Справа № 2а-17218/10/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2014 р. м.
Київ К/9991/23893/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко
Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.03.2011

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012

у справі № 2а-17218/10/2670 Окружного
адміністративного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Ю.Ф.Сі»

до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі м. Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.03.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012,
позов задоволено: скасовані податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Деснянському районі м. Києва від 17.11.2010
№ /0, № /0.

У касаційній скарзі ДПІ у Деснянському
районі м. Києва просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення та
постановити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
Закону України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Позивач не реалізував процесуальне
право щодо подання заперечень проти
касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Фактичною підставою для зменшення у
податковому обліку позивача сум
бюджетного відшкодування,
донарахування податкових зобов`язань
із податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 05.11.2010 №
7072/07-020/33780390. Згідно з цих висновків
позивачем порушені норми підпунктів
7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту
7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.7
пункту 7.7 ст.7 Закону № 168/97-ВР: завищено
податковий кредит на загальну суму
5828800,00 грн., в тому числі: за квітень 2010
року на 897,00 грн., за травень 2010 року -
169234,00 грн., за червень 2010 року - 3184200,00
грн., за липень 2010 року - 1530779,00 грн. та за
серпень 2010 року - 943690,00 грн., за
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Ікс-маркет», ТОВ «Експансія», ПП
«Інформаційно-консультаційний центр
«Облік», ТОВ «Інвестторгсервіс», ТОВ
«Спар центр», ТОВ «Максіма-2006», ТОВ
«Край», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Самшид»
на поставку послуг з мерчандайзингу,
передпродажної підготовки,
консультування з питань викладки
товарів в мережі роздрібної торгівлі,
маркетингу, консультування з питань
оптимальної цінової політики. За
висновком податкового органу ці
послуги не пов'язані з господарською
діяльністю позивача, оскільки ці
послуги надавались щодо товарів
(овочів та фруктів), які були поставлені
позивачем іншим покупцям і знаходились
у них на реалізації. Крім того, за
висновком податкового органу позивач
неправомірно сформував податковий
кредит за податковими накладними,
виписаними ТОВ «УФК-Юг» за наслідками
поставки овочів та фруктів, податкова
звітність якого за період з травня по
липень 2010 року визнана недійсною.
Внаслідок вказаних порушень позивачем
завищено суму бюджетного
відшкодування на 4886902,00 грн. у
податковому обліку за травень, липень,
серпень 2010 року та занижено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість на 581561,00 грн. у податковому
обліку за травень, липень, серпень 2010
року.

За результатами перевірки ДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення 17.11.2010:
№ /0 про визначення податкового
зобов`язання з податку на додану
вартість у сумі 768900,10 грн., у т.ч.: 585532,00
грн. - основний платіж, 183368,10 грн. -
штрафні (фінансові) санкції); № /0
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у податковому обліку за
травень, липень, серпень 2010 року у
розмірі 4886902,00 грн.

У судовому процесі встановлено, що
позивач сформовав податковий кредит у
податковому обліку за квітень, травень,
червень, липень, серпень 2010 року за
податковими накладними, виписаними ТОВ
«Ікс-маркет», ТОВ «Експансія», ПП
«Інформаційно-консультаційний центр
«Облік», ТОВ «Інвестторгсервіс», ТОВ
«Спар центр», ТОВ «Максіма-2006», ТОВ
«Край», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Самшид»
за наслідками відшкодування позивачем
цим контрагентам - своїм покупцям, їх
витрат на оплату послуг з:
мерчандайзингу, передпродажної
підготовки, консультування з питань
викладки товарів в мережі роздрібної
торгівлі, маркетингу, консультування з
питань оптимальної цінової політики
щодо товару, який попередньо був
придбаний цими контрагентами у
позивача, та ТОВ «УФК-Юг» - за
наслідками поставки позивачу овочів та
фруктів.

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту
7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац
перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї
статті).

При цьому законодавцем презумується
реальність оподатковуваних операцій
та витрат платника податку,
достовірність документів податкового
обліку.

За змістом наведених норм право
платника податку на додану вартість на
включення сум податку, сплачених
постачальнику у складі ціни за товари
(послуги), до податкового кредиту
обумовлено юридичним складом, до якого
входять такі юридичні факти, як
придбання платником податку у інших
платників цього податку товарів
(послуг) або основних фондів,
призначених для використання в
оподатковуваних операціях, що
відповідають цілям господарської
діяльності платника податку;
підтвердження податковою накладною,
виписаною постачальником - платником
податку, митною декларацією (іншими
подібними документами, перелік яких
встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Ці обставини відповідно до частини 1 ст.
138 КАС України входять до предмета
доказування при розгляді судом
адміністративного позову стосовно
правомірності рішення контролюючого
органу про донарахування сум
податкових зобов'язань з ПДВ та/або
зменшення сум бюджетного
відшкодування з цього податку.

Разом з тим, економічна доцільність
здійснення позивачем відшкодування
ТОВ «Ікс-маркет», ТОВ «Експансія», ПП
«Інформаційно-консультаційний центр
«Облік», ТОВ «Інвестторгсервіс», ТОВ
«Спар центр», ТОВ «Максіма-2006», ТОВ
«Край», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Самшид»
їх витрат на оплату послуги з:
мерчандайзингу, передпродажної
підготовки, консультування з питань
викладки товарів в мережі роздрібної
торгівлі, маркетингу, консультування з
питань оптимальної цінової політики
щодо товару, який попередньо був
придбаний цими контрагентами у
позивача не може вважатися
встановленим з огляду на те, що оцінка
доказів у справі зроблена судом без
дотримання вимог статті 86 КАС України.
Згідно з цією статтею суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 КАС України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів (частина 2 цієї
статті).

Зв`язок витрат платника податків із
господарською діяльністю та
спрямованість таких витрат на
отримання платником податків
економічної вигоди за наслідками їх
здійснення (витрат) як неодмінна
підстава для виникнення права на
податковий кредит прямо випливає із
вищенаведених норм Законів № 334/94-ВР та
№ 168/97-ВР.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій, застосувавши
вказані правові норми, зробили
висновок про зв`язок витрат позивача на
відшкодування ТОВ «Ікс-маркет», ТОВ
«Експансія», ПП
«Інформаційно-консультаційний центр
«Облік», ТОВ «Інвестторгсервіс» їх
витрат на оплату вказаних послуг щодо
товару, який попередньо був придбаний
цими контрагентами у позивача, із його
(позивача) власною господарською
діяльністю. Крім того, суди виходили з
того, що правомірність формування
позивачем податкового кредиту за
наслідками цих операцій з поставки
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
які виписані зареєстрованими як
платники податку на додану вартість
особами.

Заперечуючи проти позову та доводячи
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень, ДПІ у судовому
процесі звертала увагу суду на те, що
витрати позивача на відшкодування
вказаним контрагентам вартості послуг
з мерчандайзингу, передпродажної
підготовки, консультування з питань
викладки товарів в мережі роздрібної
торгівлі, маркетингу, консультування з
питань оптимальної цінової політики
щодо товару, який попередньо проданий
позивачем цим контрагентам, не
пов'язані з його господарською
діяльністю, оскільки відбувся факт
переходу права власності на цей товар.

Наведеним доводам ДПІ на підтвердження
відсутності зв'язку витрат позивача на
оплату вказаних послуг із його
господарською діяльністю суди
попередніх інстанцій у порушення вимог
статті 86 КАС України оцінки не дали,
тоді як обставини, на які посилається
податковий орган, входять до предмету
доказування у справі і мають істотне
значення для вирішення питання
стосовно права позивача на податковий
кредит за податковими накладними,
виписаними від імені вказаних
юридичних осіб.

Крім того, поза увагою як суду першої
інстанції, так і апеляційної інстанції
залишились обставини фактичної сплати
позивачем сум податку на додану
вартість у ціні понесених ним витрат,
що за нормами Закону № 168/97-ВР прямо
встановлено як підстава для
декларування сум бюджетного
відшкодування.

Відповідно до пункту 1.8 ст.1 Закону №
168/97-ВР бюджетне відшкодування - це сума,
що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету у зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7
цього Закону сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з підпунктом
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то: а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередніх
податкових періодах постачальникам
таких товарів (послуг); б) залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду (підпункт 7.7.2 цього пункту).

Отже, факт надмірної сплати податку на
додану вартість у ціні придбаного
товару (послуг) покупцем підлягає
обов'язковому встановленню при
вирішенні спору щодо правомірності
декларування платником податку суми
бюджетного відшкодування.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України.

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а отже
відповідно до частини 2 ст. 227 КАС
України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладене в цій
ухвалі для чого, в разі необхідності,
зобов'язати сторони надати докази, яких
не буде вистачати для з'ясування
відповідних обставин, або ж
витребувати такі докази у інших осіб, в
яких вони можуть знаходитися; дати
правильну юридичну оцінку
встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 КАС України.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва Державної податкової служби
задовольнити частково, скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23.03.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.03.2012,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: підписЄ.А.
УсенкоСудді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев