Справа № 2а/0570/2588/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/39724/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Донецького обласного центру
зайнятості, Горлівського міського
центру зайнятості про визнання
протиправним і скасування наказу,
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати протиправним і
скасувати наказ від 03.02.2012 року №50-к «З
особового складу» в частині його
звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України, поновити на посаді головного
спеціаліста відділу активної
підтримки безробітних Горлівського
міського центру зайнятості та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, починаючи з 07.02.2012 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 05 квітня 2012
року позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Донецького обласного центру
зайнятості від 03 лютого 2012 року №50-к «З
особового складу» в частині звільнення
позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Зобов'язано Донецькій обласний центр
зайнятості поновити позивача на посаді
головного спеціаліста відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості.

Стягнуто з Горлівського міського
центру зайнятості на користь позивача
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 07 лютого
2012 року по 05 квітня 2012 року в сумі 6659,94
грн. з обов'язковим утриманням податків
і зборів згідно діючого законодавства.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано і прийнято нове судове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цього суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач в період з 19
листопада 2007 року займав посаду
головного спеціаліста відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості згідно наказу про
призначення від 19.11.2007 року №386-к.

У 1983 році позивач закінчив інститут по
спеціальності хімія та технологія
органічних сполук азоту за
кваліфікацією інженер хімік-технолог
та здобув повну вищу освіту.

Також 30.09.2000 року позивач закінчив
навчання в Луганському філіалі
Інституту підготовки кадрів державної
служби зайнятості «Регіональний
інститут менеджменту» і отримав
свідоцтво про підвищення кваліфікації
СПК 134454.

За угодою-направленням від 01.09.2004 року
№3 позивача було направлено на
перепідготовку за фахом «Менеджмент
організацій» для роботи на посаді
провідного спеціаліста відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості.

Крім того, позивач 28.02.2007 року закінчив
навчання на факультеті економіки та
управління Інституту підготовки
кадрів державної служби зайнятості
України за фахом «Менеджмент
організацій» та отримав кваліфікацію
менеджер - економіст.

На виконання постанови правління Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття від 01.11.2011 року №283
та наказу Державного центру зайнятості
від 08.11.2011 року №189 відбулися зміни в
організації виробництва і праці
Донецької обласної служби зайнятості.

Зміни в організації виробництва і
праці міських та районних центрів
зайнятості, зокрема, Горлівського
міського центру зайнятості, відбулись
згідно наказу Донецького обласного
центру зайнятості від 16.11.2011 року №353 та
у зв'язку із затвердженням директором
обласного центру зайнятості штатного
розпису Горлівського міського центру
зайнятості на 2011 рік.

Із затвердженого штатного розпису від
16.11.2011 року вбачається зменшення
кількості штатних посад державних
службовців у міському центрі
зайнятості на 10 одиниць, зокрема, у
відділі активної підтримки
безробітних - на 3 одиниці, 2 з яких
посади головних спеціалістів.

Для неупередженого вирішення
вказаного питання, керівником
Горлівського міського центру
зайнятості була створена робоча група,
згідно протоколу засідання якої від
18.11.2011 року за наслідками розгляду
обговорення інформації щодо рівня
кваліфікації та продуктивності праці
директору Донецького обласного центру
зайнятості було рекомендовано
звільнити у зв'язку із скороченням
численності працівників головного
спеціаліста відділу активної
підтримки безробітних Горлівського
міського центру зайнятості ОСОБА_4

З розділу 3 пункту 2 цього протоколу
вбачається, що іншому працівникові
цього ж відділу запропоновано посаду
головного спеціаліста відділу
взаємодії з роботодавцями
Горлівського міського центру
зайнятості на час відпустки іншого
працівника для догляду за дитиною до
досягнення нею віку 3 років.

Позивача 06.12.2011 року було ознайомлено з
попередженням про наступне звільнення
у зв'язку зі змінами в організації
виробництва та праці за пунктом 1
статті 40 КЗпП України після закінчення
двох місяців з моменту отримання
попередження.

Оскільки підписати попередження
позивач відмовився, то було складено
акт від 06.12.2011 року.

Позивач 08 грудня 2011 року відмовився від
запропонованої вакантної посади
провідного спеціаліста відділу
взаємодії з роботодавцями
Горлівського міського центру
зайнятості (тимчасово).

Наказом Донецького обласного центру
зайнятості від 03 лютого 2012 року №50-к
позивача 06.02.2012 року було звільнено з
посади головного спеціаліста відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості згідно п. 1 статті 40 КЗпП
України у зв'язку зі зміною в
організації виробництва і праці.

На момент звільнення у позивача було
дві повні вищі освіти, а 01.01.1999 року
позивачу присвоєно 11 ранг державного
службовця шостої категорії,
безперервний стаж роботи в службі
зайнятості - з 13.11.1995 року,
дисциплінарних стягнень позивач не мав
і відносно позивача неодноразово
застосовувались заохочення у вигляді
подяки.

З 07.05.2008 року позивач є пенсіонером і
отримує державну пенсію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну службу» (далі - Закон №3723-ХІІ)
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів.

Пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України
передбачено, що публічна служба - це
діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Регулювання правового становища
державних службовців, які працюють у
підрозділах державної служби
зайнятості, здійснюється відповідно до
Закону України «Про державну службу».

Статтею 5 Закону №3723-ХІІ встановлено,
що державний службовець повинен:
сумлінно виконувати свої службові
обов'язки; шанобливо ставитися до
громадян, керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Згідно ст. 10 Закону №3723-ХІІ основними
обов'язками державних службовців є:
додержання Конституції України та
інших актів законодавства України;
забезпечення ефективної роботи та
виконання завдань державних органів
відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі. Крім
того, державний службовець повинен
діяти в межах своїх повноважень. У разі
одержання доручення, яке суперечить
чинному законодавству, державний
службовець зобов'язаний невідкладно в
письмовій формі доповісти про це
посадовій особі, яка дала доручення, а у
разі наполягання на його виконанні -
повідомити вищу за посадою особу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України визначено,
що звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: 1) сімейним - при
наявності двох і більше утриманців; 2)
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; 4) працівникам,
які навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва, тощо.

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про вищу освіту» до структури
вищої освіти входять освітні й
освітньо-кваліфікаційні рівні:
молодший спеціаліст; бакалавр;
спеціаліст, магістр.

Частинами 3, 4 ст. 8 вказаного Закону
визначено, що спеціаліст -
освітньо-кваліфікаційний рівень вищої
освіти особи, яка на основі
освітньо-кваліфікаційного рівня
бакалавра здобула повну вищу освіту,
спеціальні уміння та знання, достатні
для виконання завдань та обов'язків
(робіт) певного рівня професійної
діяльності, що передбачені для
первинних посад у певному виді
економічної діяльності.

Магістр - освітньо-кваліфікаційний
рівень вищої освіти особи, яка на
основі освітньо-кваліфікаційного
рівня бакалавра здобула повну вищу
освіту, спеціальні уміння та знання,
достатні для виконання професійних
завдань та обов'язків (робіт)
інноваційного характеру певного рівня
професійної діяльності, що передбачені
для первинних посад у певному виді
економічної діяльності.

Підготовка фахівців
освітньо-кваліфікаційного рівня
магістра може здійснюватися на основі
освітньо-кваліфікаційного рівня
спеціаліста.

Отже, освітньо-кваліфікаційний рівень
магістра вище, ніж спеціаліста.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент звільнення позивача у відділі,
де позивач працював головним
спеціалістом, залишилось 5 штатних
одиниць головного спеціаліста.

Робочою групою відповідача за
наслідками розгляду інформації щодо
рівня кваліфікації та продуктивності
праці рекомендовано директору
Донецького обласного центру
зайнятості звільнити у зв'язку із
скороченням численності працівників
головного спеціаліста відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості ОСОБА_4

Виходячи з інформації щодо
кваліфікації і продуктивності праці
головних спеціалістів відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про наявність
переваг в залишенні на роботі згідно
приписів ст. 42 КЗпП України у головних
спеціалістів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перед
позивачем.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне звільнення працівників
персонально попереджають не пізніше,
ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне звільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Державна служба зайнятості пропонує
працівникові роботу в тій же чи іншій
місцевості за його професією,
спеціальністю, кваліфікацією, а при її
відсутності здійснює підбір іншої
роботи з урахуванням індивідуальних
побажань і суспільних потреб. При
необхідності працівника за його згодою
може бути направлено на навчання новій
професії (спеціальності) з наступним
наданням йому роботи.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП строки
виникнення і припинення трудових прав
та обов'язків обчислюються роками,
місяцями, тижнями і днями.

Згідно матеріалів справи позивач 06.12.2011
року була ознайомлена з попередженням
про наступне звільнення у зв'язку зі
змінами в організації виробництва та
праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України після
закінчення двох місяців з моменту
отримання попередження.

Позивач 08 грудня 2011 року відмовився від
запропонованої вакантної посади
провідного спеціаліста відділу
взаємодії з роботодавцями
Горлівського міського центру
зайнятості.

Наказом Донецького обласного центру
зайнятості від 03 лютого 2012 року №50-к
позивача 06.02.2012 року було звільнено з
посади головного спеціаліста відділу
активної підтримки безробітних
Горлівського міського центру
зайнятості згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України
в зв'язку зі зміною в організації
виробництва і праці відповідача.

З урахуванням ст. 49-2 та ст. 241-1 КЗпП
України позивача звільнили через два
місяці після прийняття рішення про
скорочення штату та попереднього
персонального попередження щодо
наступного звільнення, тобто 06.02.2012
року був останнім робочим днем
позивача, а з 07.02.2012 року позивач
перестав перебувати у трудових
відносинах з відповідачем.

Таким чином, колегія суддів
погоджується, що позивач був
звільнений відповідачем з дотриманням
вимог законодавства про працю.

Враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів також погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
що оскаржуваний наказ Донецького
обласного центру зайнятості від 03
лютого 2012 року №50-к «З особового
складу» в частині звільнення позивача
на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України є
правомірним.

Доводи касаційної скарги зроблених
судом апеляційної інстанції висновків
не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер