Справа № 2а/1670/329/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/53170/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Хорольської об?єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (правонаступника Хорольської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Полтавській області)

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011

у справі №2а-1670/329/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Хорольської міжрайонної державної
податкової інспекції в Полтавській
області

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011,
позов задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Хорольської МДПІ
№/0 від 25.10.2010, №/1 від 15.12.2010 в
частині визначення податкового
зобов?язання з податку на додану
вартість в розмірі 367760,42 грн., у т.ч. за
основним платежем 245173,61 грн. та
штрафними санкціями 122586,81 грн.; №/0
від 25.10.2010, №/1 від 15.12.2010 в частині
визначення податкового зобов?язання з
податку з доходів від підприємницької
діяльності у розмірі 183880,21 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції в частині
задоволених вимог та прийняття нового
рішення в цій частині про відмову в
позові, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена планова
документальна виїзна перевірка з
питань дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 по
30.06.2010, за результатами якої складений
акт № 1271/17/НОМЕР_1 від 20.10.2010.

За висновками акта перевірки
позивачем допущено порушення пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
статті 13 Декрету КМУ «Про прибутковий
податок громадян», в результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у розмірі
190673,08 грн.; підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
розмірі 252190,28 грн.

На підставі акту перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення
№001879170/0 від 25.10.2010, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в розмірі
190673,08 грн. та податкове
повідомлення-рішення № /0 від
25.10.2010 про донарахування податкового
зобов'язання за платежем з податку на
додану вартість в розмірі 378285,42 грн., в
тому числі, за основним платежем - 252190,28
грн., за штрафними санкціями - 126095,14 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження скарги позивача залишені
без задоволення, прийняті податкові
повідомлення-рішення з відповідним
індексом якими доведено нові граничні
строки сплати податкових зобов?язань.

Суд касаційної інстанції, враховуючи
межі перегляду судом касаційної
інстанції судових рішень, встановлені
ст.220 КАС України, не вбачає порушень
судом першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається відповідач у
касаційній скарзі, та вважає, що судами
повно встановлені обставини у справі,
яким надана правильна правова оцінка
на підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з доходів
громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (далі - Декрет
№ 13-92) оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем
(покупець) та ТОВ «Фірма «М-Нафта»
(продавець) укладено генеральний
договір від 02.04.2010, відповідно до якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця нафтопродукти, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити їх.

Виконання договору підтверджується
копіями накладних, рахунків-фактур,
банківських виписок, актів
прийому-передачі нафтопродуктів,
податкових накладних, довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, товарно-транспортних
накладних на відпуск нафтопродуктів,
поясненнями директора ТОВ «Фірма
«М-Нафта» ОСОБА_3, якими підтверджено
укладання з позивачем генерального
договору від 02.04.2010 та поставку на його
виконання паливно-мастильних
матеріалів, придбання яких
здійснювалось на ПАТ «Укртатнафта».

Листом № 14102-130 від 17.03.2011 ПАТ
«Укртатнафта» підтвердило реалізацію
ТОВ «Фірма «М-Нафта» протягом квітня -
червня 2010 року паливно-мастильних
матеріалів та газу в кількості 5698,840
тонн на суму 22164622,83 грн., оплата яких
підтверджена матеріалами справи.

Використання позивачем придбаних у ТОВ
«Фірма «М-Нафта» нафтопродуктів у
господарській діяльності
підтверджується укладеними ним
договорами купівлі-продажу, поставки
нафтопродуктів з СВК «Перемога», ЗАТ
«Агродар», ВСК ім. Ватутіна, ПАФ
«Україна», ФГОмеляненко, ФОП ОСОБА_4,
копіями податкових накладних,
довіреностей, видаткових накладних,
рахунків-фактур, рахунків.

З огляду на встановлене, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку, що доводи відповідача про
відсутність документального
підтвердження виконання умов
генерального договору від 02.04.2010 щодо
купівлі-продажу нафтопродуктів між
позивачем та ТОВ «Фірма «М-Нафта» є
безпідставними, у зв?язку з чим у
відповідача відсутні правові підстави
для донарахування податкових
зобов?язань за платежем податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 183880,21
грн.

З використанням товарів (послуг) в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності платника
податку пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
пов'язує право платника податку на
включення до податкового кредиту сум
ПДВ, сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг).

При цьому, наслідки в податковому
обліку платника створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

Згідно з пп.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що формування позивачем
податкового кредиту в сумі 245173,61 грн.
відбулося на підставі податкових
накладних, виданих ТОВ «Фірма
«М-Нафта», складених з дотриманням
вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Таким чином наявність у позивача
належно оформлених первинних
документів на підтвердження понесених
витрат та податкового кредиту, які були
належним чином відображені ним у
податковому обліку, що відповідачем не
спростовано, а також за відсутності
доказів того, що спірна угода та/або її
виконання спричинило заниження чи
приховування об'єктів оподаткування у
відповідних господарських операціях з
боку їх учасників, у відповідача
відсутні правові підстави для
донарахування оспорюваних сум
податкових зобов?язань з податку з
доходів фізичних осіб та податку на
додану вартість.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

На час укладення та виконання
оспорюваних господарських операцій
контрагент позивача ТОВ «Фірма
«М-Нафта» було юридичною особою,
наділеною цивільною правоздатністю і
дієздатністю, зареєстрованою в ЄДРПОУ
та було платником податку на додану
вартість. Ухвалення судом рішення про
припинення юридичної особи
контрагента, та анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість
ТОВ «Фірма «М-Нафта» 15.06.2010, тобто після
закінчення господарських операцій,
самі по собі не призводять до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляють
правового значення податкових
накладних, виданих у відповідності до
вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» за такими господарськими
операціями.

Чинним законодавством не передбачено
обов'язок платника податку
контролювати дотримання закону його
контрагентами та виконання ними своїх
обов'язків, у тому числі сплату
податкових зобов'язань, а також
відповідати за будь-які інші порушення
ними приписів чинного законодавства.

Разом з тим, доводи відповідача про
відображення зазначених господарських
операцій у податковій звітності лише
позивачем спростовуються долученими
до матеріалів справи копіями
податкових декларацій ТОВ «Фірма
«М-Нафта», які направлялись до
податкових органів, що підтверджується
копіями зворотних поштових
повідомлень.

Не можуть бути підставою для інших
висновків і доводи відповідача, що
операції позивача з ТОВ «Фірма
«М-Нафта» не мали реального товарного
характеру, з підстав відсутності
товарно-транспортних накладних,
оскільки товарно-транспортні накладні
та подорожні листи є основними
документами на перевезення вантажів,
тобто є обов'язковими для перевізників,
однак не є документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, відповідачем в касаційній
скарзі визнається, що перевезення
паливно-мастильних матеріалів
позивачу здійснювали ФОП ОСОБА_5, ФОП
ОСОБА_6, ПП ОСОБА_7, ПП ОСОБА_8, ПП ОСОБА_9,
ПП ОСОБА_10, відповідно до
товарно-транспортних накладних, копії
яких наявні в матеріалах справи, при
цьому відсутність ліцензії чи іншого
дозвільного документа не є безумовним
доказом неправомірності вчиненої
господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій,
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу в частині задоволених
позовних вимог, у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтовані рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається. В іншій частині судові
рішення не оскаржуються.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Хорольської
об?єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
залишити без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011 - без
змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун