Справа № 826/17586/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства «Гладіатор»

до

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного

управління Міндоходів у місті Києва

про

визнання протиправними дій, зобо'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2014 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) Приватне підприємство «Гладіатор» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправною відмову ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві у прийнятті податкової декларації з податку па додану вартість ПП «Гладіатор 2008» за травень 2014 року та уточнюючого розрахунку до неї;

- зобов’язати ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняти та зареєструвати датою подачі (23 червня 2014 року) податкову декларацію з податку на додану вартість ПП «Гладіатор 2008» за травень 2014 року;

- зобов’язати ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняти та зареєструвати уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість за травень 2014 року.

У судовому засіданні 25 листопада 2014 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об’єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

23 червня 2014 року Приватним підприємством «Гладіатор 2008» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві подано податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2014 року.

03 вересня 2014 року до ДПІ за допомогою поштового відправлення було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов’язань з податку на додану вартість у зв’язку з виправленням самостійно виявлених помилок.

У судовому засіданні 26 листопада 2014 року представником позивача зазначено, що лист Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 26 червня 2014 року № 8075/10/26-59-18-04-17 до позивача не надходив.

В обґрунтування заперечень відповідачем надано доказ повернення поштової кореспонденції із зазначенням причини «по даній адресі фірми такої не має» та зазначено, що податкова декларація за травень 2014 року не прийнята у зв’язку з тим, що декларація складена з порушенням норм пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: недостовірний обов’язковий реквізит - «місцезнаходження платника податків».

Позивач не погоджується і такими доводами контролюючого органу та зазначає, що Приватне підприємство «Гладіатор» знаходиться за адресою вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб, яка і була вказана у спірній декларації.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, вважає адміністративний позов обґрунтованим з наступних підстав.

Пунктом 48.3 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

- найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність;

- дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);

- ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

- підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби.

Водночас п. 49.11 ст. 49 ПК передбачено, що у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Відповідно до повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації від 26 червня 2014 року № 8075/10/26-59-18-04-17, контролюючим органом не прийнято декларацію за травень 2014 року у зв’язку з тим, що вона складена з порушенням норм пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а саме: недостовірний обов’язковий реквізит - «місцезнаходження платника податків».

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб – підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

За визначенням частини 1 статті 1 цього Закону, Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців – це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно пункту 45.2. статті 45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

При цьому, відповідачем на спростування вищезазначеного доказів не надано.

Примірник податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року, який міститься в матеріалах справи підтверджує наявність необхідних реквізитів, передбачених пунктом 43.8 статті 43 Податкового кодексу України.

Позиція відповідача про невідповідність поданої декларації вимогам Податкового кодексу України є необґрунтованою і суперечить наданими позивачем доказам. Посилання відповідача на присвоєний позивачу стан - "відсутній за своїм місцезнаходженням" не відповідають дійсності і спростовуються наданими позивачем витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців від 15 квітня 2014 року та 10 листопада 2014 року, які свідчать, що офіційним зареєстрованим місцезнаходженням позивача є адреса, вказана ним у податковій декларації.

Таким чином, судом встановлено, що податкова адреса вказана позивачем в зазначеній податковій декларації за травень 2014 року, внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, повністю співпадають, що свідчить про помилковість висновків відповідача про відсутність за місцезнаходженням, а також про відсутність у податкового органу підстав для відмови у її прийнятті та реєстрації у встановленому порядку.

Підсумовуючи наведене в сукупності, суд зазначає, наявність чи відсутність посадових осіб Приватного підприємства «Гладіатор» за місцезнаходження не впливає на розгляд справи, оскільки дана обставина не визначена законом як підстава для не прийняття податкової звітності.

Посилання відповідача на те, що відповідно до Єдиного реєстру фізичних та юридичних осіб підприємців підприємство в графі «Статус відомостей про юридичну особу» зазначено, що «відомості не підтверджено» відхиляються, оскільки за відсутності запису «про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням» такі твердження відповідача є необґрунтованими.

Таким чином, доводи позивача і надані ним докази підтверджують зазначені в позовній заяві обставини, та свідчать про правильність оформлення податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року і відсутність законних підстав для її не прийняття.

При цьому, враховуючи встановлену в даному провадженні протиправність неприйняття податкової декларації за травень 2014 року, відмова контролюючого органу у прийнятті уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за травень 2014 року у зв’язку з неприйняттям податкової декларації також є необґрунтованою.

З аналізу викладених законодавчих норм та обставин справи, суд дійшов висновку, що суб’єктом владних повноважень, що, серед інших, має нести відповідальність за відмову у реєстрації податкової декларації позивача є Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві.

Отже, захист прав позивача має відбуватися шляхом пред’явлення позовних вимог про зобов’язання зареєструвати декларацію, у визнанні якої відмолено податковим органом.

З огляду на викладене, позовна вимога про визнання протиправною відмову ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві у прийнятті податкової декларації з податку па додану вартість ПП «Гладіатор 2008» за травень 2014 року та уточнюючого розрахунку до неї підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов’язання ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві прийняти та зареєструвати датою подачі (23 червня 2014 року) податкову декларацію з податку на додану вартість ПП «Гладіатор 2008» за травень 2014 року та уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість за травень 2014 року, суд вважає за необхідним, з урахуванням приписів статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою гарантування дотримання і захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, вийти за межі позовних вимог та задовольнити зазначену позовну вимогу у наступній редакції: вважати прийнятими та зареєстрованими податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2014 року та розшифровку податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів 23 червня 2014 року, а уточнюючий розрахунок - 03 жовтня 2014 року (відповідно до пошуку поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором, оскільки іншої інформації про отримання уточнюючого розрахунку суду не надано).

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі по справі, як суб’єкти владних повноважень, не виконали покладеного на них обов’язку щодо доказування.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи із меж заявлених позовних вимог та з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Приватного підприємства «Гладіатор» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Приватного підприємства «Гладіатор» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві у прийнятті податкової декларації з податку па додану вартість ПП «Гладіатор 2008» за травень 2014 року та уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року.

3.Вважати прийнятими та зареєстрованими податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2014 року та розшифровку податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів - 23 червня 2014 року, уточнюючий розрахунок з додатками - 03 жовтня 2014 року.

4. В решті вимог відмовити.

5. Судові витрати в сумі 36,54 грн. присудити на користь Приватного підприємства «Гладіатор» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник