Справа № 813/7998/13-а
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/7998/13-а
зал судових засідань № 6
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
секретар судового засідання Павлишин
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Збитковської
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці
Міндоходів про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Львівської митниці Міндоходів, в якому
з урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог просить суд стягнути з
відповідача середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу за період з
26.03.2013р. до 08.04.2014р. в сумі 39653,29грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно не виконує
вимоги постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26.03.2013р. про поновлення позивача на
посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення №1 митного поста
«Краковець» Львівської митниці.
Позивач зазначає, що у зв'язку з
протиправним невиконанням
відповідачем вказаного судового
рішення ОСОБА_1 з 26.03.2013р. до 08.04.2014р.
перебував у вимушеному прогулі.
Позивач просить суд стягнути з
відповідача середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу за період
26.03.2013р. до 08.04.2014р. в сумі 39653,29грн.

Відповідач подав до суду заперечення
на позовну заяву, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Свої заперечення обґрунтовує
тим, що позивач не вчиняв жодних дій,
спрямованих на поновлення на роботі у
вказаний період. Відповідач зазначає,
що ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№1 митного поста «Краковець»
Львівської митниці наказом
Держмитслужби України №882-к від 01.06.2013р.
Відповідач неодноразово надсилав
позивачу повідомлення про поновлення
його на роботі, проте, лист від 07.06.2013р.
№12.1/65-6833 повернувся до відповідача, у
зв'язку із завершенням терміну
зберігання, а лист від 23.10.2013р. вручений
дружині позивача. З огляду на наведене,
відповідач вважає, що його вина у
невиконанні судового рішення відсутня,
а тому, просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, наведених у позовній заяві.
Просили суд позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечив з підстав, наведених у
письмових запереченнях. Просив суд у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
подані документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов до
висновку, що позов слід задовольнити
частково, виходячи з такого.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013 року
у справі № 2а-9284/12/1370 відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної митної служби України та
Львівської митниці про скасування
наказу, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 року
у справі №876/4109/13 апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013року
по справі №2а-9284/12/1370 скасовано, визнано
протиправним і скасовано наказ
Державної митної служби України від
01.10.2012 року № 1924-к "Про припинення
перебування на державній службі" в
частині припинення перебування ОСОБА_1
на державній службі в митних органах на
посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення № 1 митного поста
"Краковець" Львівської митниці,
поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді
старшого інспектора відділу митного
оформлення № 1 митного поста
"Краковець" Львівської митниці з
04.10.2012року, зобов'язано Львівську
митницю виплатити ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 04.10.2012року по 26.03.2013року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.09.2013року вказану
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013року
залишено без змін.

Відповідно до ст. 254 КАС України
постанова Львівського апеляційного
адміністративного суду України від
26.03.2013року у справі № 876/4109/13 набрала
законної сили 26.03.2013 року.

Наказом Державної митної служби
України від 01.06.2013р. №882-к скасовано
наказ Державної митної служби України
від 01.10.2012р. №1924-к «Про припинення
перебування на державній службі»,
поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№1 митного поста «Краковець»
Львівської митниці з 04.10.2012р.

Позивач зазначає, що з вказаним наказом
він ознайомився лише 08.04.2014р., а тому
саме з цього моменту слід вважати
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду України від
26.03.2013року у справі № 876/4109/13 виконаною.

З огляду на наведене, позивач вважає, що
у період з 26.03.2013р. по 08.04.2014р. він
перебував у вимушеному прогулі, а тому,
звернувся до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за
вказаний період.

При вирішенні спору по суті суд виходив
з такого.

Статтею 236 Кодексу законів про працю
України передбачено оплату вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення
про поновлення на роботі працівника.

Так, згідно з вказаною статтею у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку є затримка
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення про
поновлення на роботі.

Згідно з частиною 1 статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
негайно виконуються постанови суду,
зокрема, про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби.

За чинним законодавством рішення
органу, який розглядав трудовий спір
про поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника, вважається виконаним, коли
власником або уповноваженим ним
органом видано наказ (розпорядження)
про допуск до роботи і фактично
допущено до роботи такого працівника.

Обов'язок власника або уповноваженого
ним органу виплатити працівникові
середній заробіток за час затримки
виконання рішення про поновлення його
на роботі настає тоді, коли така
затримка була допущена з вини власника
або уповноваженого ним органу.

При несвоєчасному поновленні
працівника на роботі з вини власника
або уповноваженого ним органу середній
заробіток виплачується йому за чітко
визначений законом проміжок часу: з дня
винесення відповідного рішення
органом, що розглядав трудовий спір, до
дня його фактичного виконання. Вказана
позиція суду узгоджується з правовою
позицією Вищого адміністративного
суду України, висловленою в ухвалі від
01.10.2013р. у справі №К/800/22228/13.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, позивача
допущено до роботи 08.04.2014р., тобто з
моменту ознайомлення його з наказом
Державної митної служби України від
01.06.2013р. №882-к про поновлення ОСОБА_1 на
посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення №1 митного поста
«Краковець» Львівської митниці з
04.10.2012р.

Суд не бере до уваги доводи відповідача
про вину позивача у невиконанні
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду України від
26.03.2013року у справі №876/4109/13, яка полягає
у не поданні до органів Державної
виконавчої служби України виконавчого
листа на примусове виконання судового
рішення, з огляду на таке.

Львівським апеляційним
адміністративним судом 27.03.2013р. видано
позивачу виконавчий лист №4109/13 у
справі №876/4109/13 про поновлення
останнього на посаді. Вказаний
виконавчий лист позивач пред'явив до
виконання 11.03.2014р., що підтверджується
постановою про відкриття виконавчого
провадження №42446980 від 11.03.2014р.

Згідно із ч.1 та п.2 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, до яких відносяться
виконавчі листи, що видаються судами.

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 вказаного Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання: 1) посвідчення комісій по
трудових спорах, постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

З аналізу вказаних норм випливає
висновок, що позивач має право
пред'являти виконавчий лист до
примусового виконання незалежно від
дати його отримання, але протягом року
з моменту набрання рішенням суду
законної сили.

Суд в цьому контексті також враховує
рішення Європейського суду з прав
людини від 15.10.2009 року у справі «Юрій
Миколайович Іванов проти України»
(заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54
зазначено, що від особи, яка домоглася
винесення остаточного судового
рішення проти держави, не можна
вимагати ініціювання окремого
провадження з його примусового
виконання. Відповідний державний
орган, який було належним чином
поінформовано про таке судове рішення,
повинен вжити всіх необхідних заходів
для його дотримання або передати його
іншому компетентному органу для
виконання. Заявникові не можна
дорікати за неподання до державної
виконавчої служби заяви чи виконавчого
листа для відкриття виконавчого
провадження. Право на суд, захищене
статтею 6, було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду будь-якій зі сторін.
Ефективний доступ до суду включає
право на виконання судового рішення
без невиправданих затримок. Відповідно
необґрунтовано тривала затримка у
виконанні обов'язкового для виконання
судового рішення може становити
порушення Конвенції. Саме на державу
покладено обов'язок дбати про те, щоб
остаточні рішення, винесені проти її
органів, установ чи підприємств, які
перебувають у державній власності або
контролюються державою, виконувалися
відповідно до зазначених вище вимог
Конвенції. Держава не може
виправдовувати нестачею коштів
невиконання судових рішень, винесених
проти неї або проти установ чи
підприємств, які перебувають в
державній власності або контролюються
державою. Держава несе
відповідальність за виконання
остаточних рішень, якщо чинники, які
затримують чи перешкоджають їх повному
й вчасному виконанню, перебувають у
межах контролю органів влади. Вказана
позиція суду узгоджується з правовою
позицією Вищого адміністративного
суду України, висловленою в ухвалі від
29.05.2014р. №К/800/5291/14.

Оцінюючи наявність вини відповідача у
затримці виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду України від
26.03.2013року у справі № 876/4109/13 про
поновлення ОСОБА_1 на роботі суд бере до
уваги таке.

Відповідач зазначає, що неодноразово
намагався повідомити позивача про
винесення наказу Державної митної
служби України від 01.06.2013р. №882-к про
поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого
інспектора відділу митного оформлення
№1 митного поста «Краковець»
Львівської митниці з 04.10.2012р. Проте, так
і не зміг ознайомити ОСОБА_1 зі змістом
вказаного наказу з вини позивача.

Як вбачається з акта №6 службового
розслідування від 12.06.2014р. в межах
повноважень комісії з проведення
службового розслідування не надалось
можливим встановити факт отримання
ОСОБА_1 листів Львівської митниці
Міндоходів від 07.06.2013р. №12.1/65-6833 «Про
поновлення на роботі», від 23.10.2013р.
№4/-28-5542 та від 11.02.2014р. №13-70-04/31-1359 і,
відповідно, не прибуття до Львівської
митниці Міндоходів без поважних причин
для ознайомлення з вказаними наказами,
а також факт прогулу без поважних
причин ОСОБА_1

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку про наявність вини Львівської
митниці Міндоходів у затримці
виконання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
України від 26.03.2013року у справі №
876/4109/13, яка полягає у недоведенні до
відома позивача наказу Державної
митної служби України від 01.06.2013р. №882-к
про поновлення його на роботі та,
відповідно, у недопущені його до
роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
моментом фактичного виконання
відповідачем постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
України від 26.03.2013року у справі № 876/4109/13
слід вважати 08.04.2014р. (момент фактичного
ознайомлення позивача з наказом
Державної митної служби України від
01.06.2013р. №882-к про поновлення його на
роботі та допуску його до роботи).

Щодо розміру середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, який підлягає
виплаті позивачу, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону
України «Про оплату праці» порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є
постанова Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року N 100 «Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати». Вказаною постановою
визначено, що середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№100, нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно з ч. 2 п. 2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100, обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи зз виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється, виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи.

Позивач просить стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у період з 26.03.2013 року по 08.04.2014
року.

Суд бере до уваги, що постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.03.2013 року
у справі №876/4109/13 апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задоволено, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 07.02.2013року
по справі №2а-9284/12/1370 скасовано, визнано
протиправним і скасовано наказ
Державної митної служби України від
01.10.2012 року № 1924-к "Про припинення
перебування на державній службі" в
частині припинення перебування ОСОБА_1
на державній службі в митних органах на
посаді старшого інспектора відділу
митного оформлення № 1 митного поста
"Краковець" Львівської митниці,
поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді
старшого інспектора відділу митного
оформлення № 1 митного поста
"Краковець" Львівської митниці з
04.10.2012року, зобов'язано Львівську
митницю виплатити ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 04.10.2012року по 26.03.2013року.

З огляду на наведене, середній
заробіток за 26.03.2013р. вже стягнутий на
користь позивача вказаною постановою
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Крім того, як
встановлено судом 08.04.2014р. позивача
фактично поновлено на роботі і йому за
цей день нараховано і виплачено
заробітну плату, що підтверджується
табелем обліку робочого часу і
визнається сторонами, а тому, вказаний
день також не можна відносити до
вимушеного прогулу, який утворився, у
зв'язку з невиконанням судового
рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, період за який позивачу
слід відшкодувати середній заробіток
за час вимушеного прогулу слід
обчислювати з 27.03.2013р. по 07.04.2014р.

Як вбачається з розрахунку Львівської
митниці Міндоходів середній заробіток
ОСОБА_1 за період з 27.03.2013р. по 07.04.2014р.
становив 47834,71грн. з врахуванням
обов'язкових платежів та податків.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та доказів якими вони
обґрунтовуються, суд вважає, що на
користь позивача слід стягнути з
Львівської митниці Міндоходів
середній заробіток за час вимушеного
прогулу період з 27.03.2013 року по 07.04.2014
року в розмірі 47834,71грн. з проведенням
необхідних відрахувань відповідно до
чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.3 ст.2 КАС України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, враховуючи вищевикладене суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до норм ст. 94 КАС України
судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівської митниці
Міндоходів на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу
період з 27.03.2013 року по 07.04.2014 року в
розмірі 47834 (сорок сім тисяч вісімсот
тридцять чотири) 71коп. з проведенням
необхідних відрахувань відповідно до
чинного законодавства.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений
та підписаний 29.12.2014р.

Суддя
А.Г.Гулик