Справа № 2а-6933/11
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року м. Київ К/800/6273/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Усенко Є.А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Панівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (далі - Сільрада), третя особа: ОСОБА_4,

про визнання нечинним рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним рішення Сільради № 22-36/2010 від 9.09.2010 року (далі - Рішення № 22-36/2010) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0690 га (рілля), розташованої на АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Зазначили, що спірна земельна ділянка знаходиться у користуванні їхнього господарства, оскаржуване рішення прийняте Сільрадою у порушення вимог чинного законодавства України.

23 березня 2012 року постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що оскаржуване рішення було прийняте Сільрадою правомірно. ОСОБА_2, та ОСОБА_3 не являються суб'єктами права власності на спірну земельну ділянку.

ОСОБА_2 звернулася з касаційною скаргою про скасування постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 10.05.1989 року виконавчий комітет народних депутатів Надвірнянської районної Ради Івано-Франківської області прийняв рішення № 82 щодо надання ОСОБА_5 дозволу на будівництво житлового будинку в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Відповідно до акту від 20.05.1989 року земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_5, становить 0,12 га.

Згідно з господарською книгою Сільради за господарством ОСОБА_5 рахувалася в 1996-2000 роках земельна ділянка, площею 0,15 га, в 2006 році - площею 0,15 га, в 2007-2008 роках - площею 0,16 га.

Відповідно до плану-схеми земельних ділянок Сільради, ОСОБА_3 після смерті батьків користується земельними ділянками в розмірі: біля будинку - 0,1218 га, 0,0797 та 0,0354 га, а ОСОБА_2 - земельною ділянкою, площею 0,3805 га.

9 вересня 2010 року Сільрада прийняла Рішення № 22-36/2010 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0690 га-рілля, АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття прав на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що Сільрада, приймаючи оскаржуване рішення, не порушила законні права та інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як землекористувачів, оскільки вони не зверталися до Сільради із заявами щодо надання їм у власність спірної земельної ділянки, у них відсутній державний акт на право власності на цю земельну ділянку, рішення про передачу даної земельної ділянки у власність відсутнє, земельна ділянка в натурі не виділялась, акт встановлення зовнішніх та внутрішніх меж в натурі не видавався.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Усенко Є.А.

Юрченко В.П.