Справа № 806/1965/14
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ
К/800/42815/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

здійснивши попередній розгляд справи
за адміністративним позовом
представника Новоград-Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирської області
(далі - Новоград-Волинська ОДПІ)до
відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції (далі - ВДВС) про скасування
постанови за касаційною скаргою
позивача на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2014 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 липня 2014 року, -

в с т а н о в
и л а :

У квітні 2014 року представник
Новоград-Волинської ОДПІ звернувся в
суд з позовом, відповідно до якого
просив:

визнати неправомірними дії ВДВС, які
полягають у поверненні позивачу
виконавчого листа, виданого
Житомирським окружним
адміністративним судом 04.10.2012 року, про
стягнення боргу з ДП «Пересувна
механізована колона №114» ВАТ
«Житомирводбуд»;

визнати протиправною і скасувати
постанову відповідача від 10.04.2014 року
про відмову у відкритті виконавчого
провадження;

зобов'язати ВДВС прийняти до
примусового виконання виконавчий лист
Житомирського окружного
адміністративного суду по
адміністративній справі №0670/2580/12.

Посилався на те, що державний
виконавець неправомірно відмовив у
відкритті виконавчого провадження,
оскільки виконавчий лист був виданий і
підлягав виконанню саме виконавчою
службою.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами попередніх
інстанцій, просить рішення судів
скасувати і ухвалите нове про
задоволення позову. Вказує на те, що
виконавча служба повинна завершити
процедуру примусового виконання
рішення суду, який видав виконавчий
лист.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
наступних підстав.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, 4 жовтня 2012 року
Житомирським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист у справі за позовом
Новоград-Волинської ОДПІ до ДП
«Пересувна механізована колона №114»
ВАТ «Житомирводбуд» про стягнення 8615,84
грн. податкового боргу по орендній
платі за землю.

Постановою ВДВС від 10.04.2014 року
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини першої статті 26 Закону України
від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон
№606-XIV).

Відмовляючи в задоволенні позову,
окружний суд, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що стягнення податкового боргу з
юридичних осіб здійснюється
податковими органами.

Висновок судів є законним та
обґрунтованим.

Згідно з пунктом 8 частини першої
статті 26 (наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження)
Закону №606-XIV державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець
послався на положення статті 95
Податкового кодексу України ( далі - ПК
України).

Такі посилання відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального права. Зокрема, порядок
стягнення податкового боргу платників
податків регулюється статтями 95 - 99
Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 цього
Кодексу стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної законодавчої норми
випливає, що ПК України встановлено
особливий порядок виконання судових
рішень про стягнення коштів з платника
податків у рахунок погашення
податкового боргу. Органами стягнення
за такими рішеннями, які здійснюють
процедуру їх примусового виконання, є
контролюючі органи в розумінні
Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу передбачений главою
12 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 N 22. Цей механізм передбачає
оформлення інкасового доручення для
примусового стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу. При цьому
судове рішення, на підставі якого з
платника податків стягуються кошти,
відповідно до пункту 12.4 зазначеної
Інструкції, до банку не подається.
Натомість реквізити відповідного
судового рішення зазначаються в самому
інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення
податкового боргу кошти відсутні,
контролюючий орган відповідно до
абзацу другого пункту 95.3 статті 95 ПК
України звертається до суду з позовом
про надання дозволу на погашення всієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі. Таке погашення
здійснюється на підставі зазначеного
рішення суду та прийнятого на його
підставі рішення органу доходів і
зборів шляхом продажу майна платника
податків на публічних торгах та/або
торгівельними організаціями в порядку,
визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95
ПК України.

Отже, чинне законодавство передбачає
окремий порядок примусового виконання
судових рішень про стягнення коштів у
рахунок погашення податкового боргу.
При цьому органи державної виконавчої
служби до цієї процедури не
залучаються.

Як установлено судами, спір виник з
приводу виконання судового рішення про
стягнення податкового боргу з
юридичної особи.

З урахуванням зазначених обставин та
норм права, суди попередніх інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку про
безпідставність позову. Доводи,
викладені в касаційній скарзі,
зазначений висновок не спростовують і
не дають підстав вважати судові
рішення такими, що ухвалені з
порушенням норм матеріального чи
процесуального права.

Як зазначалося вище, процедура
погашення податкового боргу є
самостійною процедурою, яка
регулюється окремими нормами, а саме ПК
України, а не законодавством про
виконавче провадження. Виняток із
наведеного правила становить
процедура стягнення податкового боргу
з фізичної особи. На відміну від
загального правила, передбаченого
пунктом 95.3 статті 95 ПК України,
відповідно до пункту 87.11 статті 87 цього
Кодексу орган стягнення звертається до
суду з позовом про стягнення суми
податкового боргу платника податку -
фізичної особи. Стягнення податкового
боргу за рішенням суду здійснюється
державною виконавчою службою
відповідно до закону про виконавче
провадження.

Протиставлення процедури погашення
податкового боргу з фізичної та
юридичної осіб (у першому випадку
державна виконавча служба залучається,
а в другому - ні) підтверджує, що
Податковий кодекс України чітко
розрізняє відповідні процедури.
Зазначене слугує на користь висновку
про відсутність необхідності
відкриття виконавчого провадження в
разі погашення податкового боргу
юридичних осіб.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирської області відхилити, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська