Справа № 2а-703/12
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р.
Справа № 120937/12/9104
128020/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Сапіги В.П., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 06.01.2012р. про
залишення позовної заяви без руху та
ухвалу Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 19.01.2012р.
про залишення позовної заяви без
розгляду у справі №703/49/12 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Виноградівської районної державної
адміністрації Закарпатської області,
Кабінету Міністрів України про
стягнення виплат громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Виноградівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області, Кабінету
Міністрів України про визнання
протиправною бездіяльність органу
державної влади, визнання недійсним
рішення та встановлення, перерахунок,
нарахування і виплату щорічної
допомоги на оздоровлення.

Ухвалою Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 06.01.2012р.
позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху
як таку, що подана з порушенням вимог
ст. 106 КАС України, а саме позивач не
виклав зміст позовних вимог щодо
кожного з відповідачів.

Ухвалою Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 19.01.2012р.
позовну заяву ОСОБА_1 залишено без
розгляду на підставі п.7 ч.1 ст. 155 КАС
України, оскільки позивач не усунув
недоліків, встановлених судом.

Не погодившись з вищенаведеними
ухвалами, їх в апеляційному порядку
оскаржив позивач - ОСОБА_1, просить їх
скасувати, а справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід задовольнити, а ухвали суду
першої інстанції скасувати, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1-2 ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Згідно з ч.2 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
- ніхто не може бути позбавлений права
на розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

Процесуальним засобом реалізації
вказаного вище права у
адміністративному судочинстві є
звернення до адміністративного суду із
письмовою позовною заявою.

Вимоги, яким повинна відповідати
позовна заява, встановлені ст. 106
Кодексу адміністративного судочинства
України. Пунктом 4 ч.1 вказаної статті
встановлено, що позивачем у позовній
заяві зазначається зміст позовних
вимог і виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч.1 ст. 108 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
встановлених статтею 106 цього Кодексу,
постановляє ухвалу про залишення
позовної заяви без руху, у якій
зазначається недоліки позовної заяви,
спосіб їх усунення і встановлюється
строк, достатній для усунення
недоліків.

Тому, приймаючи оскаржувану ухвалу від
06.01.2012 року судом першої інстанції не
враховано, що звертаючись у суд із
адміністративним позовом, позивач
вправі самостійно визначати зміст
позовних вимог та обґрунтовувати їх
будь-якими фактами
матеріально-правового чи іншого
характеру, які, на його думку, свідчать
про порушення його прав, свобод чи
законних інтересів.

Суд першої інстанції залишив поза
увагою, що Кодекс адміністративного
судочинства України не встановлює
жодних вимог до викладеного у позовній
заяві змісту позовних вимог та
обставин, якими вони обґрунтовуються.

Згідно з частиною 2 ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
на підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
позивач зазначає докази, про які йому
відомо і які можуть бути використані
судом.

Також, в силу ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 71 КАС України
- в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Якщо особа,
яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. У разі невиконання
цього обов'язку суд витребовує названі
документи та матеріали. Суд може
збирати докази з власної ініціативи.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 137 КАС
України позивач може протягом всього
часу судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи.

Приймаючи ухвалу від 06.01.2012 року, судом
першої інстанції не враховано вказаних
положень ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства щодо
покладення обов'язку доказування
правомірності дій на відповідача та
можливості витребування необхідних
доказів від нього та ст. 137 КАС України
щодо можливості змінити чи уточнити
заявлені позовні вимоги.

Відтак, суд першої інстанції
зобов'язаний був врахувати, що з огляду
на вимоги ст.106 КАС України позивачем
було подано позовну заяву, що таким
відповідала, а тому законних підстав
для залишення позовної заяви без руху в
порядку ст.108 КАС України не було.

Щодо оскарженої позивачем ухвали суду
першої інстанції від 19.01.2012 року
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Кодексу
адміністративного судочинства
України, особи, які беруть участь у
справі, а також особи, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, не можуть бути
обмежені у праві на отримання в
адміністративному суді як усної, так і
письмової інформації щодо результатів
розгляду справи. Ніхто не може бути
обмежений у праві на отримання в
адміністративному суді інформації про
дату, час і місце розгляду своєї справи
та ухвалені в ній судові рішення.
Як вбачається із супровідного листа
суду першої інстанції, позивачу
направлено ухвалу судді від 06.01.2012 р.
про залишення позовної заяви без руху
та усунення недоліків, які вказані в
цій ухвалі, проте доказів того, що
позивач отримав поштове відправленні
із копією ухвали до закінчення строку,
встановленого судом, в справі не
вбачається.

Крім того, позивачу встановлено строк
для усунення недоліків до 16.01.2012 року.

Згідно з ч. 9 ст. 103 КАС України строк не
вважається пропущеним, якщо до його
закінчення позовна заява, скарга, інші
документи чи матеріали або грошові
кошти здано на пошту чи передані іншими
відповідними засобами зв'язку.

Таким чином, колегія суддів вважає що
суд першої інстанції не перевірив
можливість отримання документів від
позивача пошто, та вже 19.01.2014 року
залишив позовну заяву без розгляду.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції не мав законних
підстав для застосування п.7 ч.1 ст.155 КАС
України, та застосування наслідків,
пердбачених вказаною статтею.

Відповідно до п. 1 ч 3 ст. 199 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати ухвалу
суду і постановити нову ухвалу з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду
справи.

Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушенням
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Згідно положень п.6 ч.1 ст.205 КАС України
суд апеляційної інстанції може
скасувати судове рішення і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції у разі порушення
норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
питання.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що оскаржувані
ухвали прийняті з порушення судом норм
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід задовольнити,
ухвали суду першої інстанції
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду справи.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.
ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 202, п. 6 ч.
1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 06.01.2012р.
про залишення позовної заяви без руху
та ухвалу Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 19.01.2012р.
про залишення позовної заяви без
розгляду у справі №703/49/12 - скасувати та
постановити нову ухвалу, якою справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

суддя
В.П. Сапіга

суддя
І.О. Яворський

23 грудня 2014 р.
Справа №