Справа № 810/6962/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2015-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2015 року 810/6962/14

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагентства у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

12 грудня 2014 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Держземагентства у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що звертався до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, до такого клопотання додав необхідні документи, разом із тим йому було відмовлено у цьому у зв'язку із тим, що відповідну земельну ділянку проінвентаризовано з метою формування статутного фонду ПАТ «Держзембанк». Наголошував, що така обставина не є визначеною законом підставою для відмови у реалізації права власності на землю взагалі та на розроблення проекту землеустрою відповідної земельної ділянки зокрема.

Посилаючись на порушення Головним управлінням Держземагентства у Київській області положень Земельного кодексу України, просив:

- визнати протиправними дії відповідача по відмові у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, інвентаризаційний кадастровий номер :03:002:0102, яка розташована в адміністративних межах Сухоярської сільської ради Ставищенського району Київської області за межами с. Сухий Яр;

- зобов'язати відповідача надати йому дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення названої земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Позивач подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання 25 грудня 2014 року не з'явився, направив клопотання про зупинення розгляду справи до подання відповідачем заперечень на позов. Судом було відмовлено у зупиненні провадження з таких підстав, однак у зв'язку із неявкою представника відповідача розгляд справи відкладався на 6 січне 2015 року. У судове засідання 6 січня 2014 року представник Головного управління Держземагентства у Київській області повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин суд, зважаючи на відсутність потреби заслухувати свідка чи експерта, на підставі положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, протокольною ухвалою від 6 січня 2015 року, вирішив продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що 11 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагентства у Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, інвентаризаційний кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0102 (а.с.8).

У цій заяві позивач також вказав, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за зазначеним цільовим призначенням ще не використав.

До заяви ОСОБА_1 додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.18), копію паспорту та ідентифікаційного коду платника податків.

У листі від 11 вересня 2014 року №31-10-0.31-3476/0/17-14-сг (а.с.10) Головне управління Держземагентства у Київській області надало відповідь, у якій повідомило, що згідно із Національною кадастровою системою бажана до відведення земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства проінвентаризована з метою формування статутного фонду ПАТ «Держзембанк»; на цей час ПАТ «Держзембанк» Верховною Радою України ліквідовано.

Також зазначено, що Головне управління Держземагентства у Київській області надіслало до Державного агентства земельних ресурсів України лист щодо надання роз'яснення стосовно процедури надання у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або корисування, які проінвентаризовано. Вказано, що розгляд звернення позивача стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою для відведення відповідної земельної ділянки буде можливим після уточнення формування остаточної процедури відведення проінвентаризованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Суд зазначає, що згаданий лист-відповідь від 11 вересня 2014 року №31-10-0.31-3476/0/17-14-сг фактично є рішенням про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому суд саме так його і розцінює.

Після отримання названої вище відповіді Головного управління Держземагентства у Київській області, позивач звернувся з підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Державного агентства земельних ресурсів України (а.с.11), на що отримав відповідь від 14 листопада 2014 року (а.с.9), у якій зазначено, що земельна ділянка, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність є частиною земельної ділянки площею 7,1836, яку проінвентаризовано та якій присвоєно кадастровий номер. Тут же вказано, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені в суді.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини першої статті 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

За змістом статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У силу положень частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України).

За правилами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої цієї ж статті Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10 травня 2012 року №258, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за №852/21164 (у редакції на час виникнення спірних відносин), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

За нормами статті 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

За змістом Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 року №513, інвентаризація земель проводиться з метою: забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення контролю за використанням і охороною земель; визначення якісного стану земельних ділянок, їх меж, розміру, складу угідь; узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі; прийняття за результатами інвентаризації земель Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування відповідних рішень; здійснення землеустрою. При цьому, під час проведення інвентаризації земель установлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку, не здійснюються.

Таким чином, вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки закріплено у частині шостій статті 118 Земельного кодексу України.

Між тим суд зазначає, що тих підстав на які посилався відповідач у листі-відмові від 11 вересня 2014 року №31-10-0.31-3476/0/17-14-сг названі приписи статті 118 Земельного кодексу України не містять; при цьому, законодавчих обмежень для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі проведення інвентаризації земельної ділянки не встановлено.

У той же час, позивач виконав вимоги частини шостої статті 118 Земельного кодексу України у частині подання документів, необхідних для розроблення проекту землеустрою.

У свою чергу, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували твердження позивача, а, отже, не довів правомірності своїх дій.

За викладених обставин, суд надає перевагу доводам позивача, оскільки у іншому разі його право було б необґрунтовано обмежено.

У зв'язку із цим, вимоги про визнання протиправними дій по відмові у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації (проекту) із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку документації (проекту) із землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає таке.

Так, прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відноситься до виключної компетенції Головного управління Держземагентства у Київській області, тому суд не може перебирати на себе такі дискреційні повноваження такого суб'єкта владних повноважень та безумовно зобов'язувати відповідача надати відповідний дозвіл.

Разом із тим, належним способом захисту у цій ситуації суд вважає зобов'язання Головного управління Держземагентства у Київській області вирішити питання стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. У цьому ж випадку заперечення на адміністративний позов - відсутні.

На підставі викладеного та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевівши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн., доказів понесення інших судових витрат не надано.

Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням їх немайнового характеру, суд вважає необхідним присудити на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 48,72 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держземагентства у Київській області по відмові, яка викладена у листі-відповіді від 11 вересня 2014 року №31-10-0.31-3476/0/17-14-сг, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації (проекту) із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, інвентаризаційний кадастровий номер ділянки :03:002:0102, розташованої в адміністративних межах Сухоярської сільської ради Ставищенського району Київської області за межами с. Сухий Яр, з земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Зобов'язати Головне управління Держземагентства у Київській області вирішити питання стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,8 га, інвентаризаційний кадастровий номер ділянки :03:002:0102, розташованої в адміністративних межах Сухоярської сільської ради Ставищенського району Київської області за межами с. Сухий Яр, з земель державної власності сільськогосподарського призначення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 48 (сорок вісім) грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Скрипка І.М.