Справа № 804/5159/13-а
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 рокусправа № 804/5159/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року по справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прайм-Люкс" до
Криворізької центральної міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, третя особа -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ГЛАВМЕТ» про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року ТОВ "Прайм-Люкс"
(далі - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Криворізької центральної міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби (далі - відповідач), з
урахуванням ухвали Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року про закриття провадження
в частині позовних вимог щодо визнання
протиправними висновків, викладених в
акті № 580/220/35460301 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Прайм-Люкс" (код за
) з питань дотримання вимог
податкового законодавства України під
час здійснення взаємовідносин з ТОВ
"ГЛАВМЕТ" (код за ) за лютий
2012 року", про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 22.03.2013
та визнання протиправними висновків,
викладених в акті № 580/220/35460301 "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Прайм-Люкс" (код за ) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України під час
здійснення взаємовідносин з ТОВ
"ГЛАВМЕТ" (код за ) за лютий
2012 року".

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року задоволено
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Прайм-Люкс" до Криворізької
центральної міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, третя особа -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВМЕТ" про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 22 березня 2013 року, яке
винесене Криворізькою центральною
міжрайонною державною податковою
інспекцією Дніпропетровської області
Державної податкової служби відносно
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прайм-Люкс" () щодо збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем + 5040,00 грн. (п'ять
тисяч сорок гривень), за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) 1260,00
грн. (одна тисяча двісті шістдесят
гривень 00 копійок); стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прайм-Люкс" () судовий збір у розмірі 114,70
грн. (сто чотирнадцять гривень 70
копійок).

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Сторони, які належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явились,
у зв'язку з чим, відповідно до ст..41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ "Прайм-Люкс" () з питань дотримання вимог
податкового законодавства України під
час здійснення взаємовідносин з ТОВ
"Главмет" () за лютий 2012
року.

За результатами перевірки податковою
інспекцією складено акт №580/220/35460301 від
06 березня 2013 року (а.с. 32-40) (далі - акт
перевірки)

Перевіркою встановлено наступні
порушення:

1) ст.9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
її закінчення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства Фінансів України
від 24.05.95 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України від 05.06.95
за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

2) п.198.1 ст.198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.4 ст. 198,
ст.185, ст.186, п. 188.1 ст.188 Податкового
кодексу України ТОВ "Прайм-Люкс"
встановлено завищення податкового
кредиту на суму 5 040,00 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 22 березня 2013 року, щодо збільшення
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем + 5040,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 1260,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
29.11.2011 між ТОВ "Прайм-Люкс" (Підрядник) і
ТОВ "Главмет" (Субпідрядник) уклали
договір субпідряду. Відповідно до п. 3.1
договору, вартість виконання підрядних
робіт по перепланування частини
побутових приміщень під кондитерський
відділ в торгівельному центрі "Фреш"
становить 30 240,00 грн. у т.ч. ПДВ 5 040,00 грн.
Відповідно до акту №ОУ-0201/03 приймання -
передачі виконаних робіт за лютий 2012
року ТОВ "Главмет" передав, а ТОВ
"Прайм-Люкс" прийняв виконані роботи по
переплануванню частини побутових
приміщень під кондитерський відділ у м.
Євпаторія, вул. Інтернаціональна, 88.
Позивач 23 лютого 2012 року на підставі п/д
№ 78 сплатив ТОВ "Главмент" грошові
кошти у сумі 30 240,00 грн., в тому числі ПДВ
у сумі 5 040,00 грн.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а не
колективний характер. Тому, у разі
можливого недодержання контрагентом
позивача вимог законодавства, такий
факт не може бути підставою для
застосування до позивача заходів по
донарахуванню податкових зобов'язань.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Щодо посилання заявника апеляційної
скарги на неможливість проведення
зустрічних перевірок контрагента
позивача.

В розумінні п. 73.5 ст. 73 Податкового
кодексу України зустрічною звіркою
вважається порівняння даних первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами ДПС з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Згідно з п. п. 6, 7 Порядку проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2010р. № 1232, у разі отримання від
суб'єкта господарювання інформації,
визначеної у запиті, та її
документального підтвердження
(протягом одного місяця з дня, що настає
за днем надходження суб'єкту
господарювання запиту) орган державної
податкової служби проводить зустрічну
звірку. За результатами проведеної
зустрічної звірки складається довідка,
яка підписується суб'єктом
господарювання (законним чи
уповноваженим представником) і
посадовими особами органу державної
податкової служби.

Відповідно до п.п. 4.4 - 4.6 наказу ДПА
України від 22 квітня 2011 року №236 "Про
затвердження Методичних рекомендацій
щодо організації та проведення
органами державної податкової служби
зустрічних звірок" у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, зокрема у зв'язку із
зняттям з обліку, встановленням
відсутності суб'єкта господарювання
та/або його посадових осіб за
місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання
(додаток 3), реєструє його та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

При цьому, додаток 3 до Методичних
рекомендацій, яким затверджено форму
акта про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, на відміну від додатку
5 (Довідка про результати проведення
зустрічної звірки), не передбачає
встановлення висновків щодо
підтвердження (не підтвердження)
здійснення господарських операцій та
відображення (невідображення) їх в
податковому обліку, оскільки такі
висновки можна робити лише за
наслідками проведеної зустрічної
звірки.

Отже, у податкового органу відсутні
повноваження на здійснення в рамках
проведення зустрічних звірок
(неможливості її проведення) контролю
за додержанням податкового
законодавства.

Також з матеріалів справи вбачаться, що
постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.03.2013 по
справі № 820/1734/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2013,
задоволений адміністративний позов
ТОВ "Главмет" до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби визнано
протиправними дії Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби по
проведенню зустрічної звірки ТОВ
"ГЛАВМЕТ" у вигляді акту № 48/22.4-07/37577455
від 05.02.2013 "Про неможливість проведення
зустрічної звірки товариства з
обмеженою відповідальністю "ГЛАВМЕТ"
() щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків та зборів, їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період з 01.08.2011 по 31.12.2012 року"
та зобов'язано Державну податкову
інспекцію у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби відновити в
Автоматизованій системи "Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
показники податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ в розрізі
контрагентів, задекларованих ТОВ
"ГЛАВМЕТ", що відображені в акті №
48/22.4-07/37577455 від 05.02.2013 (а.с.190192,193-197).

Згідно із п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, послуг.

Загальні правила щодо дати виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
містяться у пункті 198.2 статті 198
Податкового органу України, згідно із
яким такою датою вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

На думку суду, із датами списання
коштів або отримання товарів/послуг
пов'язується право платника податку на
податковий кредит, проте це право не
обмежується звітним податковим
періодом, в якому виписані податкові
накладні та платник податку приймає
самостійне рішення про реалізацію
свого права на отримання податкового
кредиту після настання дати виникнення
такого права на податковий кредит.

Згідно положень абзаців 1-3 пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
згідно із якими не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Що стосується недійсності правочину.
Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів унормовані ст.228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч.2 ст.228).

Пленум Верховного суду України в своїй
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК
України, є: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Ні акт перевірки ні апеляційна скарга
не містять таких посилань, не доводять
умислу саме позивача на порушення
публічного порядку, не містять
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає. Доказів, які б доводили
нерозумність або необачність правової
поведінки саме позивача у спірних
правовідносинах при здійсненні
господарських операцій із
контрагентом до суду не подано.

Таким чином, зміст правочину з
постачальником не суперечить
законодавству, моральним засадам
суспільства. У зв'язку з чим, доводи
апеляційної скарги в зазначеної
частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятого ним рішення з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
та вимог законодавства.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, погоджуючись з його
висновками, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, постанову суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук