Справа № 804/16093/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В.
при секретаріНовченко Є.Ю.
представників позивача представника відповідача Артьомова О.І., Хорошкіна С. П. Рябоконя С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з результатами перевірки, вважає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків про допущення платником податків порушень законодавства, а податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач письмових заперечень не надав, представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За наслідками перевірки складено акт №2225/04-62-22-3/30192380 від 13.08.2014 року.
Не погодившись з висновками, викладеними в акті, позивач подав заперечення.
Відповідачем в період з 22.08.2014 року по 29.08.2014 року здійснено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ПРОМСНАБ» з усіх питань, що оскаржувалися підприємством у запереченнях.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
У відповідності до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судом встановлено, що 02.04.14 року ТОВ «Промснаб» (покупець) укладено з ТОВ «МОДУМ» (постачальник) договір №269 поставки, відповідно до предмету якого постачальник зобов'язується протягом терміну дії договору поставляти (передавати у власність) покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар) в асортименті, кількості, одиницях виміру, за ціною, в порядку і в строки, встановлені договором та додатками до нього.
Пунктом 1.2. договору передбачено, що найменування, асортимент, кількість, одиниці виміру і ціна товару встановлюються сторонами в специфікаціях на поставку товару, які є невід'ємною частиною (додатками) цього договору (далі - специфікація на поставку товару). Специфікація на поставку товару повинна бути підписана уповноваженими представниками обох сторін (керівником підприємства або іншою особою на підставі належним чином оформленої довіреності) і скріплена печаткою сторін.
02 квітня 2014 року до вищевказаного договору сторонами підписана специфікація №1 на постачання товару: косинець повірочний УШ 400Х250 кл.2 у кількості 1 шт. за ціною 868,06 грн.
Постачальник ТОВ «МОДУМ» видав покупцю ТОВ «Промснаб» накладну №PH-0000106 від 07 квітня 2014 року та податкову накладну №70, в якій вказано найменування товару - косинець повірочний УШ 400Х250 кл.2; кількість товару - 1 шт.; ціна товару - 868,06 грн.,та сума податку на додану вартість - 173,61 грн.; загальна сума з ПДВ - 1041,67.
Поставка товару оформлена товарно-транспортною накладною №9614501 від 07.04.2014 року.
Суд критично оцінює посилання податкового органу в акті перевірки на ненадання позивачем документів, що підтверджують відповідність отриманого товару встановленим стандартам та технічну документацію, яка встановлює вимоги до якості.
Так, якість косинця повірочного підтверджується копією паспорту, яка була надана відповідачу 28 серпня 2014 року як додаток до листа №110 від 28.08.2014 року.
29 квітня 2014 року між ТОВ «Промснаб» (замовник) та ТОВ «ДНІПРО-ТРЕЙД ПЛЮС» (виконавець) договір №272 на виконання робіт, відповідно до п.1.1 якого виконавець за завданням замовника зобов'язується виконувати роботи з капітального, поточного ремонту (далі «ремонту») та технічного обслуговування автомобілів замовника, електромеханічного обладнання та двигунів, інших електричних вузлів та механізмів, далі «Автомобіль або агрегат», замовник зобов'язується сплатити виконаний ремонт і технічне обслуговування, у відповідності з умовами цього договору.
Пунктом 2.1 договору визначено, що при зверненні замовника співробітники станції технічного обслуговування виконавця (надалі СТО) визначають фактичний технічний стан автомобіля або агрегату. Після цього сторони підписують наряд замовлення, де вказується перелік робіт і запасних частин, необхідних для ремонту, вартість і термін проведення такого ремонту. Наряд-замовлення складається в двох однакових примірниках, по одному для кожної із сторін, та підтверджує факт прийняття автомобіля або агрегату виконавцем для ремонту. Якщо інше не зазначено в наряд-замовленні - датою прийняття автомобіля або агрегату виконавцем для ремонту є дата підписання такого наряд-замовлення.
В пункті 5.1. договору сторонами визначено, що ціна договору визначається загальною сумою наряд-замовлень, підписаних сторонами протягом терміну дії договору.
Щодо зауваження, викладеного в акті перевірки стосовно того, що згідно наданих документів ТОВ «ДНІПРО-ТРЕЙД ПЛЮС» виконувало роботи з капітального ремонту вантажного автомобіля, але основним видом діяльності вказаного підприємства є оптова торгівля текстильними товарами, суд зазначає, що статтею 42 Конституції України передбачено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що в статуті ТОВ «ДНІПРО-ТРЕЙД ПЛЮС» передбачено такий вид діяльності як ремонт і технічне обслуговування транспортних засобів, що відповідає предмету договору №272 від 29 квітня 2014 року.
Посилання відповідача в акті перевірки на те, що станом на серпень 2014 року відповідно до бухгалтерського рахунку 631 заборгованість по розрахункам з ТОВ «ДНІПРО-ТРЕЙД ПЛЮС» за травень 2014 року, ТОВ «МОДУМ» за квітень 2014 року не відсутня - не відповідає дійсності.
Фактично станом на серпень 2014 року відповідно до бухгалтерського обліку у позивача наявна кредиторська заборгованість перед ТОВ «МОДУМ» у розмірі 1041,67 грн. та перед ТОВ «ДНІПРО-ТРЕЙД ПЛЮС» - 173346,00 грн.
Таким чином, висновок відповідача про те, що операції з придбання товарів у ТОВ «ДНІПРО-ТРЕЙД ПЛЮС» за травень 2014 року, ТОВ «МОДУМ» за квітень 2014 року, відображені у податковій звітності ТОВ «Промснаб», не мали та не могли мати ніякого юридичного змісту є безпідставними необґрунтованими, оскільки будь-яких фактичних даних, що свідчили б про нереальність здійснених господарських операцій, відповідач не навів в акті перевірки.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім ви падків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.
При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток за таким договорами у позивача не було.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав усі підтверджуючі документи, що засвідчують факт виконання укладених договорів.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Промснаб» судові витрати у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко