Справа № 524/4212/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 р. Справа № 524/4212/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
30.10.2014р. по справі № 524/4212/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука

про визнання дій неправомірними та
зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30.10.2014р. відмовлено в задоволенні
позову по справі за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії.

В апеляційній скарзі позивач просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі. Заявник вважає, що судом першої
інстанції при ухвалення оскаржуваного
рішення неправильно застосовані норми
матеріального права та порушено норми
процесуального права, а саме: судом не
взято до уваги, що матеріальна допомога
позивачу на вирішення
соціально-побутових питань мала бути
виплачена у розмірі середньомісячної
заробітної плати, виходячи з приписів
постанови Кабінету Міністрів України
№268 від 09.03.2006р. "Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів", а також згідно
з вимогами колективного договору на
2010-2013 роки між відповідачем та трудовим
колективом. Факт відсутності у
відповідача коштів на проведення
зазначеної виплати не підтверджено
належними доказами по справі.

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач просить постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
посилаючись на вірну оцінку судом всіх
доказів по справі та ухвалення
оскаржуваної постанови у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював на посаді спеціаліста
І категорії по роботі з населенням за
місцем проживання організаційного
відділу виконкому Автозаводської
районної ради м. Кременчука у період з 3
серпня 2009 року по 9 квітня 2012 року
включно.

Матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань в розмірі
середньомісячної заробітної плати за
2009 позивачу не надавалась.

Залишаючи без задоволення позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що підстави для виплати позивачу
спірної матеріальної допомоги у
розмірі середньомісячної заробітної
плати відсутні у зв'язку з тим, що така
виплата не є обов'язковою та
провадиться за наявності коштів.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 та 6 ст. 33 Закону України
"Про державну службу" в редакції, чинній
на час звернення позивача із заявою про
виплату спірної матеріальної допомоги,
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Частиною 3 статті 21 Закону України "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" передбачено, що
джерелом формування фонду оплати праці
посадових осіб місцевого
самоврядування є місцевий бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 9 березня 2006
р. N 268, надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства
праці та соціальної політики України
від 16.10.2009 р. N 620/13/84-09, рішення про
надання такої матеріальної допомоги
приймається керівником відповідного
органу, виходячи з обставин, викладених
у заяві працівника.

Проте, відповідно до п. 5.3 розділу 5
колективного договору на 2006-2009 роки,
укладеного між відповідачем та
трудовим колективом, при наявності
коштів адміністрація зобов'язується
надавати матеріальну допомогу
працюючим у розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем (а.с.-5)

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
колективні договори і угоди" від 1 липня
1993 року N 3356-XII, умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що виплата матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових проблем позивачу
мала обов'язковий характер, та повинна
була проводитись у розмірі
середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, а також
виходячи з того, що відповідачем не
доведено правомірності своїх дій щодо
відмови позивачу у виплаті спірної
матеріальної допомоги в розмірі
середньомісячної заробітної плати, як
того вимагає ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
наявні підстави для скасування
постанови суду першої інстанції із
прийняттям нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 30.10.2014р. по справі № 524/4212/14-а
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області в частині не
нарахування та виплатити ОСОБА_1
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2009 рік в
розмірі середньомісячної заробітної
плати.

Зобов'язати Виконавчий комітет
Автозаводської районної ради м.
Кременчука Полтавської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань за 2009 рік в
розмірі середньомісячної заробітної
плати.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст постанови
виготовлений 26.12.2014 р.