Справа № 2а/2206/1588/12
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2206/1588/12
Головуючий у 1-й інстанції: Кучерява А.В.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сапальова Т.В.

судді: Боровицький О. А. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління соціального захисту
населення Дунаєвецької районної
державної адміністрації Хмельницької
області на постанову Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 27 вересня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління соціального захисту
населення Дунаєвецької районної
державної адміністрації Хмельницької
області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2012 року позивач звернувся до
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області з
адміністративним позовом до
управління соціального захисту
населення Дунаєвецької районної
державної адміністрації Хмельницької
області про визнання відмови
відповідача незаконною; зобов'язання
відповідача встановити позивачу як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
одноразову компенсацію у розмірі 45
мінімальних заробітних плат згідно з
вимогами ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", розмір
мінімальної заробітної плати
визначати на момент виплати, з
урахуванням проведених виплат.

Постановою Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 27
вересня 2012 року адміністративний позов
задоволено: визнано неправомірною
відмову відповідача; зобов'язано
відповідача виплатити позивачу
одноразову компенсацію за шкоду,
заподіяну здоров'ю внаслідок
Чорнобильської катастрофи, як інваліду
ІІ групи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, передбачених ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 27 вересня 2012
рок та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Суд апеляційної інстанції відповідно
до положень ст. ст. 183-2, 197 КАС України
проводить розгляд справи у порядку
письмового провадження. За таких умов
згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач є потерпілим від
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1, а тому має право на
пільги, визначені Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

18.09.2007 року позивачу встановлено ІІІ
групу інвалідності, що пов'язана з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, та виплачена одноразова
компенсація в сумі 189,60 грн. згідно з
поданою заявою.

14.05.2012 року під час проведення
повторного огляду позивачу
встановлено ІІ групу інвалідності, що
підтверджується довідкою серії 10 ААБ №
561202 (а.с.4).

Згідно з матеріалами адміністративної
справи, після встановлення позивачу ІІ
групи інвалідності, йому було
донараховано та виплачено компенсацію
в сумі 94,80 грн. відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 26 липня
1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (а.с.7).

01.08.2012 року позивач звернувся до
управління соціального захисту
населення Дунаєвецької районної
державної адміністрації Хмельницької
області із заявою про перерахунок та
виплату одноразової компенсації у
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідач відмовив у здійсненні
такого перерахунку, мотивуючи своє
рішення тим, що одноразова компенсація
позивачу виплачена на підставі вимог
чинного законодавства.

Не погодившись із вищезазначеним,
позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно з вимогами чинного
законодавства України позивач має
право на виплату одноразової
компенсації у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
внаслідок чого вимоги позивача є
обґрунтованими, а тому позов підлягає
задоволенню.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
не погоджується з висновками суду
першої інстанції по суті спору,
виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
Закону від 09.07.2007) одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується інвалідам II
групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Редакцію статті 48 вищенаведеного
Закону в частині виплати компенсацій у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати було змінено згідно
із Законом України від 28.12.2007 № 107-VI.

У новій редакції стаття 48 вказаного
Закону передбачала, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
виплачується в порядку та розмірі,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Однак зміни до статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", внесені
Законом України від 28.12.2007 № 107-VI,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. N 10-рп/2008.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22.05.2008, відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати одноразову компенсацію
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірах, встановлених
статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (в редакції Закону від
09.07.2007 р.).

Разом з тим, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік"
встановлено, що норми і положення
статті 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на відповідний рік.

В подальшому положення вказаного
Закону неконституційними не
визнавалися, а тому підлягали
застосуванню.

З матеріалів справи встановлено, що
вища група інвалідності позивачу
встановлена 14.05.2012 року під час
проведення повторного огляду, після
чого 05.09.2012 року позивач звернувся до
суду.

Таким чином, виплата позивачу різниці у
компенсації у зв'язку з тим, що йому
була встановлена інвалідність вищої
групи у 2012 році, у розмірі, визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", є законною, обґрунтованою
та відповідає вимогам чинного
законодавства України на час її
проведення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував усі обставини справи та
порушив норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим оскаржуване
рішення необхідно скасувати з
прийняттям нового про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління
соціального захисту населення
Дунаєвецької районної державної
адміністрації Хмельницької області
задовольнити повністю.

Постанову Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 27
вересня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління соціального захисту
населення Дунаєвецької районної
державної адміністрації Хмельницької
області про стягнення заборгованості, -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.