Справа № 816/4911/14
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/4911/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко І.В.,

представника позивача - Татусь О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Колективного підприємства
"Полтавський м'ясокомбінат" до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області про скасування
арешту коштів боржника, -

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2014 року Колективне
підприємство "Полтавський
м'ясокомбінат" (далі - позивач; КП
"Полтавський м'ясокомбінат") звернулося
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області (далі - відповідач)
про зняття арешту з банківських
рахунків, накладеного постановою
державного виконавця в рамках
зведеного виконавчого провадження
№39615914.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що не має можливості виконати
судові рішення та сплатити борг
підприємства щомісячно рівними
частками, оскільки відповідачем
накладений арешт на кошти КП
"Полтавський м'ясокомбінат", а тому
просить зняти арешт з банківських
рахунків.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги позовної
заяви та просив позов задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, надавши суду клопотання
про розгляд справи без його участі. У
письмових запереченнях посилався на
те, що надання розстрочки виконання
судових рішень не є підставою для
зняття арешту, оскільки дані рішення
виконуються у межах зведеного
виконавчого провадження, і зняття
арештів з коштів боржника призведе до
порушення прав та законних інтересів
інших стягувачів по виконавчим
документам, які надходять на виконання
до відділу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд
приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що в
провадженні відповідача перебуває
зведене виконавче провадження №39615914
від 09.09.2013, яке об'єднує 40 виконавчих
проваджень щодо стягнення з КП
"Полтавський м'ясокомбінат"
заборгованості на користь юридичних
осіб та держави в сумі 1 241 196, 23 грн. (а.с.
24-28).

Постановами державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 24.10.2014 та від
26.11.2014 накладено арешт на кошти, що
знаходяться на рахунках боржника у ПАТ
КБ "ПриватБанк" та ПАТ "А-Банк"
відповідно (а.с. 27-30).

Станом на 19.12.2014 залишок боргу по
зведеному виконавчому провадженню
№39615914 становить: по виконавчим
документам - 720094,55 грн, виконавчого
збору - 108216,59 грн, витрат -978,00 грн. Тобто,
стягненню підлягає 829 298,14 грн (а.с. 24-26).

КП "Полтавський м'ясокомбінат"
звернулося до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області з проханням зняти арешт із
банківських рахунків підприємства, але
йому було відмовлено.

У зв'язку з цим позивач звернувся до
суду з позовними вимогами щодо зняття
арешту з банківських рахунків боржника
в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що склались між
сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" (далі -
Закон) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 11 Закону до
обов'язків державного виконавця
входять обов'язок накладати арешт на
кошти та інші цінності боржника,
зокрема на кошти, які перебувають на
рахунках і вкладах у банках, інших
фінансових установах, на рахунки в
цінних паперах, а також опечатувати
каси, приміщення і місця зберігання
грошей.

Відповідно до ст. 52 Закону звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Частинами 1 та 2 ст. 57 Закону
встановлено, що арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Для забезпечення реального виконання
рішень постановами державного
виконавця від 24.10.2014 та 26.11.2014 накладено
арешт на кошти, що знаходяться на
рахунках боржника у банках.

Статтею 60 Закону закріплено, що особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини.

Станом на 19.12.2014 залишок боргу по
зведеному виконавчому провадженню
№39615914 становить: по виконавчим
документам - 720094,55 грн., виконавчого
збору - 108216,59 грн., витрат - 978,00 грн.

У своїх запереченнях відповідач
наголошував, що навіть з урахуванням
ухвал про надання розстрочку, які
зазначені у позовній заяві боржника (до
відділу примусового виконання
надійшло лише 5 ухвал із 12) сума боргу по
виконавчим документам становить 445
332,72грн. (без виконавчого збору та
витрат). Тобто, списаних платіжними
вимогами з рахунків боржника коштів в
сумі 421 698,57 грн. недостатньо для
задоволення вимог усіх стягувачів.

Єдиною причиною для зняття арешту
позивач вказує неможливість виконання
судових рішень про розстрочку
виконання, оскільки відповідачем
накладений арешт на кошти боржника.

Разом з тим, суд погоджуючись із
твердженням відповідача, зазначає, що
надання розстрочки виконання судових
рішень не є підставою для зняття
арешту, оскільки дані рішення
виконуються у межах зведеного
виконавчого провадження, і зняття
арештів з коштів боржника призведе до
порушення прав та законних інтересів
інших стягувачів по виконавчим
документам, які надходять на виконання
до відділу.

Таким чином матеріалами справи
підтверджено, що державний виконавець
при винесенні постанов про арешт
коштів боржника від 24.10.2014 та від 26.11.2014
ВП №43416777 діяв на підставі, у межах та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством України.

Згідно з частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач не довів наявності фактів
порушення відповідачем його прав у
сфері публічно-правових відносин, тоді
як відповідач спростував дійсність
обставин, наведених у позові.

Відтак, у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

З огляду на приписи ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати відшкодуванню не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено
29.12.2014.

Суддя
Є.Б. Супрун