Справа № 822/4874/14
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4874/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського
В.К., при секретаріДехтярук В.В. , за
участі: представника позивача
представника відповідачаЛозюка С.Ф.,
Федючка В.М.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Волочиськ-Агро" м.
Волочиськ Хмельницької області до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
року Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області.

Свій позов позивач мотивує тим, що
відповідач на підставі акту перевірки
№ 894/22/ від 24 червня 2014 року
прийняв податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 10.07.2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 382796
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 82225 грн., та штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 300571 грн.

Актом перевірки встановлено порушення
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 209.3, 209.5 статті 209 Податкового
кодексу України та пунктів 3, 4
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 11 від 12.01.2011 року за рахунок
застосування податкової пільги з
податку на додану вартість всупереч
умовам її надання за період, що
підлягав перевірці в сумі 172972 грн., та
порушення пункту 187.1 статті 187, пункту
189.1 статті 189, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України внаслідок
чого позивачем занижено до сплати в
бюджет податкове зобов'язання по
загальній декларації на суму 82225 грн.

Відповідач заперечує право позивача на
формування податкового кредиту по
господарських взаємовідносинах з
приватним підприємством «Салфіт»
(спеціальна декларація) та із
підрядниками щодо передачі
паливно-мастильних матеріалів
(загальна декларація).

Висновки акту перевірки безпідставні,
а податкове повідомлення-рішення є
протиправним з огляду на наступне.

Позивач та П П «Салфіт» уклали договір
купівлі-продажу металопродукції № 060301
від 06.03.2013 року за яким позивач отримав
товар загальною вартістю в сумі 974200,20
грн.

Факт поставки товару за договором
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними.

Вивезення товару зі складу продавця
здійснювалось позивачем самостійно,
тому товарно-транспортні накладні
відсутні.

Отриманий товар оплачений позивачем,
що підтверджується платіжними
дорученнями.

Наведені документи бухгалтерського
обліку повністю відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Оскільки перевіркою не встановлені
обставини з якими Податковий кодекс
України пов'язує позбавлення платника
податків права на податковий кредит,
зменшення суми податкового кредиту і
нарахування податкових зобов'язань
суперечить вимогам Податкового
кодексу України.

Податковий кредит формувався на
підставі отриманих податкових
накладних, що і підтверджено актом
перевірки.

Право на формування податкового
кредиту не залежить від діяльності
контрагента позивача. Позивач не
зобов'язаний здійснювати контроль за
дотриманням постачальником товару у
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
ним вимог податкового законодавства.

Перевіркою не встановлено неналежного
використання коштів, що знаходяться на
спеціальних рахунках платника.

Згідно договорів про надання послуг,
укладених з Ф Г «Вікторія» та ТОВ
«Облагрохім-Черкаси», останні надавали
послуги по обмолоту сої та внесення
рідкого аміаку в грунт. Послуги
надавались технікою, що належить
підрядникам, а замовник проводив
заправку техніки дизельним паливом за
власні кошти.

Передача паливно-мастильних
матеріалів від замовника до виконавця
послуг не проводилась, контроль за
паливом залишався у його
власника-позивача.

Таким чином висновок відповідача про
те, що передача паливно-мастильних
матеріалів в межах договорів є
безоплатним постачанням товарів,
суперечить нормам чинного
законодавства.

На підставі викладеного позивач вважає
податкове повідомлення-рішення
відповідача № від 10.07.2014 року,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 382796 грн., в тому числі за
основним платежем в сумі 82225 грн., та
застосованими штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 300571 грн.,
таким, що не відповідає нормам чинного
законодавства та фактичним обставинам,
тому його необхідно визнати
протиправним та скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні уточнив позовні вимоги і
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача за
виключенням збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 20908 грн., в тому числі за
основним платежем в сумі 13939 грн., та
нарахованих штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) в сумі 6970 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримав повністю, пояснивши суду, що
відповідач на підставі акту перевірки
№ 894/22/ від 24 червня 2014 року
прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 382796 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 82225
грн., та штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 300571 грн.

Актом перевірки встановлено порушення
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 209.3, 209.5 статті 209 Податкового
кодексу України та пунктів 3, 4
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 11 від 12.01.2011 року за рахунок
застосування податкової пільги з
податку на додану вартість всупереч
умовам її надання за період, що
підлягав перевірці с сумі 172972 грн., та
порушення пункту 187.1 статті 187, пункту
189.1 статті 189, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України внаслідок
чого позивачем занижено до сплати в
бюджет податкове зобов'язання по
загальній декларації на суму 82225 грн.

Відповідач заперечує право позивача на
формування податкового кредиту по
господарських взаємовідносинах з
приватним підприємством «Салфіт»
(спеціальна декларація) та із
підрядниками щодо передачі
паливно-мастильних матеріалів
(загальна декларація).

Висновки акту перевірки безпідставні,
а податкове повідомлення-рішення є
протиправним з огляду на наступне.

Позивач та П П «Салфіт» уклали договір
купівлі-продажу металопродукції № 060301
від 06.03.2013 року за яким позивач отримав
товар загальною вартістю на суму 974200,20
грн.

Факт поставки товару за договором
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними.

Вивезення товару зі складу продавця
здійснювалось позивачем самостійно,
тому товарно-транспортні накладні
відсутні.

Отриманий товар оплачений позивачем,
що підтверджується платіжними
дорученнями.

Наведені документи повністю
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Оскільки перевіркою не встановлені
обставини з якими Податковий кодекс
України пов'язує позбавлення платника
податків права на податковий кредит,
зменшення позивачу суми податкового
кредиту і нарахування податкових
зобов'язань суперечить вимогам
Податкового кодексу України.

Податковий кредит формувався на
підставі отриманих податкових
накладних, що і підтверджено актом
перевірки.

Право на формування податкового
кредиту не залежить від діяльності
контрагента позивача. Позивач не
зобов'язаний здійснювати контроль за
дотриманням постачальником товару у
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
ним вимог податкового законодавства.

Перевіркою не встановлено неналежного
використання коштів, що знаходяться на
спеціальних рахунках платника.

Згідно договорів про надання послуг,
укладених з Ф Г «Вікторія» та ТОВ
«Облагрохім-Черкаси», останні надавали
послуги по обмолоту сої та внесення
рідкого аміаку в грунт. Послуги
надавались технікою, що належить
підрядникам, а замовник проводив
заправку техніки дизельним паливом за
власні кошти.

Передача паливно-мастильних
матеріалів від замовника до виконавця
послуг не проводилась, контроль за
паливом залишався у власника-позивача.

Таким чином висновок відповідача про
те, що передача паливно-мастильних
матеріалів в межах договорів є
безоплатним постачанням товарів,
суперечить нормам чинного
законодавства.

На підставі викладеного позивач вважає
податкове повідомлення-рішення
відповідача № від 10.07.2014 року,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 382796 грн., в тому числі за
основним платежем в сумі 82225 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в сумі 300571 грн., таким,
що не відповідає нормам чинного
законодавства та фактичним обставинам,
тому його необхідно визнати
протиправним та скасувати з
врахуванням уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
повністю, пояснивши суду, що податкове
повідомлення-рішення є правомірним,
оскільки прийняте у повній
відповідності до вимог Податкового
кодексу України.

Позивач до бази оподаткування податком
на додану вартість не відніс операції з
поставки палива Ф Г «Вікторія» та ТОВ
«Облагрохім-Черкаси», що призвело до
заниження податкових зобов'язань.

При перевірці господарських відносин
позивача з П П «Салфіт», позивач не
надав документальних підтверджень
щодо оприбуткування металопродукції
на склад та її подальшого обліку і
використання.

Перевіркою не підтверджено реальність
операцій з поставки товарів П П
«Салфіт» позивачу.

На підставі отриманих від П П «Салфіт»
податкових накладних не можна
формувати податковий кредит.

Враховуючи наведене, у задоволенні
позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України (пункт 1.1
статті 1).

В судовому засіданні встановлено, що
позивач 07.10.2004 року зареєстрований
Волочиською районною державною
адміністрацією Хмельницької області
як юридична особа та відповідно до
статтей 15, 16 Податкового кодексу
України є платником податків, зборів і
зобов'язаний стати на облік у
контролюючих органах в порядку,
встановленому законодавством України,
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки і збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Згідно пункту 41.1 статті 41 Податкового
кодексу України контролюючими
органами є органи доходів і
зборів-центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізує державну податкову, державну
митну політику, забезпечує формування
та реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску його територіальні
органи.

Однією із функцій органів державної
податкової служби яку вони виконують
згідно підпункту 19.-1.1.1 пункту 19.-1.1
статті 19 Податкового кодексу України є
здійснення контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування і
сплати податків та зборів,
установлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Порядок проведення перевірок
встановлений главою 8 Податкового
кодексу України.

Пунктом 75.1, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, статтею 76 Податкового кодексу
України встановлено, що контролюючі
органи мають право проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних
планових перевірок встановлений
статтею 77 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 77.4 статті 74 Податкового
кодексу України про проведення
документальної планової перевірки
керівником контролюючого органу
приймається рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
планової перевірки платника податків
надається лише у випадку, коли йому не
пізніше ніж за 10 календарних днів до
дня проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку або надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення копію наказу про
проведення документальної планової
перевірки та письмове повідомлення із
зазначенням дати початку проведення
такої перевірки.

Посадовими особами Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції на підставі наказу № 402 від
23.04.2014 року проведено документальну
планову виїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю «Волочиськ
Агро».

Повідомлення про проведення
зазначеної перевірки та копію наказу
про проведення перевірки вручено під
розписку головному бухгалтеру
підприємства 24.04.2014 року.

Пунктом 77.9 статті 77 Податкового
кодексу України визначено, що порядок
оформлення результатів документальної
планової перевірки встановлено
статтею 86 цього Кодексу.

За результатами перевірки відповідач
склав акт «Про результати
документальної планової перевірки ТОВ
«Волочиськ Агро» м. Волочиськ, , з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року», № 894/22/ від 24 червня 2014
року.

Перевіркою встановлено порушення
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 209.3, 209.5 статті 209 Податкового
кодексу України, пункти 3, 4 Постанови
Кабінету Міністрів України № 11 від
12.01.2011 року «Про затвердження Порядку
акумулювання сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих в банках», за рахунок
застосування податкової пільги з
податку на додану вартість всупереч
умовам її надання за період, що
підлягав перевірці в сумі 172972 грн., в
тому числі у розрізі звітних періодів:

-березень 2013 року в сумі 23936 грн.,

-квітень 2013 року в сумі 239 грн.,

-травень 2013 року в сумі 32266 грн.,

-червень 2013 року в сумі 19749 грн.,

-листопад 2013 року в сумі 96782 грн.

Також перевіркою встановлено
порушення пункту 187.1 статті 187, пункту
189.1 статті 189, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, внаслідок
чого позивачем занижено до сплати в
бюджет податкове зобов'язання з
податку на додану вартість по
загальній декларації на суму 82225 грн., в
тому числі:

-за жовтень 2013 року в сумі 32620 грн.,

-за листопад 2013 року в сумі 49605 грн.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового
кодексу України визначено, що
податкове повідомлення-рішення
приймається керівником контролюючого
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу,
для надсилання (вручення) податкових
повідомлень-рішень (за результатами
фактичної перевірки - з дня реєстрації
(надходження) акта такої перевірки до
контролюючого органу за основним
місцем обліку платника податків), а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно пунктів 58.1, 58.2 статті 58
Податкового кодексу України
встановлено, що у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Податкове повідомлення-рішення
надсилається (вручаться) за кожним
окремим податком, збором та/або разом
із штрафними санкціями, передбаченими
цим Кодексом, а також за кожною
штрафною (финансовою) санкцією за
порушення норм іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на такий контролюючий орган,
та/або пенею за порушення строків
розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 382796 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 82225
грн., і застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 300571 грн.

Позивач оскаржив зазначене податкове
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку, але
рішеннями Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області і
Державної фіскальної служби України у
задоволенні скарг було відмовлено.

Податкове повідомлення-рішення
прийняте на підставі таких висновків
перевірки.

Позивач зареєстрований у ДПІ у
Волочиському районі платником
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість, що
підтверджується свідоцтвом про таку
реєстрацію № 100245412 від 21.09.2009 року.

Позивач за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013
року щомісячно подає дві податкові
декларації з податку на додану
вартість: спеціальну декларацію № 1
(діяльність у сфері сільського
господарства) та загальну декларацію.

За період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року
позивач задекларував податковий
кредит з податку на додану вартість по
спеціальній декларації в сумі 78481511 грн.
Перевіркою встановлено, що податковий
кредит за цей період позивачем
завищено в сумі 172972 грн., в тому числі по
взаєморозрахунках з П П «Салфіт» на
суму 159033 грн.

Волочиським відділенням Хмельницької
ОДПІ отримано акт ДПІ Бабушкінського
району м. Дніпропетровська №
88/04-62-22-3/32694310 від 07.02.2014 року, згідно
якого вбачається, що неможливо
провести зустрічну звірку П П «Салфіт»
щодо підтвердження реальності
здійснення господарських відносин із
контрагентами за січень-вересень 2013
року.

П П «Салфіт» відсутнє за податковою
адресою та по ньому прийнято рішення
про припинення.

За результатами зустрічної звірки за
інформацією отриманою з
автоматизованих баз даних ДПІ
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська не підтверджено
реальність проведених господарських
операцій за січень-вересень 2013 року з
контрагентами-покупцями в частині
реалізації товарів, попередньо
придбаних у
контрагентів-постачальників за
січень-вересень 2013 року.

За результатами перевірки сторновано
податкові зобов'язання П П «Салфіт» чим
спричинено виникнення розбіжностей в
автоматизованій системі співставлення
податкових зобов'язань П П «Салфіт» та
податкового кредиту ТОВ
«Волочиськ-агро».

П П «Салфіт» не подає податкову
звітність з 12.10.2013 року, чисельність
працюючих відповідно до звіту 1 Д Ф за 3
квартал 2013 року становить 3 чоловіка.

На перевірку позивач надав договір
купівлі-продажу укладений між ТОВ
«Волочиськ-агро»-покупцем та П П
«Салфіт»-продавцем. Згідно цього
договору передбачалась поставка
металопродукції.

За результатами аналізу документів
наданих позивачем в ході перевірки,
встановлено відсутність
документального підтвердження щодо
поставки продукції, її оприбуткування
та подальшого використання в межах
господарської діяльності платника і як
наслідок не підтверджено факт
правомірності віднесення до
податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість за звітні
періоди березень-жовтень 2013 року в сумі
159033 грн., в тому числі:

-березень 2013 року в сумі 23936 грн.,

-травень 2013 року в сумі 32266 грн.,

-червень 2013 року в сумі 15837 грн.,

-липень 2013 року в сумі 33150 грн.,

-серпень 2013 року в сумі 28267 грн.,

-вересень 2013 року в сумі 25577 грн.

За період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року
позивач по загальній декларації
задекларував податкові зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 6276757
грн. Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за цей період
встановлено їх заниження в сумі 82225
грн., за рахунок не включення до бази
оподаткування операцій з поставки
паливно-мастильних матеріалів в межах
договорів про надання послуг наступним
контрагентам:

1. Ф Г «Вікторія» за укладеним договором
про надання послуг по збиранню врожаю
№ 06/09/13 від 06.09.2013 року, відповідно до
якого Ф Г «Вікторія» на протязі
вересня-жовтня 2013 року надавала
послуги по обмолоту сої для ТОВ
«Волочиськ-агро». Послуги надавались
технікою Ф Г «Вікторія» заправку якої
паливно-мастильними матеріалами
здійснював замовник-ТОВ
«Волочиськ-агро».

2. ТОВ «Облагрохім-Черкаси» за
укладеним договором про надання послуг
по внесенню рідкого аміаку в грунт № 74
від 21.08.2013 року, відповідно до якого ТОВ
«Облагрохім-Черкаси» на протязі
жовтня-листопада 2013 року надавало
послуги по внесенню рідкого аміаку в
грунт для ТОВ «Волочиськ-агро». Послуги
надавались технікою ТОВ
«Облагрохім-Черкаси» заправку якої
паливно-мастильними матеріалами
здійснював замовник-ТОВ
«Волочиськ-агро».

На підставі підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
контролюючий орган зробив висновок, що
заправка паливно-мастильними
матеріалами техніки юридичних осіб які
надають послуги своєю технікою
замовнику послуг є постачанням товару,
а тому вважається продажем та підлягає
оподаткуванню, а не списанню на витрати
підприємства.

Висновки акту перевірки та прийняте на
їх підставі податкове
повідомлення-рішення, суд вважає
протиправними, враховуючи наступне.

Що стосується встановленого порушення
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 209.3, 209.5 статті 209 Податкового
кодексу України, пункти 3, 4 Постанови
Кабінету Міністрів України № 11 від
12.01.2011 року «Про затвердження Порядку
акумулювання сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих в банках», за рахунок
застосування податкової пільги з
податку на додану вартість всупереч
умовам її надання за період, що
підлягав перевірці в сумі 172972 грн., в
тому числі по взаємовідносинах з
контрагентом П П «Салфіт» на суму 159033
грн.

Позивач не оскаржує протиправність
податкового повідомлення-рішення №
від 10.07.2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 382796
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 82225 грн., і застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в розмірі
300571 грн., в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 20908 грн., в тому
числі застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі
20908 грн., та вважає в цій частині
податкове повідомлення-рішення
правомірним, про що подав письмову
заяву про уточнення позовних вимог.

ТОВ «Волочиськ-агро»-покупець та П П
«Салфіт»-продавець уклали договір
купівлі-продажу № 0603301 від 06 березня 2013
року.

Згідно пункту 1.1 частини 1, пункту 4.2
частини 4 цього договору в порядку і на
умовах визначених договором продавець
зобов'язується передати у власність
покупця металопродукцію, назва,
кількість, асортимент і ціна якої
встановлюється у відповідності із
рахунком, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його в строк
і в розмірі, передбачених договором.

Прийом-передача товару здійснюється
уповноваженими представниками сторін
на складі продавця і оформлюється
видатковими накладними.

На підставі вказаного договору ТОВ
«Волочиськ-агро» отримало
металопродукцію на підставі
видаткових накладних.

Транспортування металопродукції
підтверджується товарно-транспортними
накладними.

Перелік видаткових накладних
наведений в акті перевірки, копії
додані до матеріалів справи.

Копії товарно-транспортних накладних
надані представником позивача в
судовому засіданні.

Отриманий товар оплачений продавцю
позивачем повністю.

Позивач отримав від П П «Салфіт»
податкові накладні на загальну суму
954200 грн., в тому числі податок на додану
вартість в сумі 159033 грн.

Факт отримання податкових накладних
підтверджується актом перевірки,
поясненнями сторін, копіями податкових
накладних та реєстрами виданих та
отриманих податкових накладних за
березень, травень, червень, липень,
серпень, жовтень 2013 року.

За період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року
позивач задекларував податковий
кредит з податку на додану вартість по
скороченій декларації (спеціальний
режим оподаткування діяльності у сфері
сільського господарства) в сумі 78481511
грн. Перевіркою встановлено, що
податковий кредит за цей період
позивачем завищено в сумі 172972 грн., в
тому числі по взаєморозрахунках з П П
«Салфіт» на суму 159033 грн.

Згідно підпункту а) пункту 185.1 статті 185,
пункту 188.1 статті 188 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до статті 194 Податкового
кодексу України операції, зазначені у
статті 185 цього Кодексу, крім операцій,
що не є об'єктом оподаткування,
звільнених від оподаткування, та
операцій, до яких застосовується
нульова ставка, оподатковуються за
ставкою, зазначеною в підпункті "а"
пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є
основною.

Податок становить 17 відсотків бази
оподаткування та додається до ціни
товарів/послуг.

Так як ТОВ «Волочиськ-агро» та П П
«Салфіт» в період часу здійснення
господарських операцій були
платниками податку на додану вартість,
такі господарські операції по продажу
товару є об'єктом оподаткування таким
податком, тому П П «Салфіт» провело
оподаткування постачання товару
згідно із базою оподаткування за
ставкою встановленою Законом.

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1,
пунктів 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій в тому числі з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

-дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Позивач закуплену та отриману
металопродукцію використовував в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку для реконструкції цукрового
заводу, що підтверджується наданими
копіями прибуткових ордерів, вибірково
актів на списання використаних
матеріалів, доданих до матеріалів
справи.

Аналізуючи вказані норми Податкового
кодексу України, встановлені обставини
у справі, суд приходить до висновку, що
основним документом, який підтверджує
право платника податку на податковий
кредит є належно виконана податкова
накладна, за умови придбання товару з
метою його подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, в зв'язку з чим вважає, що
позивач сформував податковий кредит у
звітних (податкових) періодах на
підставі отриманих податкових
накладних від П П «Салфіт» цілком
правомірно у повній відповідності до
вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник
податку-продавець товарів/послуг
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну та зареєструвати її в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Виявлення розбіжностей даних
податкової накладної та Єдиного
реєстру податкових накладних є
підставою для проведення
контролюючими органами документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є
підставою для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки зазначеного продавця для
з'ясування достовірності та повноти
нарахування ним зобов'язань з податку
за такою операцією.

Жодного порушення перерахованих норм
Податкового кодексу України, позивачем
не допущено, таких порушень не
встановлено ні актом перевірки ні при
розгляді спору в суді.

Відповідно до пунктів 209.1, 209.2 статті 209
Податкового кодексу України резидент,
який провадить підприємницьку
діяльність у сфері сільського і
лісового господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті може обрати
спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

При проведенні перевірки не
встановлено жодного факту неналежного
використання сум податку на додану
вартість, нарахованих
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
які не сплачені до бюджету та повністю
залишені в розпорядженні позивача для
відшкодування суми податку, сплаченої
(нарахованої) постачальнику на
вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

В судовому засіданні представником
відповідача також не наведено таких
фактів.

Суд при вирішенні спору не бере до
уваги пояснення представника
відповідача виходячи із такого.

Із пояснень представника позивача
судом встановлено, що товар отриманий
позивачем від П П «Салфіт» за договором
купівлі-продажу позивач
використовував у своїй господарській
діяльності, що об'єктивно
підтверджується доданими до
матеріалів справи копіями відповідних
документів.

Відповідачем при проведенні перевірки
не встановлено можливого надходження
до позивача такого товару як
металопродукція від інших продавців чи
постачальників.

Державним податковим органом не надано
жодних доказів того, що відомості в
первинних документах бухгалтерського
та податкового обліку позивача,
оформлених при виконанні зазначеного
договору купівлі-продажу не
відповідають дійсності.

Право позивача на податковий кредит не
залежить від діяльності П П «Салфіт»,
зокрема відсутності його за
місцезнаходженням при проведені
перевірки на що посилається
представник відповідача.

Враховуючи висновки відповідача про
те, що договір купівлі-продажу не має
реального характеру суд вважає, що
таким чином він підпадає під ознаки
нікчемності за висновками відповідача.

Для прийняття рішення зі спору
необхідно встановлювати, у чому
виявилась завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення угоди, і хто з її учасників
мав намір на досягнення цієї мети. За
відсутності таких доказів наявність
умислу у юридичної особи не може
вважатись установленою.

Аналізуючи все в сукупності суд
приходить до висновку, що намір сторін
у дослідженому договорі
купівлі-продажу, щодо вчинення
господарських зобов'язань з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
та суспільства, за досліджених
обставин у судовому засіданні свого
підтвердження не знайшов.

Доказів того, що укладений договір є
таким, що не має реальних наслідків
відповідачем не надані, у акті
перевірки не наведені.

Згідно пунктів 123.1, 123.2 статті 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, -тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування-тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Використання платником податків
(посадовими особами платника податків)
сум, що не сплачені до бюджету
внаслідок отримання (застосування)
податкової пільги, не за призначенням
та/або всупереч умовам чи цілям її
надання згідно із законом з питань
відповідного податку, збору, платежу
додатково до штрафів, передбачених
пунктом 123.1 цієї статті,-тягне за собою
стягнення до бюджету суми податків,
зборів, платежів, що підлягали
нарахуванню без застосування
податкової пільги.

Згідно розрахунку на підставі пункту
123.1 статті 123 Податкового кодексу
України позивачу нараховані штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в сумі 86486
грн., (172972 грн., Х 50 % : 100), на підставі
пункту 123.2 статті 132 Податкового
кодексу України позивачу нараховані
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в
сумі 172972 грн., а разом нараховано
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)
в сумі 259458 грн.

Із вказаної суми штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) позивач не оскаржує
суму 20908 грн., із них 13939 грн.,
нарахованих на підставі пункту 123.1
статті 123 Податкового кодексу України,
та 6970 грн., нарахованих на підставі
пункту 123.2 статті 123 Податкового
кодексу України.

Враховуючи наведене, податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
року, яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 382796 грн., в тому числі за
основним платежем в сумі 82225 грн., і
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в сумі 300571 грн., за
результатами розгляду правомірності
визначення податкового кредиту
позивачем згідно із спеціальним
режимом оподаткування, необхідно
визнати неправомірним в частині
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) в сумі 238550 грн.

Що стосується встановленого
перевіркою порушення пункту 187.1 статті
187, пункту 189.1 статті 189, пункту 200.1
статті 200 Податкового кодексу України,
внаслідок чого позивачем занижено до
сплати в бюджет податкове зобов'язання
з податку на додану вартість по
загальній декларації на суму 82225 грн.,
то суд вважає такі висновки, а також
прийняте на їхній підставі податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 382796 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 82225
грн., і застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 300571 грн.,
неправомірним в частині збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 123338 грн., в
тому числі за основним платежем в сумі
82225 грн., і застосованих штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 41113
грн., враховуючи наступне.

За період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року
позивач по загальній декларації
задекларував податкові зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 6276757
грн. Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за цей період
встановлено їх заниження в сумі 82225
грн., за рахунок не включення до бази
оподаткування операцій з поставки
паливно-мастильних матеріалів в межах
договорів про надання послуг наступним
контрагентам:

1. Ф Г «Вікторія» за укладеним договором
про надання послуг по збиранню врожаю
№ 06/09/13 від 06.09.2013 року, відповідно до
якого Ф Г «Вікторія» на протязі
вересня-жовтня 2013 року надавала
послуги по обмолоту сої для ТОВ
«Волочиськ-агро». Послуги надавались
технікою Ф Г «Вікторія» заправку якої
паливно-мастильними матеріалами
здійснював замовник-ТОВ
«Волочиськ-агро»;

2. ТОВ «Облагрохім-Черкаси» за
укладеним договором про надання послуг
по внесенню рідкого аміаку в грунт № 74
від 21.08.2013 року, відповідно до якого ТОВ
«Облагрохім-Черкаси» на протязі
жовтня-листопада 2013 року надавало
послуги по внесенню рідкого аміаку в
грунт для ТОВ «Волочиськ-агро». Послуги
надавались технікою ТОВ
«Облагрохім-Черкаси» заправку якої
паливно-мастильними матеріалами
здійснював замовник-ТОВ
«Волочиськ-агро».

Представником позивача в судовому
засіданні надані копії первинних
документів на виконання вказаних
договорів.

Висновок відповідача про те що
заправка паливно-мастильними
матеріалами техніки юридичних осіб які
надають послуги своєю технікою
замовнику послуг є постачанням товару,
а тому таке вважається продажем та
підлягає оподаткуванню, а не списанню
на витрати підприємства є помилковим,
оскільки підпункт 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
дає загальне визначення терміну
постачання товару.

В акті перевірки не вказано жодної
спеціальної норми розділу V
Податкового кодексу України, що
регулює податок на додану вартість, яку
порушив позивач при отриманні послуг
згідно укладених договорів з Ф Г
«Вікторія» та ТОВ
«Облагрохім-Черкаси», заправляючи
техніку виконавців
паливно-мастильними матеріалами.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний нарахувати
податкові зобов'язання виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом
оподаткування відповідно до статті 196
цього Кодексу (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від
оподаткування відповідно до статті 197,
підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу,
міжнародних договорів (угод) (крім
випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку, у тому числі передача
для невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Господарські операції по обмолоту сої
та по внесенню рідкого аміаку в грунт
не підпадають під дію вказаної норми
Податкового кодексу України, оскільки
вони є об'єктом оподаткування, не
звільнені від оподаткування,
відносяться до господарської
діяльності позивача, не здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку.

Позивачем не допущено порушення норм
ЦК України, які регулюють порядок
укладення договорів про надання послуг
та виконання робіт з підряду, які б
могли призвести до порушення позивачем
порядку оподаткування податком на
додану вартість.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення № від 10.07.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 382796 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 82225
грн., і застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в розмірі 300571 грн.,
необхідно визнати протиправним та
скасувати в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 361888 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 82225
грн., і застосованих штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі
279663 грн.

Аналізуючи все в сукупності, суд
приходить до висновку, що позов
обґрунтований та доведений у судовому
засіданні дослідженими доказами, тому
його необхідно задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 1, 14, 15, 16, 19, 20, 41, 54, 58, 75, 77, 86, 123, 185,
188, 189, 198, 201, 209 ПК України, ст.ст. 9, 11, 86, 157,
159 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області № від 10.07.2014 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю «Волочиськ-агро» м.
Волочиськ Хмельницької області
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 382796
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 82225 грн., і застосованих штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі
300571 грн., в частині збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 361888 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 82225
грн., і застосованих штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) в сумі
279663 грн.

В повному обсязі постанова суду
буде виготовлена 23.12.2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23
грудня 2014 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський"Згідно з
оригіналом" Суддя В.К. Блонський