Справа № 807/2238/14
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2238/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Іванчулинець Д.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Гринюка І.В.,

за участю сторін та осіб, які беруть
участь у розгляді справи:

представника відповідача - Борис О.В.,

позивач та відповідач 2 у судове
засідання не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань в
приміщенні Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до Відділу Державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області, Начальника
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Закарпатської області - Беца
Світлани Анатоліївни про визнання
незаконною бездіяльності та
скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся у
Закарпатський окружний
адміністративний суд із позовною
заявою до відділу державної виконавчої
служби Перечинського районного
управління юстиції Закарпатської
області (далі - відповідач 1) та
начальника відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області - Беци Світлани
Анатоліївни (далі - відповідач 2), якою
просить: 1) звільнити позивача від
сплати судового збору; 2) визнати
незаконною та скасувати постанову
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Закарпатської області .від 04
лютого 2014 року ВП № 41676321 про стягнення
з боржника виконавчого збору; 3) визнати
незаконною бездіяльність начальника
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Закарпатської області - Беци
Світлани Анатоліївни по контролю за
діяльністю відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області та старшого
державного виконавця відділу Клецко
І.О.; 4) стягнути з відповідачів судові
витрати; 5) стягнути з відповідачів на
користь позивача добові за час участі у
розгляді справи та компенсацію за
відрив від звичайних занять.

У судовому засідання позивач чи його
представник не з'явилися, однак 18 липня
2014 року до канцелярії Закарпатського
окружного адміністративного суду
надійшла заява від позивача від 18.07.2014
року, якою повідомлено суд про
неможливість забезпечення участі у
розгляді справи його уповноваженого
представника, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі та просить розглянути
справу у його відсутності (а.с.46).

Представник відповідача 1 у судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог у повному обсязі із мотивів
наведених у письмових запереченнях та
просив суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Відповідач 2 у судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений
належним чином про дату, місце і час
судового засідання.

Заслухавши пояснення представника
відповідача 1, розглянувши подані
документи та матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 січня 2014 року на
адресу відділу державної виконавчої
служби Перечинського районного
управління юстиції Закарпатської
області надійшла на примусове
виконання від Перечинського
відділення Ужгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління юстиції у
Закарпатській області вимога про
сплату недоїмки № Ф 28-17 від 20.11.2013 року
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
Перечинського відділення Ужгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
юстиції у Закарпатській області борг у
розмірі 2671,49 грн. На основі даного
документа головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області Вогар В.В. було
прийнято постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 41676321 та
запропоновано боржнику добровільно
виконати рішення в строк до 30 січня 2014
року (а.с.26).

04 лютого 2014 року позивачу повторно
направлено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 23.01.2014
року, однак листа останній у поштовому
відділенні не отримав і він повернувся
на адресу відповідача 1 із відміткою за
закінченням терміну зберігання.

Судом також встановлено, що 04 лютого 2014
року посадовою особою відповідача 1
було винесено постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору від 04.02.2014
року ВП № 41676321, відповідно до якої
стягнуто із позивача виконавчий збір у
розмірі 267,14 грн. (а.с.8).

Судом встановлено, що 04 лютого 2014 року
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Клецко І.О. винесено постанову
про арешт коштів боржника від 04.02.2014
року ВП № 41676321, згідно якої на підставі
рішення суду накладено арешт на кошти,
що містяться на рахунках боржника
ОСОБА_2 в межах суми стягнення 2988,63 грн.
(а.с.7).

Судом встановлено, що 25 березня 2014 року
постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції Вогар В.В.
повернуто Перечинському відділенню
Ужгородської об'єднаної державної
податкової інспекції вимогу про сплату
недоїмки № Ф-28-17 від 20.11.2013 року на
підставі заяви останнього за № 85/1700 від
04.03.2014 року (а.с.26).

У відповідності до вимог статті 28
Закону України «Про виконавче
провадження», передбачено що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься при першому
надходженні виконавчого документа
державному виконавцю. При наступних
пред'явленнях до виконання виконавчого
документа державному виконавцеві
виконавчий збір стягується в частині,
що не була стягнута при попередньому
виконанні.

Розмір фактично стягнутого з боржника
виконавчого збору державний
виконавець зазначає у виконавчому
документі.

У разі якщо стягнутої з боржника суми
недостатньо для задоволення в повному
обсязі вимог стягувача, виконавчий
збір сплачується пропорційно до
стягнутої суми.

У разі закінчення виконавчого
провадження у зв'язку із скасуванням
рішення, що підлягало виконанню на
основі виконавчого документа,
виконавчий збір повертається
боржникові.

У разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Згідно вимог статті 25 вищенаведеного
закону встановлено, державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. У разі виконання судового
рішення про усунення перешкод у
здійсненні права користування
державним, комунальним майном чи
майном громадських об'єднань у рамках
виконавчого провадження, відкритого за
заявою прокурора, строк для
самостійного виконання рішення у
постанові не зазначається, а примусове
виконання судового рішення
розпочинається невідкладно. За заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Виконавчий документ, виданий на
підставі рішення, яким надано
відстрочку виконання, приймається
державним виконавцем до виконання
після закінчення строку відстрочки в
межах строку, встановленого для його
пред'явлення.

У разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, забезпечення
позовних вимог або якщо рішення
підлягає негайному виконанню строк,
встановлений частиною другою цієї
статті, не надається.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження може бути оскаржена
сторонами у десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до вимог частини 1
статті 31 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

У відповідності до вимог пункту 3.7.1
Інструкції з організації виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року за № 512/5 передбачено, постанова
про стягнення виконавчого збору
виноситься при першому надходженні
виконавчого документа державному
виконавцю на наступний день після
завершення строку, наданого боржнику
для самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у частині першій статті 28
Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

Оскільки, постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 41676321 від
23.01.2014 року позивачу направлено з
грубим порушенням законодавчих вимог,
а саме: простою кореспонденцією, а не
рекомендованою із повідомленням про
вручення, як це передбачено Законом
України «Про виконавче провадження»,
тим самим, стало неможливим позивачу
виконати вимоги постанови в
добровільному порядку в строки
передбачені законодавством та самою
постановою про відкриття виконавчого
провадження, а тому постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 04.02.2014 року ВП №41676321 прийняту у
зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконано в
добровільному порядку в строк до 30.01.2014
року, слід вважати такою, яка прийнята
із грубим порушенням прав та свобод
позивача і є незаконною та підлягає
скасуванню.

В решті позовних вимог суд дійшов
висновку, що слід відмовити позивачу
оскільки дані вимоги не підтвердженні
належними та допустимими доказами, та
їх обґрунтування не є достатньою мірою
переконливими та спростовані доводами
та доказами відповідачів.

У відповідності до частини 1 статті 2
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Згідно частини 1 статті 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що витрати органів
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до частини 2 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що державний
виконавець: здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Судом встановлено, що під час
провадження виконавчим дій відділ
державної виконавчої служби не
забезпечувався поштово-марочкою та
канцелярською продукцією, та у зв'язку
з чим, держаний виконавець, який
повинен діяти в межах своїх
повноважень, був позбавлений
можливості здійснювати свої обов'язки
у відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому визнання дій державного виконавця
та начальника відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції є
безпідставним оскільки дані
працівника були позбавлені можливості
добросовісно виконати покладені на них
законом обов'язки.

В підтвердження даних обставин справи,
наявні в матеріалах справи докази, що
підтверджують відсутність
бездіяльності в діях зазначених
посадових осіб, а саме: доповідні
записки старшого державного виконавця
Клецко І.О. на ім'я в.о. начальника
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Вогар В.В. від 10.01.2014 року та від
22.01.2014 року щодо відсутності офісного
паперу та не заправлення картриджу
сприяло унеможливленню належного
виконання службових обов'язків
державного виконавця (а.с.33,34).

Судом встановлено, що начальником
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Закарпатської області Беца С.А.
також вжито заходів для повідомлення
начальника головного управління
юстиції у Закарпатській області
Ільницького П.М. щодо того, що роботу
відділу по організації виконавчих
документів проводити не є можливим у
зв'язку із недостатньою кількістю
коштів на рахунках відділу для
закупівлі поштових марок та звернуто
прохання надати відповідачу
поштово-марочку продукцію, що
підтверджується доповідною запискою
від 09.01.2014 року за № 05-07/12 та від 17.01.2014
року за № 05-07/224 (а.с.35,36).

21 січня 2014 року подано такого самого
характеру доповідну записку за № 05-07/234
начальнику головного управління
юстиції Ільницькому від в.о. начальника
відділу державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Вогар В.В. (а.с.37).

Як вбачається із матеріалів справи
щодо проблеми відсутності
поштово-марочної продукції
начальником управління державної
виконавчої служби Закарпатської
області Пановою Н.В. було подано дві
доповідні записки до голови Державної
виконавчої служби України Сторожук
Д.В., а саме: від 18.03.2014 року за № 10-01/1256 та
від14.04.2014 року за № 10.1-01/1914 (а.с.38-41).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
висновку, що відповідачі зробили все
можливе для виконання своїх обов'язків
належним чином, однак у зв'язку із
відсутністю поштових марок, конвертів
та паперу, заправки картриджів для
принтерів та відсутності коштів на їх
придбання в органах державної
виконавчої служби Закарпатської
області що призвело до порушенням
виконавчою службою вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
знизило ефективність роботи та
показники органів виконавчої служби
Закарпатської області.

Стосовно вимоги щодо стягнення з
відповідачів на користь позивача
добових за участь у розгляді справи та
компенсації за відрив від звичайних
занять, суд констатує, що в дані вимозі
слід відмовити позивачеві, оскільки ні
він ні його пру повноважений
представник жодного разу не з'явився у
судове засідання.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Відділу Державної виконавчої служби
Перечинського районного управління
юстиції Закарпатської області,
Начальника відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області - Беца Світлани
Анатоліївни про визнання незаконною
бездіяльності та скасування постанови
- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Перечинського
районного управління юстиції
Закарпатської області від 04 лютого 2014
року ВП № 41676321 про стягнення з боржника
виконавчого збору.

У решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складання постанови у у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяД.В. Іванчулинець