Справа № 804/19232/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. за участю:
представника позивача Міхайлов О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рудомайн"
до Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Рудомайн»
(далі - позивач, ТОВ «Рудомайн»)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач, Криворізька південна ОДПІ
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області), в якому просить суд скасувати
податкове повідомлення - рішення від
05.11.2014 р. № на суму 162093, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
пояснив наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рудомайн» отримало
від відповідача податкове
повідомлення рішення від 05.11.2014р.
№ згідно з яким відповідач
зменшив суму бюджетного відшкодування
з податку на додану вартість у розмірі
108062 грн. та нарахував штрафні санкції у
розмірі 54031 грн.

Оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято на підставі Акту
№979/15-01/37064892 від 23.10.2014р. про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки правомірності нарахування
ТОВ «Рудомайн» ()
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за липень, серпень 2014 року.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рудомайн» не
погоджується з податковим
повідомленням-рішенням від 05.11.2014 р.
№ на суму 162093, 00 грн., вважає його
протиправним, протизаконним та таким,
що підлягає скасуванню.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, адміністративний
позов підтримав в повному обсязі та
просив суд задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належними чином, надав суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову, в яких зазначив наступне.

Зауваження, викладені позивачем не
відповідають реальності висновків по
акту від 23.10.2014 р. №979/15-01/37064892 «Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування ТОВ
«Рудомайн» бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за липень, серпень 2014
року».

Відповідач у своїх запереченнях також
зазначив, що надані для перевірки
паперові носії за формою первинних
документів та наведені в них відомості
не відповідають фактичним обставинам
справи, та відповідно не можуть бути
підставою для відображення в
податковому обліку витрат, оскільки
вони складені з порушенням вимог
чинного законодавства.

Так, в порушення п.198.6 ст.198 ПКУ ТОВ
«Рудомайн» завищено податковий кредит
в червні 2014 р. на суму 108 062, 00 грн.

акти переміщення вантажів повинні
бути підтверджені відповідними
документами, відсутність яких ставить
під сумнів реальність факту здійснення
господарської операції вцілому.

Таким чином, з огляду на те, що
позивачем не надано витребувані
контролюючим органом документи, які б
підтвердили дані податкового
обліку,відповідач вважає, що позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача та розглянувши подані
документи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, за Товариство з
обмеженою відповідальністю «Рудомайн»
отримало від відповідача податкове
повідомлення рішення від 05.11.2014р.
№ згідно з яким відповідач
зменшив суму бюджетного відшкодування
з податку на додану вартість у розмірі
108062 грн. та нарахував штрафні санкції у
розмірі 54031 грн.

Оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі Акту №979/15-01/37064892 від 23.10.2014р.
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування ТОВ
«Рудомайн» () бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень, серпень 2014 року.

Згідно з матеріалами справи між ТОВ
«Рудомайн» та його контрагентом ФОП
ОСОБА_4 10.09.2013 року та 16.09.2013 року було
укладено договори поставки №225 та №227
відповідно до умов яких ФОП ОСОБА_4
зобов'язується поставити ТОВ
«Рудомайн» паливо-мастильні матеріали
(дизельне паливо, бензин марок А-80, А-92,
А-95, оливи, мастила, тощо. Кількість та
вартість поставлених
паливо-мастильних матеріалів
визначаються додатковими угодами. Факт
поставки товару (паливо-мастильних
матеріалів) ФОП ОСОБА_4 - ТОВ «Рудомайн»
підтверджується видатковими,
податковими накладними.

Суд зазначає, що факт проведення
розрахунків ТОВ «Рудомайн» за
поставлений товар (паливо-мастильні
матеріали) підтверджується звітами по
дебетових операціях по рахунку
№0784, які містяться в матеріалах
справи

Факт зберігання та використання даних
паливо-мастильних матеріалів ТОВ
«Рудомайн» підтверджується наявністю
у власності нашого товариства ємностей
для зберігання паливо-мастильних
матеріалів та заправками типа КЕР-40, а
також накладними-вимогами на відпуск
(списання) даних матеріальних
цінностей.

Факт транспортування
(паливо-мастильних матеріалів)
підтверджується товаро транспортними
накладними, що містяться в матеріалах
справи.

Між ТОВ «Рудомайн» та його
контрагентом ІШ «Нафтатранссервіс»
21.01.2014 року було укладено договір
№Т-01-2101 відповідно до умов яких ПП
«Нафтатранссервіс» зобов'язується
відпускати ТОВ «Рудомайн» по талонам
нафтопродукти. Кількість та вартість
відпущених нафтопродуктів (талонів)
визначаються додатковими угодами. Факт
поставки товару (талонів на
нафтопродукти) ПП
«Нафтатранссервіс» - ТОВ «Рудомайн»
підтверджується видатковими,
податковими накладними.

Факт проведення розрахунків ТОВ
«Рудомайн» за поставлений товар
(талонів на нафтопродукти)
підтверджується звітами по дебетових
операціях по рахунку №0784 , копії
яких містяться в матеріалах справи.

Суд звертає увагу на те, що факт
зберігання та використання даних
матеріальних цінностей
підтверджується також накладними
вимогами на відпуск (списання) даних
матеріальних цінностей.

Підчас здійснення даних господарських
операцій продавці і покупець були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також мали свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість.

Статтею 18 Закону України від 15 травня
2003 року N 755-ІV "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" установлено таке. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців,
були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
товар, придбаний у ФОП ОСОБА_4 та ПП
«Нафтатранссервіс» використовувався у
господарській діяльності позивача,
оскільки ТОВ «Рудомайн» займається
збагаченням кварцитів (збільшення
змісту заліза в руді за допомогою
магнітної сепарації) і для
транспортування даних кварцитів ТОВ
«Рудомайн» винаймає транспортні
засоби, які споживають дизпаливо та
бензин і саме тому ТОВ «Рудомайн»
змушено покупати паливо-мастильні
матеріали (дійсність даного твердження
підтверджується експортними
контрактами, договорами про найм
транспортних засобів,
товарно-транспортними накладними,
витратними накладними та подорожніми
листами.).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року
№2755-VI із змінами та доповненнями
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках, зокрема, такі обов'язкові
реквізити: ціна постачання без
урахування податку; ставка податку та
відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Відповідно до п. 12 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.11 N 1379, в податковій накладній
зазначаються, зокрема: у графі 7 - ціна
постачання одиниці товару/послуги без
урахування ПДВ; у графі 8 - база
оподаткування товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню ПДВ за
основною ставкою - 20 відсотків; у графі 9
- база оподаткування при здійсненні
операцій на митній території України з
постачання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню ПДВ за
нульовою ставкою (згідно з ПКУ); у графі
10 - база оподаткування при здійсненні
експортних операцій, які підлягають
оподаткуванню ПДВ за нульовою ставкою
(пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 ПКУ); у графі 11 - база
оподаткування товарів/послуг, які
звільнені від оподаткування
відповідно до ст. 197 ПКУ та підр. 2 р. XX
«Перехідні положення» ПКУ; у графі 12 -
загальна сума коштів, що підлягає
сплаті.)

У відповідності до статті 198.3 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної вартості)
товарів та послуг у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях.

Податкові зобов'язання відображені
постачальниками в відповідних звітних
періодах в повному обсязі, податкові
накладні належним чином зареєстровані
в Єдиному реєстрі податкових
накладних.

Таким чином, суд вважає що, що ТОВ
«Рудомайн» мав законні підстави для
формування податкового кредиту, який
підтверджено податковими накладними,
належним чином зареєстрованими в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
по яким постачальниками в повному
обсязі відображені податкові
зобов'язання в відповідних звітних
періодах.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 1 статті З ГК
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців»,
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

До того ж, відповідач, посилаючись на
нікчемність правочинів, укладених між
ТОВ «Рудомайн» та вищевказаних
контрагентів виходив з того, що
контраген тами порушено ст. 228
Цивільного кодексу України щодо
правочину, який суперечить моральним
засадам суспільства, а також порушує
публічний порядок, спрямований на
заволодіння майном держави, дохідної
частини бюджету, а отже є нікчемним.
Проте, з висновками погодитися не мож
на, оскільки відповідач не навів фактів
самої безтоварності та нікчемності цих
правочинів, передбаче них ст. 228
Цивільного кодексу України, під час
здійснення господарських відносин між
ТОВ «Рудомайн» і контрагентами.

Статтею 201 ПК України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Для операцій, що оподатковуються, і
операцій, звільнених від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг,
послуг не містить відокремленої
вартості, перелік (номенклатура)
частково поставлених товарів/послуг
зазначається в додатку до податкової
накладної у порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби, та враховується при
визначенні загальних податкових
зобов'язань.

Статтею198 Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Суд також зазначає, що невиконання
контрагентом позивача свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цього
платника. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення позивача
права на відшкодування податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Факт порушення вищезазначеними
контрагентами позивача своїх
податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Вказаних обставин не було доведено
відповідачем в Акті перевірки, позивач
не знав та не міг взнати, що також не
доведено відповідними доказами, про те
що його контрагент здійснює будь-які
порушення податкового законодавства.

У даному випадку відповідачем не
доказано ні факту здійснення
вищезазначеними контрагентами
позивача та/чи їхніми постачальниками
діяльності, пов'язаної з незаконним
втриманням бюджетного відшкодування
ПДВ, ні факту залучення позивача до
такої діяльності.

Таким чином, будь-які дії третіх
юридичних осіб, які не є безпосередніми
постачальниками товарів (робіт, послуг)
позивача (тобто не є контрагентами
позивача), не впливають на
правомірність формування позивача
податкового кредиту. Можлива несплата
контрагентами контрагентів до бюджету
ПДВ по проведеним оподатковуваним
господарським операціям не може
впливати на результати
фінансово-господарської діяльності
Позивача і не може бути підставою для
притягнення останнього до
відповідальності, оскільки статтею 61
Конституції України встановлено, що
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

ЦК України встановлює, що нікчемними є
правочини: у разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину (ч. 1 ст. 219, ч.
1 ст. 220 ЦК України); у разі відсутності
схвалення правочину який вчинено
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 221 ЦК
України); правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування (ч. 1
ст. 224 ЦК України); у разі відсутності
схвалення опікуном, правочину, який
вчинено недієздатною фізичною особою
(ч. 1 ст. 226 ЦК України); а також в інших
випадках передбачених ч. 1 ст. 27, ч. З ст.
121, ч. 6 ст. 126, ч. 3 ст. 247, ч. 1 ст. 249, ч. 2 ст. 547,
ч. 3 ст. 586, ч. 3 ст. 614, ч. 6 ст. 633, ч. 2 ст. 661, ч.
4 ст. 698, ч. 3 ст. 719, ч. 4 ст. 720, ч. 1 ст. 739 та
іншими статтями ЦК України.

З аналізу вище викладених норм ЦК
України вбачається, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Це означає, що правочин є
нікчемним, якщо це прямо обумовлено в
Законі. Проте, статтею 204 ЦК України
встановлено презумпцію правомірності
цивільних правочинів, згідно з якою
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо правочин не визнано
судом недійсним. Тобто, зі змісту цієї
норми випливає, що підстави
недійсності правочинів можуть бути
передбачені виключно законами.
Правочин може бути визнано недійсним
тільки на підставі і за наслідками,
передбаченими законом. Також нормами
ЦК України передбачено, що правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Посилання на статті 203 та 215 ЦКУ можуть
бути використані лише при визнанні
правочинів недійсними в судовому
порядку.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним діюче законодавство не
передбачає.

Укладені між сторонами договори не
визнавалися недійсними в судовому
порядку, а твердження відповідача про
нікчемність цих правочинів не
приймається до уваги судом, оскільки не
є безспірним. Позивач вважає такі
договори укладеними у відповідності до
вимог чинного законодавства та такими,
що спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Таким чином, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкції, воно лише передбачає
обов'язок платника податку надати
покупцю податкову накладну.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на включення суми
податку на додану вартість у
податковий кредит у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Аналізуючи наведені норми, можна
зробити висновок, що відповідно до
презумпції правомірності правочину
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх не недійсність прямо
не встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого про недійсність
правочини ухвалюється судове рішення.

Статтею 228 Цивільного кодексу України
не передбачено конкретних правових
наслідків ні кчемності публічного
правочину та відсилочних норм до інших
статей ЦК, які містять загальні правила
про правові наслідки недійсності
правочинів.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що правосуддя в Україні
здійснюється ви ключно судами.
Делегування функцій судів, а також
привласнення цих функцій іншими орга
нами чи посадовими особами не
допускаються.

Виходячи з наведеного, сторонами
вказаних вище правочинів були
дотримані норми чинного законодавства,
протиправний намір при укладенні
правочинів був відсутній, правочини
були реа льними і вчинялись за всіма
правилами укладення договорів, були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а тому висновки
відповідача є необгрунтованими та
такими, що не відповідають чин ному
законодавству та фактичним обставинам.

Тим самим суд приходить до висновку, що
всі первинні документи є в наявності та
були своєчасно передані позивачем.

Отже, не встановлено жодного факту,
який свідчить про те, що зміст
правочинів не відповідає дійсним
намірам сторін і, що ці наміри
спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами виконання зазначених
договорів, не надано жодного доказу на
підтвердження відсутності повноважень
у посадових осіб на укладання таких
договорів в момент їх складання.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене та
враховуючи, що Криворізькою південною
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області не доведено правомірність
свого рішення, суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 05.11.214 р.
№ на суму 162093, 00 грн. підлягає
скасуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує судові витрати позивачу
згідно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рудомайн»
до Криворізької південної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення від 05.11.214 р. № на суму 162093,
00 грн.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рудомайн» судові
витрати в розмірі 324, 19 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
16 грудня 2014 року

Суддя Н.В.
Захарчук