Справа № 588/291/14-а (2а/588/16/14)
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/33359/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

секретар Мороз Ю.М.

за участю відповідача та його
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року у справі за позовом
Тростянецького районного центру
зайнятості Сумської області до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної допомоги по
безробіттю,-

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2014 року Тростянецьким
районним центром зайнятості Сумської
області подано позов про стягнення з
ОСОБА_3 суми виплаченої йому допомоги
по безробіттю у розмірі 11045,30 грн.

Постановою Тростянецького районного
суду Сумської області від 15 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року апеляційну скаргу Тростянецького
районного центру зайнятості Сумської
області задоволено. Постанову
Тростянецького районного суду
Сумської області від 15 квітня 2014 року
скасовано та постановлено нову, якою
позовні вимоги задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь Тростянецького
районного центру зайнятості Сумської
області суму виплаченої йому допомоги
по безробіттю у розмірі 11045,13 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням
апеляційної інстанцій відповідач
звернувся з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 03
грудня 2012 року знаходився на обліку у
позивача як безробітній та йому
виплачувалася допомога по безробіттю.
27 листопада 2013 року виплату даної
допомоги припинено та з обліку знято, у
зв'язку з працевлаштуванням. Позивачем,
в ході перевірки страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», встановлено, що
при встановленні статусу безробітного,
відповідач був працевлаштований,
оскільки перебував у трудових
відносинах з ПрАТ «Хлібозавод
«Залізничник». Дана обставина призвела
до незаконного отримання ОСОБА_3
допомоги по безробіттю на суму 11045,30
грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції зробив
висновок про недоведеність факту
перебування відповідача у трудових
відносинах з ПрАТ «Хлібозавод
«Залізничник» 03 та 04 грудня 2012 року, а
відтак відсутність підстав для
стягнення виплаченої допомоги по
безробіттю у розмірі 11045,30 грн.

Скасовуючи судове рішення першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову задоволення позовних вимог,
суд апеляційної інстанції встановив,
що відповідач на день отримання
статуту безробітного 03 грудня 2012 року
знаходився у трудових відносинах з
підприємством «Хлібозавод
«Залізничник», і дана обставина не дає
права на отримання статусу
безробітного та на призначення
виплати допомоги по безробіттю.

Однак, з висновком суду апеляційної
інстанції колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про зайнятість населення» до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону
України «Про зайнятість населення»
передбачено, що статусу безробітного
може набути особа працездатного віку
до призначення пенсії (зокрема на
пільгових умовах або за вислугу років),
яка через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, готова та
здатна приступити до роботи.

Судами встановлено, що статус
безробітного та виплату допомоги
встановлено на підставі заяви ОСОБА_3, у
якій він зазначив про те, що не
займається трудовою діяльністю.

Так, відповідно до пункту 1.1 Інструкції
«Про порядок ведення трудових книжок
на підприємствах, в установах і
організаціях», затвердженої спільним
наказом Міністерства праці,
Міністерства юстиції, Міністерства
соціального захисту населення України
від 29.07.93 № 58, трудова книжка є
основним документом про трудову
діяльність працівника.

Судом першої інстанції досліджено
копію трудової книжки відповідача із
записів якої видно, що останній 22
листопада 2012 року був звільнений з
посади електрозварювальника ПАТ
«Хлібзавод Залізничник» у зв'язку із
закінченням строку трудової угоди,
дана обставина підтверджує те, що на
момент отримання статусу безробітного
ОСОБА_3 не був працевлаштований та не
перебував у офіційних трудових
відносинах з ПАТ «Хлібзавод
Залізничник».

У період з 03 грудня 2012 року до 10
листопада 2013 року ОСОБА_3 залучався до
оплачуваних громадських робіт за
направленням Тростянецького РЦЗ, що не
є порушенням умов перебування у
статусі безробітного і не впливає на
правомірність отримання матеріальної
допомоги по безробіттю.

Крім того, згідно з відомостей з
центральної бази даних державного
реєстру фізичних осіб ДПА України про
суми виплачених доходів ОСОБА_3 в
період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012
року, відповідач 22 листопада 2012 року
був звільнений з ПАТ «Хлібзавод
Залізничник», після чого знову
працював на вказаному підприємстві у
період з 07 грудня 2012 року по 31 грудня 2012
року, що відповідає укладеному
трудовому договору на участь у
оплачуваних громадських роботах від 07
грудня 2012 року.

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено правильний висновок про
дотримання відповідачем вимог закону
при подачі заяви про встановленні
статусу безробітного, а тому підстави
для повернення отриманої допомоги по
безробіттю у період з 03 грудня 2012 року
по 27 листопада 2013 року відсутні.

Що стосується посилання суду
апеляційної інстанції на наявність
відомостей про виплату коштів №156 за
грудень 2012 року у сумі 33,50 грн. як на
підтвердження перебування його у
трудових правовідносинах з ПАТ
«Хлібзавод Залізничник», суд
касаційної інстанції ставиться
критично, оскільки дані послання не
узгоджуються з іншими доказами та
поясненнями.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
апеляційної інстанції помилково
скасовано судове рішення першої
інстанції, яке ухвалене відповідно до
закону, а тому судове рішення
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 220, 221, 223, 226 230, 231 КАС
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2014
року скасувати, а постанову
Тростянецького районного суду
Сумської області від 15 квітня 2014 року у
справі за позовом Тростянецького
районного центру зайнятості Сумської
області до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної допомоги по безробіттю -
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.В. Ліпський

Судді:
С.В. Головчук

Ю.К. Черпак