Справа № 2а-1870/5403/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/80315/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2012 року у справі №2а-1870/5403/12
за позовом ОСОБА_4 до Відділу
Держкомзему у Недригайлівському
районі Сумської області, заступника
начальника Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області - реєстратора Шевцової Ірини
Сергіївни, третя особа -
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» про визнання дій
протиправними і зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області, заступника начальника Відділу
Держкомзему у Недригайлівському
районі Сумської області - реєстратора
Шевцової Ірини Сергіївни, третя особа -
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова», в якому просив:

- визнати протиправними дії
відповідачів щодо здійснення
державної реєстрації договорів оренди
землі, сторонами яких є СТОВ
«Дружба-Нова» та позивач, і внесення
відповідних відомостей до Книги
записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі;

- зобов'язати відповідачів скасувати
державну реєстрацію договорів оренди
землі, сторонами яких є СТОВ
«Дружба-Нова» та позивач, та скасувати
записи про державну реєстрацію
вказаних договорів оренди землі у
відповідному розділі Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Сумського
окружного адміністративного суду від 04
вересня 2012 року та ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2012
року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною
скаргою, у якій просить скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанції, та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на те,
що при прийнятті зазначених судових
рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.09.2010 р. між ОСОБА_4 та
СТОВ «Дружба-Нова» було укладено
договір оренди земельної ділянки,
належної позивачу на праві власності
згідно державного акту, за умовами
якого позивач передав, а СТОВ
«Дружба-Нова» прийняло в оренду
земельну ділянку загальною площею 3,2185
га, розташовану на території
Деркачівської сільської ради
Недригайлівського району Сумської
області, строком на 7 років.

25.01.2012 р. СТОВ «Дружба-Нова» подано
заяву до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області про державну реєстрацію
зазначеного договору та пакет
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації.

31.01.2012 р. Відділом Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області здійснено державну реєстрацію
зазначеного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з
правомірності дій відповідача
стосовно реєстрації договору оренди
земельної ділянки від 01.09.2010 р. між
позивачем та СТОВ «Дружба-Нова».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, враховуючи
наступне.

Згідно з ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно
(далі - Державний реєстр прав) - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав;
нерухоме майно - земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані
на земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено підстави відмови у
проведенні державної реєстрації, а
саме, у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявлене право вже
зареєстровано.

Крім того, пунктом 16-3 Порядку ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № від 9 вересня 2009 р.
№ 1021, передбачено виключний перелік
підстав для відмови у реєстрації
договорів оренди, а саме, що
територіальний орган Держземагентства
відмовляє у державній реєстрації
договору оренди земельної ділянки із
земель приватної власності, договору
суборенди земельної ділянки (її
частини), якщо: 1) документи подані не в
повному обсязі; 2) подані документи не
відповідають вимогам, установленим цим
Порядком.

Отже, наведеними вище нормами правових
положень визначено вичерпний перелік
обставин, які можуть бути підставою для
відмови у проведенні державної
реєстрації. Заява особи про
відкликання підпису з усіх примірників
договорів не є підставою для відмови в
державній реєстрації прав в розумінні
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» визначено умови договору оренди
землі, а саме, істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Судами встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що договір оренди
землі від 01.09.2010 р. містить істотні
умови, визначені ст.15 Закону України
«Про оренду землі», має передбачені
чинним законодавством невід'ємні
частини - плани або схеми земельних
ділянок, які передаються в оренду,
кадастрові плани земельних ділянок з
відображенням обмежень (обтяжень) у їх
використанні та встановлених
земельних сервітутів, вчинений в
належній формі, в якій сторони виклали
досягнуту згоду стосовно всіх істотних
умов, що підтвердили своїми підписами
під текстом договору.

З огляду на це, зазначений договір
оренди землі підлягав державній
реєстрації.

Що стосується посилань позивача на
невідповідність положень п. 12.5 розділу
12 договору оренди земельної ділянки
змісту ст.32 Закону України «Про оренду
землі», колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦК України
особи, які вчинили дво- або
багатосторонній правочин, мають право
за взаємною згодою, а також у випадках,
передбачених законом, відмовитися від
нього.

Згідно зі ст.31 Закону України «Про
оренду землі», договір оренди землі
може бути розірваний за згодою сторін.
На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний
за рішенням суду в порядку,
встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Відповідно до ст.32 цього Закону на
вимогу однієї із сторін договір оренди
землі може бути достроково розірваний
за рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
та іншими законами України.

Пунктом 12.5 розділу 12 договору оренди
земельної ділянки, укладеного між СТОВ
"Дружба-Нова" та позивачем, передбачено
можливість дострокового розірвання
договору в односторонньому порядку за
ініціативою Орендаря, якщо стан
земельної ділянки не дозволяє
ефективно використовувати її за
призначенням та з будь-якої причини за
умови повідомлення Орендодавця про це
не пізніше, ніж за 6 місяців, а також у
інших випадках передбачених
законодавством України.

У той же час, у зазначеному договорі
відсутнє посилання на право
орендодавця в односторонньому порядку
розривати договір шляхом відкликання
підпису.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про те, що припинення
правочину, істотні умови якого вже
погоджено, не відбувається за
одноособовим волевиявленням сторони.

Також, вірними є висновки судів про
необґрунтованість посилань позивача
на невідповідність вимогам п. 15 розділу
X Земельного кодексу України положень
п.6.2 розділу 6 та п.9.3 розділу 9 договору
оренди земельної ділянки, оскільки
положення п.6.2 та п.9.3 договору оренди
земельної ділянки стосуються лише
передачі права оренди землі у заставу
та внесення до статутного Фонду права
оренди землі, у порядку та на умовах,
визначених законодавством.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням встановлених обставин
справи та вищенаведених положень
закону, колегія суддів вважає вірними
висновки судів попередніх інстанцій
про правомірність дій відповідача
стосовно реєстрації договору оренди
земельної ділянки від 01.09.2010 р. між
позивачем та СТОВ «Дружба-Нова».

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої та апеляційної
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 04 вересня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: