Справа № 2а-3169/10/1370
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/80890/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
МКВКП Територіального центру по
соціально-трудовій реабілітації до
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області про скасування рішення та
вимоги, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2010 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив скасувати рішення відповідача
від 22.12.2009 року №237 на суму 11807,60 грн. та
вимогу від 06.04.2010 року №10 на суму 8694,44
грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 грудня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що управлінням Пенсійного
фонду України в Миколаївському районі
Львівської області (далі - Управління
ПФУ) було проведено позапланову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог законодавства щодо нарахування,
обчислення і сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, інших платежів та надання
достовірних відомостей до органів
Пенсійного фонду.

За результатами проведення такої
перевірки був складений акт від 03.07.2009
року №39, яким встановлено, що позивачем
не ведеться в установленому порядку
облік сум заробітної плати (виплат,
доходу), на які нараховуються страхові
внески, та занижено заробітну плату, на
яку нараховуються і з якої утримуються
страхові внески, згідно із відомостями
та страховими внесками, відображеними
у Розрахунках сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підлягають сплаті за
період з квітня 2004 року по травень 2009
року і були подані позивачем до
відповідача.

Позивачем не заперечувалось того
факту, що нарахування страхових
внесків працівнику ОСОБА_5 проводилося
за ставкою 4%, проте довідки МСЕК про
встановлення такої інвалідності судам
не було надано.

У зв'язку з цим відповідачем і було
донараховано позивачу страхових
внесків на загальну суму 6961,44 грн.

Згідно із п. 8.2 Інструкції органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальнику вимоги, якщо дані
документальної перевірки результату
діяльності страхувальника свідчать
про донарахування сум страхових
внесків. Оскільки позивачу
донараховано страхові внески, тому
відповідачем і виставлено вимогу № Ю-49
від 03.07.2009 року про сплату боргу на суму
6 961,44 грн.

Рішенням відповідача від 27.07.2009 року № 1
вказану вимогу про сплату боргу
залишено без змін, а заяву позивача від
21.07.2009 року №5 щодо узгодження вимоги
про сплату боргу залишено без
задоволення.

Позивач подав до Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області скаргу від 11.08.2009 року №7 про
скасування вищезазначеного рішення,
яку також залишено без задоволення
рішенням від 08.09.2009 року №67.

Відповідачем було вказано, що
пред'явлені бухгалтерські документи
ведуться позивачем не в установленому
порядку, а тому факт невиплати
заробітної плати встановити не
можливо. У поданих позивачем
розрахунках сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підлягають сплаті за
період з січня 2004 року по травень 2009
року, лише у звіті за грудень 2006 року
зазначено заборговану суму зарплати в
розмірі 8400,00грн.

Рішенням від 22.12.2009 року №237
відповідачем застосовано фінансову
санкцію за донарахування органом
Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених і не сплачених страхових
внесків в сумі 11807,60 грн.

Листом Миколаївського районного
центру зайнятості від 15.04.2010 року №1026/04
повідомлено відповідача про те, що
позивачем при подачі звітності за 2
квартал 2009 року сторновано внесків для
застрахованих осіб на суму 13,79 грн.

Листом Миколаївської районної
виконавчої дирекції Львівського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 12.03.2010 року
№191 відповідача повідомлено про те, що
сторнування заробітної плати
позивачем за період з 01.01.2004 року по
31.12.2009 року не проводилося.

Рішення про сторнування заробітної
плати приймалося зборами засновників
позивача, а повноваження засновників
встановлені Статутом Малого
колективного виробничо-комерційного
підприємства «Територіальний центр по
соціальній реабілітації», згідно п. 4.1
якого до компетенції зборів
засновників не входить прийняття
рішення щодо сторнування нарахованої
заробітної плати працівникам за
попередні періоди.

Пунктом 1 ст. 4 Закону України «Про збір
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено, що
для підприємств всеукраїнських
громадських організацій інвалідів, де
кількість інвалідів становить не менше
50% від загальної чисельності працюючих,
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування визначаються за
ставкою 4% суми фактичних витрат на
оплату праці (грошового забезпечення)
працівників, що включають витрати на
виплату основної і додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних і компенсаційних
виплат.

Відповідно до поданих позивачем
документів не вбачається його статусу
як всеукраїнської громадської
організації інвалідів, а тому і не
вбачається підстав для сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за ставкою 4%.

Згідно Порядку формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду
України, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
05.11.2009 року №26-1, чинним вважається
останній електронний або паперовий
звіт, поданий страхувальником до
закінчення термінів подання звітності,
визначених цим Порядком.

Пунктом 5 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-ІV)
встановлено, що за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та несплачених
страхових внесків накладається штраф у
розмірі 5% зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-ІV
виключно з цим законом регулюються
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
визначається коло осіб, які підлягають
державному пенсійному страхуванню,
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки, порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Частина 2 ст. 20 Закону №1058-ІV вказує на
те, що страхові внески підлягають
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно ст.ст. 14, 15, 17 Закону №1058-ІV МКВКП
Територіальний центр зайнятості по
соціально-трудовій реабілітації є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та несе обов'язки з
нарахування, обчислення і сплати
страхових внесків в установлені строки
та в повному обсязі.

Частиною 6 ст. 18 Закону №1058-ІV визначено,
що законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування і
сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Судами було правильно взято до уваги
те, що відповідно до ч.6 ст. 19 Закону
№1058-ІV та п.п. 5.1.3 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 року №21-1, страхові внески
нараховуються на суми, зазначені в ч. 1
та ч. 2 ст. 19 Закону №1058-ІV, незалежно від
джерел їх фінансування, форми, порядку,
місця виплати і використання, а також
незалежно від того, чи були зазначені
суми фактично виплачені після їх
нарахування.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
відповідач діяв в межах наданої
компетенції відповідно до вимог
законодавства і не порушив права та
законні інтереси позивача. У зв'язку з
цим суди правомірно відмовили в
задоволенні даного позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
судами попередніх інстанцій висновків
не спростовують.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що підстав для
скасування чи зміни оскаржених судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу МКВКП
Територіального центру по
соціально-трудовій реабілітації
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер