Справа № 810/6628/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2014 року 810/6628/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючий - суддя Волков А.С.,

фіксування судового засідання
технічними засобами та ведення журналу
забезпечував секретар судового
засідання Приходько Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 15721,05 грн. та пені в сумі 1697,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач порушив вимоги
статті 19 Закону України від 06.10.2005 №
2960-ІV "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" та не
забезпечив працевлаштування інвалідів
згідно з встановленим законом
нормативом, тому зобов'язаний сплатити
до Фонду соціального захисту інвалідів
передбачені законом адміністративно
господарські санкції. Оскільки
відповідач суму
адміністративно-господарських санкцій
самостійно не сплатив, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача сум
адміністративно-господарських санкцій
разом з пенею. У судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував. В
обґрунтування заперечень проти позову
зазначив, що він подав до Фонду
соціального захисту інвалідів звіт за
2013 рік про працевлаштування та
зайнятість інвалідів, в якому
самостійно визначив кількість
можливих працюючих інвалідів на
підприємстві та суму
адміністративно-господарських
санкцій, що підлягає сплаті до фонду у
зв'язку з невиконанням вимог щодо
працевлаштування інвалідів.
Відповідач пояснив, що не звітував до
органів зайнятості населення про
наявні в нього місця для
працевлаштування інвалідів,
невиконання вимог закону пояснив
відсутністю необхідного досвіду у
бухгалтера. Оскільки сума
адміністративно-господарських санкцій
є значною для відповідача, він просив
суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представника позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем
і водночас працедавцем, який
відповідно до статті 18 Закону України
від 23.02.2006 № 3483-ІV "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
зобов'язаний створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів.

У листопаді 2014 року відповідач подав до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (форма 10-ПІ), згідно
з яким самостійно визначив, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
відповідача впродовж 2013 року становила
19 осіб, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 0 осіб, а
кількість інвалідів штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України від
06.10.2005 № 2960-ІV "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 1 особу. Середньорічна
заробітна плата штатного працівника
відповідача згідно із звітом становить
суму 15721,00 грн.

У судовому засіданні відповідач
визнав, що у 2013 році жоден інвалід на
підприємстві позивача не працював.

Згідно з розрахунком, наданим
позивачем, за незабезпечення
працевлаштування одного інваліда
відповідач зобов'язаний сплатити на
користь Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
в сумі 15721,05 грн. та пеню в сумі 1697,76
грн., що разом становить 17418,81 грн.

Суму адміністративно-господарських
санкцій та пені відповідач добровільно
не сплатив, тому позивач звернувся до
суду про стягнення сум вказаної
заборгованості.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Правові засади соціальної захищеності
інвалідів в Україні, що гарантують їм
рівні з усіма іншими громадянами
можливості для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями і
інтересами, визначаються Законом
України від 23.02.2006 № 3483-ІV "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Відповідно до частини першої статті 17
Закону України від 23.02.2006 № 3483-ІV "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.
Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону України від 23.02.2006 №
3483-ІV "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
встановлено обов'язок для підприємств,
установ та організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 Закону України від
06.10.2005 № 2960-ІV "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", і
забезпечують працевлаштування
інвалідів. При цьому, згідно зі статтею
20 Закону України від 06.10.2005 № 2960-ІV "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства
(об'єднання), установи і організації
незалежно від форми власності і
господарювання, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим частиною
першою статті 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Частиною другою статті 20 Закону
України від 06.10.2005 № 2960-ІV "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку
сплати підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Оскільки відповідач не дотримався
вимог встановлених частиною першою
статті 19 Закону України від 06.10.2005 №
2960-ІV "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", він
зобов'язаний відповідно до закону
сплатити до Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
в розмірі середньої річної заробітної
плати за кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

За таких обставин, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими, а позов таким,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у сумі 15721 (п'ятнадцять тисяч сімсот
двадцять одна) гривень 05 коп. та пеню в
сумі 1697 (одна тисяча шістсот дев'яносто
сім) гривень 76 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - "15" грудня 2014 р.