Справа № 872/14492/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2014 рокусправа № 804/7998/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року у справі № 804/7998/13-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Агро-Соя" до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Агро-Соя" (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 4 червня 2013 року № та №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Агро-Соя" задоволено повністю.

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач вказує на відсутність факту реального вчинення господарських операцій з придбання сої (соєвого боба) між ТОВ «Арсаон» та ТОВ «Автотранспортна компанія «Днепр-Авто» - постачальниками сої (соєвого боба) та ТОВ «ТД Агро-Соя» за перевірений період.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та обґрунтування апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача надав письмові заперечення на апеляційну скаргу відповідача, зазначив, що суд прийняв законне та обґрунтоване рішення і підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.09.2010 року по 31.12.2012 року, про що було складено акт від 16.05.2013 року №131/22-2-372529900.

За висновками податкового органу, позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціям з придбання сої (соєвого бобу) за відсутності факту реального вчинення господарських операцій з придбання між ТОВ "Автотранспортна компанія "Днепр-Авто" та ТОВ "Арсаон" постачальниками сої (соєвого бобу). Позивачем безпідставно завищено податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 200408 грн., в тому числі за листопад 2011 року в розмірі 181110 грн., за березень 2012 року в розмірі 19298 грн..

Суд першої інстанції встановив, що 03.11.2010 року між позивачем та ТОВ "АТК "Дніпр - Авто" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №1103/10, за умовами якого покупець придбав соєвий боб в кількості 370 т за ціною 3000 грн. за 1 т, в тому числі ПДВ 500 грн.. Постачання товару здійснюється транспортом продавця на склад покупця. Згідно підпункту 2.2 договору місцем відвантаження є м. Павлоград, Дніпропетровської області.

Продавцем сої виписано податкові та видаткові накладні:

- від 04.11.2010 року №4112 на передачу 60,5 т сої вартістю 181500 грн., в тому числі ПДВ 30250 грн.;

- від 08.11.2010 року №8113 на передачу 162,3 т сої вартістю 486900 грн., в тому числі ПДВ 81150 грн.;

- від 10.11.2010 року №10112 на передачу 103,62 т сої вартістю 310860 грн., в тому числі ПДВ 51810 грн.;

- від 11.11.2010 року №11111на передачу 35,8 т сої вартістю 107400 грн., в тому числі ПДВ 17900 грн..

На підтвердження постачання товару платником податків надані товарно-транспорті накладні, згідно яких, перевізником ТОВ "Автотранспортна компанія "Днепр-Авто" від вантажовідправника - ТОВ "Актив-Агро" до вантажоодержувача - позивача, вантажними автомобілями здійснено перевезення сої.

Оплата товару здійснена згідно умов договору в безготівковій формі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.03.2012 року №21034С позивач придбав у ТОВ "Арсаон" сою в кількості 30,47 т за ціною 3800 грн., загальною вартістю 115786 грн., в тому числі ПДВ 19297,66 грн..

Постачання товару оформлено податковою накладною від 21.03.2012 року №801 та накладною №2103 від 21.03.2012 року на постачання сої в кількості 30,47 т вартістю 115786 грн., в тому числі ПДВ 19297,66 грн.. Оплата товару здійснена згідно умов договору в безготівковій формі.

Перевезення оформлено товарно-транспортною накладною від 21.03.2012 року.

Відповідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, який відповідає пункту 1.7 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість" від 03.04.97р. №168/97-ВР, (далі за текстом -Закон №168/97-ВР, який втратив чинність 01.01.2011р.), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, для віднесення платником податку до податкового кредиту суми податку на додану вартість необхідно, зокрема, підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факти отримання товару (послуги) та його оплати, а також наявність мети отримання товару (послуг), пов'язаної із подальшим використанням отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України та пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 №168/97-ВР, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Суд першої інстанції встановив, і з цими висновками погоджується колегія суддів, що позивачем дотримано вимог закону, пов'язаних з формуванням податкового кредиту, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної.

З наданих первинних документів вбачається, що зобов'язання за договорами були виконані у повному обсязі, тобто було продано та придбано товар (сою) в кількості, за ціною, в строки і на умовах згідно з вказаними правочинами. Протягом дії угоди сторонами було підписано ряд видаткових та податкових накладних. Розрахунки були здійснені шляхом перерахування грошових коштів.

Фактичність виконання вказаних договорів та рух активів підтверджується первинними документами: договорами, податковими накладними, платіжними дорученнями, рахунками-фактурами.

Позивач виконав вимоги чинного законодавства України і правомірно, на підставі даних бухгалтерського обліку (первинних бухгалтерських документів), відобразив у даних податкового обліку операції із контрагентами.

Придбана продукція використовувалася позивачем відповідно до основної діяльності підприємства.

Відповідачем же, в свою чергу, не було спростовано достовірності відомостей, що містять первинні та розрахункові документи, надані платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій. Податковим органом не доведено належними та допустимими доказами того факту, що укладення договорів не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків, та що договори укладено без мети настання реальних наслідків. Судових рішень щодо визнання угод недійсними суду надано також не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що відповідачем безпідставно, всупереч фактичним обставинам справи зроблено висновок про нікчемність угод позивача з вказаними вище контрагентами. Зважаючи на те, що у позивача наявні належним чином складені фінансово-господарські документи та податкові накладні, які підтверджують реальність операцій, останній мав право на формування податкового кредиту та формування витрат на підставі цих документів.

Щодо висновків податкового органу, що купівля сої та її подальша реалізація на експорт за ціною, нижчою від ціни придбання, не була зумовлена характером виробничої або іншої господарської діяльності підприємства, оскільки не мала на меті отримання доходу від цих операцій, а, отже, не пов'язана з його господарською діяльністю, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановив суд першої інстанції, позивач є переробним підприємством, здійснює закупівлю сировини (соєвого бобу) та перероблює його на соєву олію та соєву макуху. Переробка здійснена за давальницькою схемою, позивач передав соєвий біб на переробку виконавцю, сплативши за послуги переробки, а отриману продукцію (соєву олію та соєву макуху) реалізував замовникам.

Відповідно до п. 195.1.1. Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

На підтвердження експорту до перевірки було надано ВМД № 240382 та № 241896. Вартість експортованої соєвої олії не включала суми ПДВ.

Крім того, відповідно до пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Витрати", первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат, як суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків. До непрямих податків відноситься ПДВ.

При порівнянні фактурної вартості (ціни) реалізованої на експорт олії соєвої згідно з ВМД від 07.11.2012 року та 21.11.2012 року із сукупною сумою ціни, сплаченої за дану продукцію та послуги, пов'язані з реалізацією, фінансовий результат від проведених експортних операцій, це прибуток.

З огляду на не доведеність відповідачем правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, заявлені позивачем вимоги щодо їх скасування підлягали задоволенню.

Мотивація та доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не дають колегії суддів підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції в частині вирішених позовних вимог.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2013 року у справі № 804/7998/13-а - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 22.12.2014р..

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак