом відповідно до вимог законодавства не відбувалось (а.с.136).

За таких обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у Держприкордонслужби та центру обробки інформації Держприкордонслужби відсутні правові підстави щодо вилучення з бази даних осіб, яким тимчасово обмежено у праві виїзду з України ОСОБА_1 , оскільки скасування, зміна чи припинення постанови від 25 травня 2011 року, на підставі якої, внесено відповідні відомості, не відбулись.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта наполягала на тому, що постанова прокурора Одеської області від 25 травня 2011 року про заборону ОСОБА_1 виїжджати за межи України має тимчасовий характер і діє до закінчення досудового слідства у справі №165 200 700 077, а оскільки кримінальна

справа за таким номером закрита, то і вказана постанова прокурора автоматично скасовується.

Однак, колегія суддів з таким твердженням погодитись не може, так як тільки компетентний орган, прокурор або суд має право зняти таке запобіжне обмеження, як заборона виїзду за кордон, накладене відповідною постановою. Постанова винесена прокурором не може бути скасована автоматично, так як з відповідей прокуратури Одеської області вбачається, що заміни, скасування чи припинення вказаної постанови прокурором чи судом не відбувалось, а, отже, прокуратура підтвердила доцільність здійснення подальшого запобіжного обмеження.

Колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що ОСОБА_1 має право звернутися з відповідною скаргою про скасування постанови від 25 травня 2011 року, якою йому обмежено право виїзду за кордон, в рамках кримінального провадження та поставити питання щодо законності дії даної постанови.

Отже, доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів з вищенаведених підстав.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України та Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька
суддя Л.В. Стас
суддя І.П. Косцова

Повний текст ухвали складено 23.12.2014 року.