Справа № 2а-19182/11/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року м. Київ
К/800/9660/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Борисенко І.В.

Карася О.В.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 березня
2013 року

та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 лютого 2012 року

по справі № 2а-19182/11/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Сканія Україна»

до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Сканія Україна»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 лютого 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 березня
2013 року, у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Сканія Україна» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

Перевіркою встановлено порушення: пп.
4.1.1 пп. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.5.3.1, пп.
5.3.5 п. 5.3, пп. 5.6.1 п. 5.6 ст. 5, п. 22.4 ст. 22
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), пп.
7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України
від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР),
п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.189.1 ст. 189
Податкового кодексу України.

27.07.2011 року ДПІ у Святошинському районі
м. Києва прийнято податкові
повідомлення-рішення №, яким
визначено податкове зобов'язання по
податку на прибуток в розмірі 1300719,00
грн. за основним платежем та 325179,75 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, №,
яким зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування на 915120,00 грн. та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
1,00 грн., №0, яким визначено
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 1492154,00 грн. та 243284,50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

ТОВ «Сканія Україна» оскаржено
зазначені податкові
повідомлення-рішення до ДПА у м. Києві,
яка рішенням № 9861/10/25-114 від 04.10.2011 року
задовольнила скаргу частково,
зменшивши суму донарахованих
зобов'язань.

За наслідками процедури
адміністративного оскарження 14.10.2011
року податковим органом було прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 1067225,00 грн. за основним платежем та
266806,25 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, №, яким визначено
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1223288,00 за основним
платежем та 202832,87 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, №, яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування на 691753,00 грн. та
застосовано штрафну санкцію в розмірі
1,00 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, для
забезпечення проживання своїх
працівників ТОВ «Сканія Україна»
придбавало послуги з оренди житлових
приміщень.

Перевіркою встановлено, що у
бухгалтерському обліку позивача
придбання зазначених послуг з оренди
відображено на рахунку «витрати на
найм житлових приміщень для іноземних
працівників» та у податковому обліку
зазначені послуги включені до складу
валових витрат у розмірі 1270299,00 грн.

За результатами перевірки податковий
орган дійшов висновку про те, що ТОВ
«Сканія Україна» не включено до складу
валових доходів суму послуг по
проживанню без стягнення плати або
будь-яких інших видів компенсацій,
всього на 1344327,00 грн.

З приводу даних доводів відповідача,
колегія суддів погоджується з
наступними висновками судів
попередніх інстанцій.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи копій трудових договорів від
01.01.2008 року та 01.07.2009 року, між ТОВ
«Сканія Україна» та ОСОБА_3, ОСОБА_6,
яких призначено на посаду директора та
генерального директора, компанія
зобов'язалась орендувати помешкання
працівникам згідно їх вибору з оплатою
в місяць і, крім того, сплачувати
рахунки за комунальні послуги, (п. 2.2
договору від 01.01.2008 року та п. 5.3
договору від 01.07.2009 року).

Встановлено, що товариство придбавало
послуги по оренді житлових приміщень
для власних потреб для забезпечення
проживання працівників (що зазначено
також у акті перевірки). Доказів того,
що між товариством та його директором
чи генеральним директором існували
договірні відносини з приводу оренди
та останніми здійснювалась сплата за
оренду не надано.

Доказів того, що товариство отримало
фактично дохід в розумінні ст. 4 Закону
№334/94-ВР відповідачем також не надано.

З огляду на те, що товариство не
отримувало доходів від зазначеної
господарської операції (оскільки
виступало отримувачем послуг оренди та
сплачувало за це кошти), то у
відповідності до положень Закону №
334/94-ВР та Закону № 168/97-ВР відсутній
об'єкт оподаткування, внаслідок чого
податкові повідомлення-рішення, якими
донараховано зобов'язання, прийнято
безпідставно.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Сканія Україна», укладено однотипні
договори з дилерами, відповідно до яких
ТОВ «Сканія Україна» надає дилеру
неексклюзивне (невиключне) право збуту
продукції ТОВ «Сканія Україна».

Відповідно до п. 2 договорів, дилер
купує і продає продукцію за власний
рахунок, від власного імені і на
власний ризик та не може брати на себе
будь-яких зобов'язань від імені ТОВ
«Сканія Україна». Якщо договір
купівлі-продажу було укладено
замовником безпосередньо із ТОВ
«Сканія Україна», то останнє сплачує
дилеру його агентську винагороду.
Розмір агентської винагороди
встановлювався у додатках до цих
договорів.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Сканія
Україна» до складу валових витрат
віднесено плату вищевказаним дилерам у
вигляді комісії за реалізацію товару в
розмірі 6116442,26 грн., а також до складу
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 1223288,45 грн.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ
«Сканія Україна» (як продавець) було
самостійно укладено договори
купівлі-продажу з контрагентами.

Згідно з умовами вказаних договорів
купівлі-продажу, ТОВ «Сканія Україна»
виступає як продавець та
зобов'язується передати у власність
покупців товар.

Згідно ч. 1 ст. 297 Господарського кодексу
України за агентським договором одна
сторона (комерційний агент)
зобов'язується надати послуги другій
стороні (суб'єкту, якого представляє
агент) в укладенні угод чи сприяти їх
укладенню (надання фактичних послуг)
від імені цього суб'єкта і за його
рахунок.

Згідно умов дилерських договорів, якщо
договір купівлі-продажу було укладено
замовником безпосередньо із позивачем,
то позивач сплачує дилеру його
агентську винагороду, розмір якої
встановлюється у додатку агентської
угоди. Крім цього, зобов'язаннями
агента є пошук покупців продукції,
супроводження укладення та виконання
договорів купівлі-продажу. До складу
агентських послуг не включаються
послуги з юридичного характеру щодо
укладення та виконання договорів
купівлі-продажу, агент не має права
самостійно від свого імені укладати з
покупцем будь-які договори
купівлі-продажу.

Агентська винагорода (комісія),
виплачується позивачем агенту після
надання звіту, який містить інформацію
про агентські послуги, відносно
кожного конкретного договору
купівлі-продажу продукції. Звіт
містить наступні дані: номер шасі
продукції, щодо якої укладено
відповідний договір купівлі-продажу;
найменування покупця продукції. До
звіту надається специфікація. Також в
підтвердження факту надання
агентом/дилером агентських послуг
слугує відповідний Акт
прийому-передачі.

Факт надання послуг дилерами
підтверджується складеними первинними
та іншими документами (договори
купівлі-продажу, дилерські угоди, акти
виконаних послуг, специфікації, докази
оплати).

Судами встановлено, що за рахунок
наданих дилерами послуг позивач
здійснював реалізацію продукції.

Згідно з п 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
валовими витратами є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються таким платником податку
для їх подальшого використання у
власній господарській діяльності.

З врахуванням того, що наявні в справі
докази підтверджують зв'язок понесених
позивачем витрат на послуги дилерів із
господарською діяльністю, суди дійшли
вірного висновку про те, що позивачем
правомірно включено суми оплат по
агентських договорах до валових витрат
та враховано при формуванні
зобов'язання з податку на прибуток.

З матеріалів справи вбачається, що
26.07.2010 року між ТОВ «Сканія Україна»
(довіритель) та СПД-ФО ОСОБА_4
(повірений) укладено договір № 1, згідно
якого довіритель доручив повіреному
надати наступні послуги: технічні
консультації потенційним клієнтам
продукції фірми, переговори відносно
цін та комплектації продукції,
телефонні переговори, пошук
потенційних клієнтів та робота з ними,
повний комплекс послуг по укладанню
договору купівлі-продажу між
потенційним клієнтом та ТОВ «Сканія
Україна».

Пунктом 2 договору обумовлено обов'язки
повіреного, а саме: виконувати дане
йому доручення власними силами;
ставити до відома довірителя кожну
неділю про хід виконання доручення;
негайно після укладання договору
повідомити довірителя про підписання,
контракту і передати довірителю
екземпляр контракту підписаного
покупцем; передати довірителю всі
повноваження в зв'язку з виконанням
доручення в термін 14 днів.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Сканія
Україна» до складу валових витрат
віднесено вартість послуг, придбаних у
СПД-ФО ОСОБА_4, на загальну суму 222234,98
грн.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ
«Сканія Україна» самостійно
здійснювало реалізацію автомобілів.

Згідно до ст. 1000 Цивільного кодексу
України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.
Договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Згідно до ст. 1007 Цивільного кодексу
України довіритель зобов'язаний видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення, забезпечити повіреного
засобами, необхідними для виконання
доручення, відшкодувати повіреному
витрати, пов'язані з виконанням
доручення, довіритель зобов'язаний
негайно прийняти від повіреного все
одержане ним у зв'язку з виконанням
доручення, довіритель зобов'язаний
виплатити повіреному плату, якщо вона
йому належить.

Податковий орган дійшов висновку, що
акти виконаних робіт, отриманих від
СПД-ФО ОСОБА_4, не містять інформації
про час, місце та характер послуги,
відсутні документи щодо передачі
повіреному повноважень на вчиненні
дій, звітів, догорів, укладених в межах
довіреності, тому вважає, що позивачем
неправомірно віднесено до складу
валових витрат 222274,98 грн.

Згідно ч. З ст. 243 ЦК України
повноваження комерційного
представника можуть бути підтверджені
письмовим договором між ним та особою,
яку він представляє, або довіреністю.

Як вбачається з договору від 26.07.2010
року, обсяг повноважень повіреного та
обов'язки визначені договором.

За результатами виконання договору
сторонами підписувались акти
здачі-приймання виконаних робіт.
Оплата здійснювалась на підставі
виписаних повіреним рахунків-фактур.

Копії первинних документів, номери
шасі, що зазначені в актах виконаних
робіт із агентами, звітах повіреного
співпадають із номерами шасі в
укладених ТОВ «Сканія Україна»
договорах купівлі-продажу продукції із
третіми особами.

З врахуванням того, що за рахунок
наданих повіреним послуг позивач
здійснював реалізацію продукції,
колегія суддів вважає, що позивач вірно
відносив вартість отриманих послуг на
валові витрати у відповідності до п. 5.1
ст. 5 Закону № 334/94-ВР.

Крім цього, податковим органом в акті
перевірки зазначено, що позивач
порушив вимоги пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР та п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України. Вказане порушення на
думку відповідача мало місце у зв'язку
з тим, що позивач у періоді, що
перевірявся, відносив до складу
податкового кредиту суми ПДВ в
загальному розмірі 268865,00 грн., сплачені
у зв'язку з придбанням агентських
послуг.

Згідно до пп. 7.4.1 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податків у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до пп. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Враховуючи, що вказані агентські
послуги були придбані з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності позивача, є
безпідставним висновок податкового
органу про порушення ТОВ «Сканія
Україна» пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
та пп. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України.

Крім цього, в ході перевірки податковий
орган дійшов висновку, що в результаті
допущених порушень податкового
законодавства, які відображено в п. 3.1.1
та в п. 3.1.2 розділу 3 акту перевірки
(задекларовані суб'єктом
господарювання показники у рядку 01.1,
04.1, 04.13 Декларації за 2009 року) та в
порушення пункту 22.4 Закону № 334/94-ВР,
при перевірці повноти визначення
податку на прибуток встановлено
завищення від'ємного значення об'єкта
оподаткування в розмірі 3544181,00 грн. за
2009 року та відповідно на суму 708836,00 грн.
у 3 та 4 кварталах 2010 року.

У зв'язку з зазначеним, відповідачем
було зроблено висновок про завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
сумі 691753,00 грн.

Враховуючи, що порушення, вказані в п.
3.1.1 та п. 3.1.2 акту перевірки, не мали
місце, висновок про завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
сумі 691753,00 грн. є безпідставним.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 березня
2013 року та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 лютого 2012 року по справі № 2а-19182/11/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підпис Борисенко І.В. підпис
Карась О.В.

Ухвала складена у повному обсязі 05.12.2014
р.