Справа № 2-а-2897/2011/1413
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-2897/2011/1413

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Біцюк А.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Запорожана Д.В.,
Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області на постанову Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 31 серпня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
про зобов'язання здійснити перерахунок
державної та додаткової пенсії, як
інваліду 3-ї групи, учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії,-

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2011 року ОСОБА_1
звернувшись до Казанківського
районного суду Миколаївської області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області, та уточнивши позовні вимоги,
просив суд поновити строк звернення до
суду; стягнути з рахунків відповідача
основну та додаткову пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за період з 01 січня
2009 року по 30 липня 2011 року.

Постановою від 31 серпня 2011 року,
ухваленою в порядку скороченого
провадження, Казанківський районний
суд Миколаївської області, з
урахуванням ухвали від 06 жовтня 2011 року
про виправлення описки, частково
задовольнив адміністративний позов,
визнав неправомірними дії відповідача
щодо відмови в перерахунку основної та
додаткової пенсії за період з 09 лютого
2009 року по 22 липня 2011 року (включно);
зобов'язав відповідача провести
позивачу перерахунок та виплату, з
урахуванням фактично виплачених сум,
державної пенсії по інвалідності та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 49,
ч. 4 ст. 50, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
встановленого мінімального розміру не
нижче шести мінімальних пенсій за
віком для державної пенсії по
інвалідності та 50% мінімальної пенсії
за віком, виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, для
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за період з 09 лютого
2011 року по 22 липня 2011 року (включно).

Не погоджуючись з постановою суду
управління Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Вимоги апеляційної скарги,
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права, оскільки пенсійні
виплати позивачу проводились
відповідно до вимог діючого
законодавства.

ОСОБА_1 письмових заперечень на
апеляційну скаргу не надав.

Ухвалюючи постанову про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
встановив, що позивач є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
інвалідом ІІІ групи, віднесений до 1
категорії, перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію по
інвалідності відповідно до Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також суд першої інстанції встановив,
що позивач отримував державну та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірах менших, ніж
визначено ст. ст. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з
чим дійшов висновку, що порушені права
позивача мають бути відновлені.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Сторонами по справі не оспорюється той
факт, що позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІІ
групи, віднесений до 1 категорії,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області, та отримує пенсію відповідно
до Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що також підтверджено
матеріалами справи (а.с. 2, 7, 8).

Предметом спору є розміри пенсійних
виплат, які позивач отримує з 09 лютого
2009 року, а саме:

- розмір державної пенсії, який,
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком;

- розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, який, відповідно до
ст. 50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», має становити 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Також сторонами по справі не
оспорюється той факт, що позивач
отримує пенсійні виплати у розмірах,
менших ніж встановлено ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що також підтверджено як
відповіддю пенсійного органу на адресу
позивача (а.с. 7), так і письмовими
запереченнями на позов та доводами
апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 19, ч. 1, 2, 3
ст. 46 Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, ст. 49, ст. 50, ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ч. 4 ст. 9 КАС
України, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що при
визначенні розміру основної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, застосуванню підлягають
норми Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не положення постанов
Кабінету Міністрів України № 1 від 03
січня 2002 року, № 530 від 28 травня 2008 року,
№ 654 від 16 липня 2008 року, на які
посилається апелянт та які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про право
позивача на отримання пенсійних виплат
в розмірах, встановлених Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
зазначивши, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.
Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Таким чином,
новий мінімальний розмір пенсії за
віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має
визначатися виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись
із урахуванням нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Проте суд першої інстанції,
задовольняючи адміністративний позов,
помилково зазначив кінцеву дату для
перерахунку пенсійних виплат, оскільки
з самого визначення поняття «пенсія»
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка має виплачуватись
постійно, один раз на місяць протягом
невизначеного часу та без встановлення
будь-якого терміну або строку виплати
пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій у постановах від 23 квітня
2012 року № 21-239а11, від 19 березня 2013 року №
21-53а13, від 5 листопада 2013 року № 21-293а13.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про помилкове застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та наявність
підстав для зміни оскарженої
постанови, шляхом виключення з абзацу
третього резолютивної частини
постанови словосполучення «за період»
та «по 22 липня 2011 року, (включно)».

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
щодо не дотримання позивачем строків
звернення до суду, апеляційний суд
зазначає, що позивач, звернувшись до
суду 09 серпня 2011 року, просив поновити
строк звернення до суду, та ухвалою
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 19 серпня 2011
року (а.с. 19), ОСОБА_1 поновлений строк
звернення до адміністративного суду з
позовними вимогами, заявленими за
період з 01 лютого 2009 року по 08 лютого 2011
року.

Заперечення на зазначену ухвалу,
відповідно до приписів ч. 2 ст. 185 КАС
України, можуть бути викладені в
апеляційній скарзі на постанову суду
першої інстанції, проте апеляційна
скарга не містить таких заперечень.

Таким чином, апеляційний суд
дійшов висновку про правильне
вирішення судом першої інстанції
спору по суті, але з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, у зв'язку з чим, відповідно до п. 1
ч. 1 ст. 201 КАС України, це є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення та зміни оскарженої
постанови.

Керуючись ст. ст. 70, 71, ч. 10 ст. 183-2,
ст. 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1
ст. 201, ст. ст. 207, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Казанківському районі Миколаївської
області залишити без задоволення.

Постанову Казанківського районного
суду Миколаївської області від 31
серпня 2011 року змінити, виключивши з
третього абзацу резолютивної частини
постанови словосполучення «за період»
та словосполучення «по 22 липня 2011 року
(включно)».

В іншій частині постанову
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 31 серпня 2011
року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
Д.В.Запорожан

суддя
О.О.Кравець