Справа № 145/2316/14-а
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/2316/14-а
Провадження №2-а/145/55/2014
ПОСТАНОВА

іменем України

25.12.2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області в складі:

Суддя Ратушняк І. О. , розглянувши у
порядку скороченого провадження у
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі про визнання
неправомірними дій щодо відмови у
призначенні пенсії, обмеженні її
розміру і зобов'язання вчинення певних
дій, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в
якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
її чоловік - ОСОБА_2.

ОСОБА_2, маючи стаж роботи 39 років 1
місяць 12 днів, звільнений з посади
судді Тиврівського районного суду у
зв'язку з виходом у відставку згідно
Постанови Верховної Ради України від 16
січня 2003 року №465-ІУ. До виходу у
відставку її чоловік обіймав і
адміністративну посаду - був головою
Тиврівського районного суду
Вінницької області.

З січня 2003 року по день смерті ОСОБА_2
отримував щомісячне довічне грошове
утримання, яке було альтернативним
пенсії державного службовця, що
передбачено Законом України "Про
судоустрій і статус суддів".

У зв'язку з цим вона звернулась до
відповідача із заявою про призначення
їй пенсії по втраті годувальника
відповідно до ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та ст.37 Закону України "Про
державну службу" у розмірі 70 відсотків
суми заробітної плати померлого
годувальника тому, що чинний Закон
України "Про судоустрій і статус
суддів" не передбачає такого виду
пенсії, як пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Для призначення пенсії вона подала всі
необхідні документи, зокрема, довідку
Територіального управління державної
судової адміністрації України в
Вінницькій області про розмір
заробітної плати від 19.09.2013 за №4-35/990.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" Пенсійний фонд
України і його територіальні
підрозділи здійснюють керівництво та
управління солідарною системою,
проводять збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначають пенсії,
підготовляють документи для їх виплат
та виконують інші управлінські
функції. Вони по суті є органами
державної виконавчої влади і
суб'єктами владних повноважень, а тому
відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України "зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України".

Управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі зобов'язане було
при вирішенні заяви про призначення
пенсії керуватись вимогами Законів
України "Про державну службу", "Про
судоустрій і статус суддів".

Відповідач зобов'язаний був визнати, що
професійний суддя місцевого суду
загальної юрисдикції є державним
службовцем зі спеціальним статусом та
призначити їй пенсію по втраті
годувальника за нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37
Закону України "Про державну службу".

Незважаючи на це, відповідач за
рішенням комісії УПФУ у Тиврівському
районі від 9 грудня 2014 року №125444
відмовив їй у призначенні такої пенсії.

Такі дії відповідача і його рішення від
09.12.2014 №125444 вона вважає незаконними із
наступних підстав.

Статус державного службовця
визначається не посадовими особами
Пенсійного фонду України, а чинним
законодавством. Зокрема у ст. 1 Закону
України "Про державну службу" сказано,
що "державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження".

Відповідно до Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" судову
владу в Україні реалізують професійні
судді (ст. 1 Закону), які мають єдиний
статус (ст. 51 Закону), отримують
суддівську винагороду (ст. 129 Закону), а
видатки на утримання суддів у
Державному бюджеті України
визначаються окремим рядком (ч. З ст. 142
Закону).

Отже професійні судді виконують
функції держави, тобто здійснюють
правосуддя, і отримують за це державні
кошти, тобто вони є державними
службовцями із спеціальним статусом.

Відповідно до Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року № 283 робота на
посадах суддів зараховується до стажу
державної служби.

Отже, твердження відповідача про те, що
суддя не є державним службовцем і що із
суддівської винагороди не може
обчислюватись пенсія по втраті
годувальника не мають під собою
законних підстав.

У крайньому випадку для таких
правовідносин має застосовуватись
аналогія закону, як це передбачено ч. 1
ст. 8 Цивільного кодексу України.

В Україні вже існує правозастосовна і
судова практика призначення та виплата
пенсій по втраті годувальника за
нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37 Закону України
"Про державну службу" у випадках смерті
професійних суддів, на їх
неповнолітніх дітей.

Зокрема Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд постановою від 20
травня 2014 року у справі № 405/2590/13-а
визнав неправомірною дію і зобов'язав
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді перерахувати та
виплачувати пенсію по втраті
годувальника за померлого суддю у
розмірах, визначених ст. 37 Закону
України "Про державну службу".

В описовій частині постанови Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2014 року (К/800/30882/13) констатується
як законний факт отримання пенсії по
втраті годувальника за нормами ст. 37
Закону України "Про державну службу".

Просить визнати протиправними дії
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі щодо відмови у
призначенні їй пенсії по втраті
годувальника за нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37
Закону України "Про державну службу"
та скасувати як незаконне рішення
комісії УПФУ у Тиврівському районі від
9 грудня 2014 року №125444.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Тиврівському районі
призначити та виплачувати їй пенсію по
втраті годувальника за нормами ч.ч. 10, 11
ст. 37 Закону України "Про державну
службу" в розмірі 70 відсотків суми
середньомісячного заробітку померлого
годувальника, згідно довідки
Територіального управління державної
судової адміністрації у Вінницькій
області від 18 грудня 2014 року №4-35/696 у
розмірі 16199,40 грн. (23142,00 грн. х 0,70 =16199,40
грн.) з часу звернення до УПФУ.

Звернути постанову суду до негайного
виконання.

Відповідачем надано письмові
заперечення, відповідно до яких в
задоволенні позовних вимог позивача
просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вважаю,
що позов слід задоволити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади. У справах щодо оскарження рішень
суди перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-1У від 09.07.2003 пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" Пенсійний фонд
України і його територіальні
підрозділи здійснюють керівництво та
управління солідарною системою,
проводять збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначають пенсії,
підготовляють документи для їх виплат
та виконують інші управлінські
функції. Вони по суті є органами
державної виконавчої влади і
суб'єктами владних повноважень, а тому
відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державну службу" державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є
державними службовцями і мають
відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" судову
владу реалізовують професійні судді
та, у визначених законом випадках,
народні засідателі і присяжні шляхом
здійснення правосуддя в рамках
відповідних судових процедур.

Відповідно до ст.51 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" суддею
є громадянин України, який відповідно
до Конституції України та цього Закону
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до ч.1 ст.129 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
суддівська винагорода регулюється цим
Законом, Законом України "Про
Конституційний Суд України" та не може
визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.142 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" фінансування всіх судів в
Україні здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Бюджетні
призначення на утримання судів
належать до захищених статей видатків
Державного бюджету України. Функції
головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів здійснюють: Конституційний Суд
України, Верховний Суд України, вищі
спеціалізовані суди - щодо фінансового
забезпечення діяльності цих органів;
Державна судова адміністрація України
- щодо фінансового забезпечення
діяльності всіх інших судів загальної
юрисдикції, діяльності Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, органів суддівського
самоврядування, Національної школи
суддів України та Державної судової
адміністрації. Видатки на утримання
судів у Державному бюджеті України
визначаються окремим рядком щодо
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, а також у цілому
за кожним видом та спеціалізацією щодо
місцевих та апеляційних судів. Видатки
кожного місцевого та апеляційного суду
всіх видів та спеціалізації
визначаються у Державному бюджеті
України в окремому додатку.

Відповідно до ст.37 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від
05.11.1991 право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер чоловік позивачки - ОСОБА_2

ОСОБА_2, маючи стаж роботи 39 років 1
місяць 12 днів, звільнений з посади
судді Тиврівського районного суду у
зв'язку з виходом у відставку згідно
Постанови Верховної Ради України від 16
січня 2003 року №465-ІУ. До виходу у
відставку її чоловік обіймав і
адміністративну посаду - був головою
Тиврівського районного суду
Вінницької області.

З січня 2003 року по день смерті ОСОБА_2
отримував щомісячне довічне грошове
утримання, яке було альтернативним
пенсії державного службовця, що
передбачено Законом України "Про
судоустрій і статус суддів".

У зв'язку з цим ОСОБА_1 звернулась до
відповідача із заявою про призначення
їй пенсії по втраті годувальника
відповідно до ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та ст.37 Закону України "Про
державну службу" у розмірі 70 відсотків
суми заробітної плати померлого
годувальника тому, що чинний Закон
України "Про судоустрій і статус
суддів" не передбачає такого виду
пенсії, як пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

За правилами ст.37 Закону № 1058-ІV пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Разом з тим, враховуючи статус
померлого - судді, при вирішенні
питання стосовно призначення пенсії у
зв'язку з втратою годувальника слід
враховувати норми спеціальних Законів.

Так, спеціальним законом, що регулює
гарантії соціального захисту суддів є
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів".

Частиною першою статті 138 цього Закону
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
"Про державну службу" або, за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

Отже, за певних підстав у частині
пенсійного забезпечення судді
прирівняні, до державних службовців.

Закон України "Про державну службу" №
3723-ХІІ від 16.12.1993 визначає загальні
засади діяльності, а також статус
державних службовців, які працюють в
державних органах та їх апараті.

Відповідно до Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" судову
владу в Україні реалізують професійні
судді (ст. 1 Закону), які мають єдиний
статус (ст.51 Закону), отримують
суддівську винагороду (ст.129 Закону), а
видатки на утримання суддів у
Державному бюджеті України
визначаються окремим рядком (ч.3 ст. 142
Закону).

Професійні судді виконують функції
держави, тобто здійснюють правосуддя, і
отримують за це державні кошти,
відповідно до Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року № 283 робота на
посадах суддів зараховується до стажу
державної служби, а тому твердження
відповідача про те, що суддя не є
державним службовцем і що із
суддівської винагороди не може
обчислюватись пенсія по втраті
годувальника не мають під собою
законних підстав.

З огляду на викладене, вважаю
безпідставним посилання відповідача
про відсутність у позивача права на
призначення та виплату пенсії
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу" у зв'язку з втратою
годувальника у розмірі 70 % від
суддівської винагороди померлого
годувальника.

Відповідно до довідки територіального
управління державної судової
адміністрації у Вінницькій області від
18 грудня 2014 року №4-35/696 (а.с.8), виданій
позивачці за чоловіка ОСОБА_2, який
працював головою Тиврівського
районного суду Вінницької області,
суддівська винагорода станом на 01.12.2014
р. становить 23142 грн. (12180 грн. посадовий
оклад, доплата за вислугу років (80%) (за
стаж 39 років 01 місяців 12 днів) - 9744 грн.,
доплата за адміністративну посаду (10%) -
1218 грн.

Призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника здійснювалось на
підставі поданих до Пенсійного фонду
документів, які підтверджують статус
померлого і свідчать про наявність
передбачених законом підстав для
призначення пенсії відповідно до
Закону України "Про державну службу", а
тому дії відповідача щодо відмови у
призначенні позивачу пенсії по втраті
годувальника за нормами ч. 10 ст. 37
Закону України "Про державну службу" є
протиправними, рішення комісії по
розгляду спірних питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій управління Пенсійного
фонду України у Тиврівсьеому районі
від 09.12.2014 року підлягає скасуванню як
незаконне, відповідно, вимоги позивача
про зобов'язання відповідача
призначити та виплачувати ОСОБА_1
пенсію по втраті годувальника за
нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37 Закону України
"Про державну службу", підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.256 КАС України
постанову слід звернути до негайного
виконання.

Керуючись ст. 7-12, 69, 71, 159-163, 183-2, 256 КАС
України, ст.1, 51, 129, 142 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №
2453-VI, ст.1 Закону України "Про державну
службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993, ст.37 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" №
1788-XII від 05.11.1991, ст.с.36, 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" № 1058-ІУ від
09.07.2003, -

постановив :

Позов задоволити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі щодо відмови у
призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті
годувальника за нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37
Закону України "Про державну службу" та
скасувати як незаконне рішення комісії
УПФУ у Тиврівському районі від 9 грудня
2014 року (протокол №125444).

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Тиврівському районі
призначити та виплачувати ОСОБА_1
пенсію по втраті годувальника за
нормами ч.ч. 10, 11 ст. 37 Закону України
"Про державну службу" в розмірі 70
відсотків від суми середньомісячного
заробітку померлого годувальника,
згідно довідки Територіального
управління державної судової
адміністрації у Вінницькій області від
18 грудня 2014 року №4-35/696 у розмірі 16199,40
грн. (23142,00 грн. х 0,70 =16199,40 грн.) з часу
звернення до УПФУ.

Постанову суду звернути до негайного
виконання.

Апеляційна скарга на постанову
може бути подана до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Тиврівський районний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови .

Суддя
Ратушняк І. О.