Справа № 2а-5812/10/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/19191/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Красноградської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
21.12.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011 по справі №2-а-5812/10/2070 за
позовом Приватного підприємства «ТД
СОФІ ПЛЮС» до Красноградської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 21.12.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011,
позовні вимоги Приватного
підприємства «ТД СОФІ ПЛЮС» до
Красноградської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення Красноградської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області від
23.04.2010 №/0 та від 23.04.2010 №/0.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Красноградська міжрайонна державна
податкова інспекція Харківської
області 31.03.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 08.04.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
21.12.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема,
підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статі 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», підпункту
5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», частини першої статті 203,
статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228
Цивільного кодексу України, положень
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 №363.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Красноградською
міжрайонною державною податковою
інспекцією Харківської області була
проведена планова виїзна перевірка
Приватного підприємства «ТД СОФІ ПЛЮС»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 26.06.2009 по 31.12.2009.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ч частини першої статті 203,
статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження податку на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 924007,00грн.; підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статі 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до заниження ПДВ в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 739207,00грн.

За результатами перевірки
Красноградською міжрайонною державною
податковою інспекцією Харківської
області складено акт від 12.04.2010
№369/23/36085094 та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23.04.2010
№/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
загальному розмірі 1386011,00грн. (основний
платіж - 924007,00грн.; штрафні (фінансові)
санкції - 462004,00грн.), від 23.04.2010 №/0
про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі
1072684,00грн. (основний платіж - 739207,00грн.;
штрафні (фінансові) санкції - 333447,00грн.).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що валові витрати та
податковий кредит позивача
підтверджено податковими накладними.

Суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Відповідно до підпунктів 7.4.1 та 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих
положень випливає, що умовами
реалізації права платника на
податковий кредит, а також на зменшення
оподатковуваного доходу на суму
понесених витрат є фактичне придбання
товарів (робіт, послуг) з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та наявність первинних
документів, оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

З'ясовуючи обставини реальності
вчинення господарської операції слід
ретельно перевіряти доводи податкових
органів про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або зафіксовані іншими
доказами.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються, тощо.

Зокрема, факт відсутності здійснення
господарської операції може
підтверджуватись неможливістю
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
недостатності фізичних, технічних та
технологічних можливостей певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, відсутність управлінського
або технічного персоналу, основних
фондів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів; облік
для цілей оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій.

Разом з тим, ні судом першої інстанції,
ні судом апеляційної інстанції не
надано оцінки обставинам справи щодо
реальності вчинення спірних
господарських операцій, судами не
з'ясовано умов відповідних договорів
та специфіки кожної господарської
операції позивача з контрагентом, не
витребувано докази на підтвердження
переміщення та оприбуткування
позивачем отриманих товарів, тощо.

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин
вимагає дослідження доказів, що
знаходиться поза межами касаційного
розгляду справи, встановлених статтею
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції із скасуванням
ухвалених судових рішень судів
попередніх інстанцій як таких, що не
відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, повно і
всебічно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230,
231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Красноградської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011 по
справі №2-а-5812/10/2070 скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв