Справа № 826/17355/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕРЕС» до Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «ВЕРЕС»
(далі по тексту також - позивач) з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
(надалі також - відповідач), в якому
- визнати такою, що є протиправною,
бездіяльність Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві, щодо повернення виконавчого
збору в сумі 127802,44 грн. Товариству
обмеженою відповідальністю «ВЕРЕС»;
- визнати незаконною й такою, що не
відповідає п.6. частини перш ст.28 Закону
України «Про виконавче провадження»,
та скасувати постанову Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві від 26 травня 2014
року про закінчення виконавчого
провадження ВП №37252480;
- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві вчинити передбачені нормами
Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень (затв. Наказом Міністерства
юстиції України №512/5 від 02.04.2012)
· після відновлення виконавчого
провадження (ст.51 Закону України «Про
виконавче провадження»), винести нову
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.4 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», в якій передбачити
окремим пунктом повернення Товариству
з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕС»
виконавчого збору сумі 127802,44 грн. на
підставі п.6 частини 1 ст.28 Закону
України «Про виконавче провадження»;
· вчинити інші дії, передбачені
ст.45 Бюджетного кодексу України та
відповідними нормами Порядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до державного та
місцевих бюджетів (затв. Наказом
Міністерства фінансів України №787 від
03.09.2013 р.), спрямовані на повернення
грошових коштів Товариству з обмеженою
відповідальністю «ВЕРЕС»;
- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві компенсувати позивачу витрати зі
сплати судового збору.
Відповідач у судове засідання явку
повноважного представника не скерував,
про час, дату і місце проведення
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином. Позиції щодо
заявленого позову не виклав.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з огляду про наступне.
Матеріалами справи підтверджено,
що у провадженні Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві (надалі - Відповідач), у
державного виконавця Городньої Г.Ю.,
знаходилося виконавче провадження ВП
№37252480 з примусового виконання
виконавчого напису № 893 від 06.03.2013 року,
вчиненого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВЕРЕС» на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Капітал Лізинг» коштів у сумі 1278024,42
26.05.2014р. відповідачем прийнято
постанову про закінчення виконавчого
провадження (згідно з п.4. частини
першої ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження»), у зв'язку з
визнанням у судовому порядку
зазначеного вище виконавчого напису
таким, що не підлягає виконанню.
Як свідчать матеріали справи,
позивач звертався до відповідача із
заявами від 15.05.2014р., від 03.06.2014р. щодо
вирішення питання про повернення йому
виконавчого збору в сумі 127802,44 грн.
Однак як зазначає позивач,
всупереч вимогам п.6. частини першої
ст.28 Закону України «Про виконавче
провадження», під час закінчення
виконавчого провадження відповідачем
проявлено протиправну бездіяльність, і
питання про повернення Товариству
виконавчого збору в постанові
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження вирішено не
було, також будь-якої іншої постанови з
цього приводу відповідачем ухвалено не
було. З огляду на вищевикладене,
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Відповідач позиції щодо
заявленого позову не виклав.
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Статтею19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України «Про виконавче
Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Як встановлено матеріалами, у
зв'язку з виконанням виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 від 06.03.2013р. №893 про
стягнення з лізингоодержувача - ТОВ
«Верес» на користь лізингодавця - ВАТ
«Капітал Лізинг» невиплачені
лізингові платежі за період з 20.06.2008 по
31.12.2012 за користування об'єктом лізингу
за договором фінансового лізингу №
202-002901 від 17.04.2008р. основний борг у
розмірі 1 278 024,42 грн., що відповідно до
курсу НБУ станом на 06.03.2013 становить 159
892,96 грн., відповідачем стягнуто та
перераховано в дохід держави
виконавчий збір в розмірі 127 802,44 грн.
(платіжним дорученням № 3924 від 06.06.2013р.
перераховано 62 691,29 грн., платіжним
дорученням № 515 від 03.03.2014р.
перераховано 65 111,15 грн.).

Рішенням господарського суду м.
Києва від 07.04.2014р. по справі №910/1224/14
виконавчий напис приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 від 06.03.2013р. № 893 про
стягнення з лізингоодержувача - ТОВ
«Верес» на користь лізингодавця - ВАТ
«Капітал Лізинг» невиплачені
лізингові платежі за період з 20.06.2008 по
31.12.2012рр. за користування об'єктом
лізингу за договором фінансового
лізингу № 202-002901від 17.04.2008 основний
боргу розмірі 1 278 024,42 грн., що
відповідно до курсу НБУ станом на 06.03.2013
становить 159 892,96 грн., визнано таким, що
не підлягає виконанню.

З огляду про що, відповідачем в
порядку п.4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», 26.05.2014р.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку із
визнанням виконавчого напису, таким, що
не підлягає виконанню.

Проте станом на момент звернення
позивача до суду, відповідачем не
вирішено питання про повернення
виконавчого збору позивачеві.

Встановлено, що позивач з метою
позасудового врегулювання питання про
повернення виконавчого збору, 12.06.2014р.
звернувся до Міністерства юстиції
України із відповідною заявою про
надання сприяння в поверненні грошових
коштів.

Листом ДВС України вх.№49 від
17.07.2014р., вбачається, що питання про
повернення позивачу коштів у сумі
127802,44 грн. вирішується начальником
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві.

14.07.2014 року листом №7/8/6920
Міністерство юстиції України
повідомило проте, що виконавчий збір в
розмірі 127 802,44 грн. підлягає поверненню.

Вказані документи, 17 липня 2014 року
було вручено відповідачу, проте станом
на момент звернення до суду,
відповідачем не вчинено дій щодо
повернення позивачеві відповідних
коштів.

Як встановлено ч. 6 ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі закінчення виконавчого
провадження у зв'язку із скасуванням
рішення, що підлягало виконанню на
основі виконавчого документа,
виконавчий збір повертається
боржникові.

За таких обставин суд дійшов до
висновку про допущення відповідачем
бездіяльності щодо неповернення
позивачеві виконавчого збору, що
свідчить, зокрема про допущення
суб'єктом владних повноважень у
спірних правовідносинах порушення
приписів ч.6 ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження».

Як встановлено п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню.

Оскільки виконавчий напис приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_1 від
06.03.2013р. №893 про стягнення з
лізингоодержувача - ТОВ «Верес» на
користь лізингодавця - ВАТ «Капітал
Лізинг» невиплачені лізингові платежі
за період з 20.06.2008 по 31.12.2012 за
користування об'єктом лізингу за
договором фінансового лізингу № 202-002901
від 17.04.2008р. у судовому порядку визнано
таким, що не підлягає виконанню, у
державного виконавця були правові
підстави для прийняття постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк

надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд приймає
до уваги той факт, що згідно ч. 1 ст. 50

Закону України «Про виконавче
провадження» у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, офіційного
оприлюднення повідомлення про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження
за рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а
також провадяться інші дії, необхідні
у зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

В ході судового розгляду справи
підтверджено, що оскільки відповідачем
при закінченні виконавчого
провадження не вчинено всіх
необхідних дій у зв'язку із
завершенням виконавчого провадження,
зокрема не повернуто позивачу
виконавчого збору, та зважаючи на
юридичні наслідки закінчення
виконавчого провадження, суд дійшов до
висновку про необхідність скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП №37252480 від 26 травня 2014
року.

Приписами ч. 1 ст. 51 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною
чи скасована начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження
підлягає відновленню протягом трьох
робочих днів з дня надходження рішення
суду, виконавчого документа чи
постанови керівника відповідного
органу державної виконавчої служби.

З огляду на вище викладі фактичні
обставини справи та системний аналіз
наведених приписів чинного
законодавства, за результатами
розгляду справи суд дійшов до висновку
про наявність правових підстав для
зобов'язання відповідача вчинити дії,
передбачені нормами Закону України
«Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень (затв. Наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.2012р.).

При цьому, суд звертає увагу на те, що
зобов'язання відповідача вчинити дії,
передбачені нормами Закону України
«Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень у межах спірних
правовідносин не є втручанням у
дискреційні повноваження органу
державної влади, а є належним способом
відновлення порушених прав та законних
інтересів позивача.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.71 КАС
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування правомірності винесення
ним спірної постанови.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві щодо
неповернення виконавчого збору в сумі
127802,44 грн. Товариству обмеженою
відповідальністю «ВЕРЕС».

Визнати незаконною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 26 травня 2014 року про
закінчення виконавчого провадження ВП
№37252480.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві вчинити дії, передбачені нормами
Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень.

У решті позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А.Качур