Справа № 333/6525/13-а
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а/333/206/14
Провадження № 333/6525/13-а
УХВАЛА

Іменем України

19 грудня 2014
року

м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Холод Р.С., при секретарі Шевченко І.П.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу клопотання
представника відповідача ОСОБА_4 щодо
закриття провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Запорізької міської ради, ОСОБА_3, треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації», Головне управління
Держземагенства у Запорізькій області
про скасування рішення Запорізької
міської ради та визнання державного
Акту на право власності недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2013 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Запорізької міської ради, ОСОБА_3, треті
особи без самостійних вимог:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації», Запорізьке головне
управління земельних ресурсів, про
скасування рішення Запорізької
міської ради п’ятого скликання № 82/274
від 24.06.2009 року та визнання державного
Акту про право власності на землю від
25.09.2009 року, виданого ОСОБА_3 недійсним.
У подальшому, третя особа – Запорізьке
головне управління земельних ресурсів
ухвалою суду була замінена на Головне
управління Держземагенства у
Запорізькій області.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те,
що 02.09.2010 року на виконання рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя державним виконавцем
Комунарської виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції ОСОБА_5, за участі представника
ДП ЗРФ Ценрту ДЗК ОСОБА_6, заступника
начальника СДІМ ОСОБА_7, заступника
начальника Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області ОСОБА_8
було складено акт, в якому зазначено, що
«….за адресою: м. Запоріжжя, вул.
Київська між земельними ділянками № 58
та № 60 в присутності понятих та
представника ДП ЗРФ Центру ДЗК
встановлені межові знаки між ділянками
№ 58 та № 60. Рішення суду виконано у
відповідності до виконавчого
документа». Під час проведення
зазначеної процедури та складання акту
державного виконавця від 02.09.2010 року
ОСОБА_1, у якої будинок розташований на
земельній ділянці за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Київська, 58, стало
відомо, що ОСОБА_3 приватизувала свою
земельну ділянку за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Київська, 60 на підставі
рішення Запорізької міської ради та
отримала державний Акт на землю без
погодження земельних меж з позивачем
та без надання письмової згоди на це
від ОСОБА_1 Також, позивач вважає, що
ОСОБА_3 сфальсифікувала окремі
документи, які стали підставою для
отримання оскаржуваних документів.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 до суду
надав заяву, в якій просить суд закрити
провадження у справі, вважаючи, що
зазначений спір повинен вирішуватися у
порядку цивільного законодавства,
враховуючи вимоги КАС України та
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року, так як є
рішення, що набрали законної сили з
того самого спору і між тими самими
сторонами (постанова Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2012
року про залишення позовних вимог
ОСОБА_1 без задоволення та ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
про залишення без змін постанови
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 02.02.2012 року) та спір виник
із земельних відносин. Відповідач
підтримала заяву свого представника.

Позивач та її представник ОСОБА_2
заперечували проти задоволення заяви
про закриття провадження у справі,
зазначивши, що оскаржуване рішення про
передачу ОСОБА_3 у власність земельної
ділянки №82/274 від 24.06.2009 року приймала
саме Запорізька міська рада, яка є
одним із відповідачів у справі та
суб’єктом владних повноважень, тому
позов і був заявлений відповідно до
вимог КАС України. Відповідаючи на
питання головуючого, ОСОБА_1 пояснила,
що спір виник, насамперед, через
незаконні дії (підробка документів, не
погодження земельних меж, відсутність
письмової згоди на це позивача)
відповідача ОСОБА_3 з приводу зміщення
межі земельної ділянки у бік останньої
між земельними ділянками сторін у
справі.

Вислухавши думки учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно п.9 ст.3 та ч.3 ст.50 КАС України
відповідачем в адміністративній
справі є суб'єкт владних повноважень,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» при вирішенні питань,
пов’язаних із компетенцією судів у
спорах, що виникають із земельних
відносин, суди мають виходити з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
України земля та земельні ділянки є
об’єктами цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з’ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов’язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб’єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Також, пунктом 7 зазначеної Постанови
передбачено, що земельні відносини,
суб’єктами яких є фізичні чи юридичні
особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об’єктами – землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного Кодексу України; далі – ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб’єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

У даному випадку одним із відповідачів
у справі є ОСОБА_3, що з аналізу п.9 ст.3 та
ч.3 ст.50 КАС України є недопустимим.

Зі змісту позову ОСОБА_1 та її пояснень
щодо підстав і приводів виникнення
спору вбачається, що спір між позивачем
та ОСОБА_3 виник виключно із земельних
відносин, тобто наявний спір про право
цивільне, а тому спір є
приватноправовим, а не
публічно-правовим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Доводи представника ОСОБА_3 щодо
підстави закриття даної справи за п.4 ч.1
ст.157 КАС України, відповідно до якого
суд закриває провадження у справі якщо
ж такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами, на
думку суду, є помилковими. Так, дійсно
постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 02.02.2012 року були
залишені позовні вимоги ОСОБА_1 без
задоволення та ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
зазначену постанову Комунарського
районного суду м. Запоріжжя залишено
без змін. Разом із тим, у вказаній
справі відповідачем було Управління
Держкомзему у м. Запоріжжі, а ОСОБА_9 та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації» третіми особами. Крім
того, позовні вимоги стосувалися лише
оскарження рішення Запорізької
міської ради щодо видачі ОСОБА_3
державного Акту на право власності.
Таким чином, судом встановлено, що на
цей час відсутні рішення, що набрали
законної сили з того самого спору і між
тими самими сторонами.

Враховуючи, що у адміністративному
позові ОСОБА_1 вбачається спір про
право цивільне, а тому спір є
приватноправовим, ОСОБА_3 є фізичною
особою, яка не може бути відповідачем у
даній справі за адміністративним
позовом, суд приходить до висновку про
необхідність закрити провадження у
справі, оскільки позов подано за
спором, що виник із цивільних відносин,
тому дана справа не підлягає розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 50, 157 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Запорізької міської ради, ОСОБА_3, треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації», Головне управління
Держземагенства у Запорізькій області
про скасування рішення Запорізької
міської ради та визнання державного
Акту на право власності недійсним –
закрити.

Роз’яснити позивачу його право на
звернення із вказаним позовом до
місцевого суду у порядку цивільного
законодавства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана протягом п’яти днів з дня
її проголошення до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя

Р.С. Холод