Справа № 9101/107368/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

9101/107368/2012

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2014 року

справа № 2а-8629/11 (2а/818/54/12)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Запорізької до міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду від 20 лютого 2012 року

у адміністративній справі № 2а/0818/54/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „КОРТ" до Запорізької до міської ради про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду від 20 лютого 2012 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю „КОРТ", та скасовано рішення Запорізької до міської ради № 63 від 22.06.2011 року "Про задоволення протесту прокуратури м.Запоріжжя від 09.12.2010 р. №104-4380 вих.10 на рішення міської ради від 06.12.2006 року №72/142 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Ленській, 22 TOB „КОРТ" для розташування житлового комплексу „Нові горизонти".

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального права, та не врахування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, у зв’язку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши рішення суду першої інстанції за наявними в матеріалах справи письмових доказами, судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у справі нової постанови про відмову у задоволені позову ТОВ «КОРТ» в повному обсязі, виходячи з нижченаведеного

Оскаржуване у цій справі рішення Запорізької міської ради від 22 червня 2011 року №63 "Про задоволення протесту прокуратури м. Запоріжжя від 09.12.2010р. № 104-4380вих.10 на рішення міської ради від 06.12.2006 №72/142 "Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Ленській, 22, TOB „КОРТ" для розташування житлового комплексу „Нові горизонти" – було прийнято відповідачем за результатом розгляду протесту прокурора м. Запоріжжя.

Задовольняяючи позов у цій справі, суд першої інстанції виходив з незаконності Рішення Запорізької міської ради №63 від 22 червня 2011 року з підстав його не відповідності статтям 19, 144 Конституції України, статям 46, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуване рішення лише містить посилання на протест прокурора, та не містить правових підстав скасування попереднього рішення міської ради і правових норм, які обумовлюють скасування рішення, а сам факт внесення протесту не є підставою для автоматичного скасування рішення, оскільки з доводами, викладеними у протесті міська рада може не погодитися, обґрунтувавши відмову в задоволенні протесту прокурора належним чином.

Обгрунтовуючи таку позицію, суд першої інстанції зазначив, що підставою для скасування рішення міськради може бути його невідповідність нормам діючого законодавства, визначеній законом компетенції органу, що його прийняв, та тощо, але вони відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначені.

Крім того, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування передбачені Конституцією України, яка вказує на те, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, що також знайшло своє відображення в ч.1 чт.59, та ч.1 ст.144 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". А виходячи з закріпленого в Конституції України принципу відповідальності держави за свою діяльність перед людиною за свою діяльність (ст.3), який знайшов своє відображення в ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" стосовно відповідальності органів місцевого самоврядування за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, суд першої інстанції зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, і це с "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

На підтвердження своєї позиції суд першої інстанції послався на Рішення Конституційного Суду України № рп/2009 від 16.04.2009 року, в якому вказується на те, що ненормативні правові акти оргнів місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, суд першої інстанції ототожнюючи спірні правовідносини з правовою позицією Конституційного Суду України, виходячи з того, що рішення міської ради від 06.12.2006 р. №72/142 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул.Ленській, 22, TOB „КОРТ" для розташував житлового комплексу „Нові горизонти"» стало підставою для виникнення правовідносин щодо права оренди на земельні ділянки і вони реалізовані у повному обсязі, суд дійшов висновку у цій справі, що у відповідача були відсутні підстави для скасування свого рішення на підставі протесту прокурора.

Судова колегія переглядаючи постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів дійшла висновку про помилковість рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду від 20 лютого 2012 року з підстав неповного з'ясування судом фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та неправильного застосування ним норм матеріального права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях відповідної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, яка відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" приймає нормативні та інші акти у формі рішень лише в межах своїх повноважень.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення тощо.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 20 Земельного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка площею 4,2858 га по вул. Ленській, 22 – належить до земель реакційного призначення, що також було відображено в генеральному плані розвитку м. Запоріжжя, затвердженому Рішенням міської ради від 15.09.2004 № 4.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про планування і забудову територій" (який був чинний на час прийняття опротестованого прокурором (а.с.56) рішення Запорізької міськради № 72/142 від 06.12.2006 року (а.с.19), рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням із спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури.

Статтею 12 зазначеного закону передбачалося, що Генеральним планом населеного пункту визначаються, між іншого, потреби в територіях для забудови та іншого використання; потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій.

Статтею 19 даного закону передбачено, що на території населеного пункту відповідною радою встановлюється режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб. Режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів або місцевих правилах забудови. Режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб, враховується при розробленні землевпорядної документації. Таким чином, забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про основи містобудування", зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який її затвердив.

Частина 1 статті 21 Закону України "Про основи містобудування" встановлює, що визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Оскільки зміна категорії земельної ділянки передбачає законодавчо-визначену процедуру, наслідком якої є зміна юридичного статусу земельної ділянки з відповідними нормативними наслідками для її власника чи користувача, колегія суддів вважає, що Запорізька міська рада до звернення ТОВ «КОРТ» і розгляду підготовленого ним проекту відведення земельної ділянки по вул. Ленській 22 для розташування житлового комплексу «Нові горизонти», і відповідно до прийняття рішення № 72/142 від 06.12.2006 року «про зміну цільового призначення земельної ділнки по вул..Ленській 22 ТОВ «КОРТ» для розташування житлового комплексу «Нові горизонти» (а.с.19), перш за все зобов’язаний був прийняти рішення згідно ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яким би були внесені відповідні зміни до затвердженого рішенням міської ради від 15.09.2004 № 4 генерального плану розвитку м. Запоріжжя, і чинної на той час містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Аналізуючи наведені законодавчі норми, та приймаючи до уваги відсутність відповідних змін до генерального плану розвитку м. Запоріжжя, судова колегія доходить висновку, що Запорізька міськрада приймаючи рішення № 72/142 від 06.12.2006 р.– діяла вспуреч наданих повноважень та з порушенням способу, що передбачений Конституцією і законами України.

Щодо земель рекреаційного призначення діє особливий порядок зміни цільового призначення. Так, відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗКУ, вилучення земель рекреаційного призначення, що перебувають у постійному користуванні, для інших потреб здійснюється за рішенням КМУ.

При визначенні правового режиму земель рекреаційного призначення слід керуватися також положеннями законодавства про ті території у складі земель рекреаційного призначення, що входять до складу інших категорій земель.

Так, правовий режим земельних ділянок рекреаційного призначення у межах населених пунктів визначається головним чином різного роду нормативними документами у галузі будівництва (насамперед, ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень") та санітарними нормами (див., наприклад, розділ 6 "Вимоги до організації ландшафтно-рекреаційних територій" Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затв. наказом МОЗ України від 19.06.96 N 173), а на їх підставі - містобудівною документацією (ст. 39 ЗКУ).

Відповідно до статей 50, 51, 52 Земельного кодексу України, до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Землі рекреаційного призначення можуть також належати до земель оздоровчого призначення. У цьому разі їх правовий режим визначається ст.ст.47-49 ЗКУ

Статтею 48 Земельного кодексу України передбачено, що на землях оздоровчого призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню або може негативно вплинути на природні лікувальні властивості цих земель.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно графічної частини генерального плану розвитку м. Запоріжжя, на переданій в оренду TOB «Корт» земельній ділянці по вул. Ленській, 22, площею 4,2858 га - передбачено розміщення дитячих оздоровчих закладів, відповідно зазначена ділянка відноситься ще і до земель оздоровчого призначення.

Попри вказаного, прийнятим міською радою рішенням від 06.12.2006 № 72/142 змінено цільове призначення переданої раніше в оренду TOB «Корт» вищевказаної земельної ділянки - для розташування житлового комплексу «Нові горизонти».

Більш того, рішенням міської ради від 25.01.2006 № 50 про затвердження містобудівної документації - «Коригування техніко-економічного обґрунтування функціонування селища Великий Луг міста Запоріжжя» 15.11.2010 опротестовано прокуратурою м. Запоріжжя, як незаконне, а 22.06.2011р. Запорізькою міськрадою було прийнято рішення 79 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення Запорізької міської ради від 25.01.2006 № 50 «Про затвердження містобудівної документації - «Коригування техніко-економічного обґрунтування функціонування селища Великий Луг міста Запоріжжя» визнала таким, що втратило чинність рішення міської ради від

25.01.2006 №50.

Отже, оскільки на час прийняття рішення міської ради від 06.12.2006 № 72/142, Запорізькою міськрадою було допущено численні порушення Земельного кодексу України та Закону України «Про планування і забудову територій», опротестування цього рішення прокурором – було обґрунтованим, а прийняття Запорізькою міськрадою до розгляду вказаного протесту і розгляд його по суті, з прийняття рішення № 63 від 22.06.2011р. «Про задоволення протесту прокуратури м. Запоріжжя від 09.12.2010 № 104-4380вих.10 на рішення міської ради від 06.12.2006 № 72/142 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Ленській, 22, TOB «Корт» для розташування житлового комплексу «Нові горизонти» - відповідає приписам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Конституції України.

Наведених вище обставин суд першої інстанції не взяв до уваги, також як і не звернув уваги на те, що укладений між позивачем та відповідачем договір оренди землі від 26.03.2007р., який укладався на підставі опротестованого прокурором рішення Запорізької міськради № 72/142 від 06.12.2006 р. – укладався на чітко визначений строк, тобто до 27.11.2013 року (а.с.21), і на подальший термін не продовжувався, що судова колегія визнає доказом відсутності порушення прав ТОВ «КОРТ».

Приймаючи до уваги наведені в попередньому абзаці фактів, та того, шо земельна ділянка по вул. Ленській, 32 як на час прийняття рішення міської ради 06.12.2006 № 72/142 так до наступного часу – визначється за генеральним планом, як рекреаційна територія з розташування дитячих оздоровчих закладів, судова колегія приходить до висновку про доведеність Запорізькою міською радою вимог апеляційної скарги, та необхідність її задоволення і скасування постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду від 20 лютого 2012 року, з прийняттям нового рішення у цій справі про відмову ТОВ «КОРТ» у задоволені його вимог в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія –

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Запорізької до міської ради – задовольнити

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду від 20 лютого 2012 року - скасувати, та прийняти нову постанову про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю „КОРТ" щодо скасування рішення Запорізької до міської ради № 63 від 22.06.2011 року "Про задоволення протесту прокуратури м.Запоріжжя від 09.12.2010 р. №104-4380 вих.10 на рішення міської ради від 06.12.2006 року №72/142 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Ленській, 22 TOB „КОРТ" для розташування житлового комплексу „Нові горизонти"»".

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов