Справа № 569/17451/14-а
Суддя: Тимощук О.Я. О. Я.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі головуючого судді -
Тимощука О.Я.,

при секретарі
- Грібінчак К.П.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача
- Рибалко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до управління Пенсійного Фонду
України в місті Рівне про визнання
неправомірними дії управління
Пенсійного Фонду України в місті Рівне,
зобов'язання призначити пенсію за
віком із застосуванням середньої
заробітної плати за три календарні
роки, що передують року звернення за
пенсією, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з адміністративним
позовом до управління Пенсійного Фонду
України в м. Рівне, у якому просила
визнати неправомірними дії управління
Пенсійного Фонду України в м. Рівне
щодо визначення їй розміру пенсії за
віком та зобов'язати управління
призначити їй пенсію за віком із
застосуванням середньої заробітної
плати за три календарні роки, що
передують року звернення за пенсією.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
досягла 56 років та 6 місяців, а тому
звернулася до управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне з питання
призначення пенсії за віком. На час
звернення за пенсією її страховий стаж
складає 33 роки 7 місяців 17 днів, що
підтверджується записами у трудовій
книжці. Відтак, вона набула право на
призначення пенсії за віком.

В той же час, в період з 22 січня 2008
року по 31 липня 2014 року вона перебувала
на обліку в головному управлінні
Пенсійного фонду України в Рівненській
області та отримувала пенсію в разі
втрати годувальника - чоловіка ОСОБА_4,
котрий помер при виконанні службових
обов'язків згідно Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб". У зв'язку з виникненням права на
призначення пенсії за віком та
керуючись вимогами статті 10 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", згідно
якої особі призначається лише один із
видів пенсії за її вибором, з 01 серпня
2014 року їй припинено виплату пенсії по
втраті годувальника.

У вересні 2014 року вона довідалась про
те, що розмір пенсії по віку їй
визначено у розмірі 1103,59грн. на місяць
і, як роз'яснили їй в управлінні ПФУ в м.
Рівне, такий розмір пенсії зумовлений
тим, що для визначення розміру пенсії
за віком застосовано показник
середньої заробітної плати (доходу) у
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески, за 2007 рік в сумі
1197,91грн, тому що за її заявою здійснено
переведення з одного виду пенсії на
інший.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням відповідача, 16 вересня 2014року
позивачка звернулася до начальника
управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне із письмовою заявою, у якій
просила переглянути розмір
призначеної їй пенсії за віком,
застосовуючи розрахунки як для
новопризначеної пенсії.

03 жовтня 2014 року вона отримала
відповідь з управління ПФУ в м. Рівне
від 26.09.2014 за №389/10, зі змісту якої
вбачається, що пенсія по віку їй
призначена відповідно до пункту 3 ст. 45
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", із врахуванням
коефіцієнту страхового стажу - 0,45338 та
індивідуального коефіцієнта
заробітної плати - 1,97957. Разом з тим, під
час обчислення розміру пенсії було
застосовано показник середньої
заробітної плати (доходу) у середньому
на одну застраховану особу в цілому по
Україні, з якої сплачено страхові
внески, за 2007 рік в сумі 1197,91грн,
оскільки здійснено переведення пенсії
з одного виду на інший.

Таким чином, заробітна плата, з якої
обчислено їй пенсію становить всього
2371,35грн., яку визначено шляхом множення
1197,91грн. на індивідуальний коефіцієнт
1,97957, а розмір пенсії за віком їй
визначено у розмірі 1075,12грн. (2371,35грн. х
0,45338). Окрім того, відповідно до ст. 28
цього Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" їй визначено доплату до
пенсії у розмірі 28,47грн. (949,00грн. х 3%) за
три роки понад нормованого стажу, що
разом становить 1103,59грн. на місяць.

Відмову відповідача в призначенні їй
пенсії за віком із застосуванням
середньої заробітної плати за три
календарні роки, що передують року
звернення за пенсією, вважає
безпідставною, протиправною та такою,
що порушує її конституційне право на
соціальний захист, передбачене ст.46
Конституції України, яке гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ, організацій тощо.
Однак, відпрацювавши понад 33 роки,
протягом яких нею були сплачені
страхові внески, їй відповідач
протиправно відмовив у призначенні
пенсії із застосуванням показника
заробітної плати, заробленої особисто
нею, а не із заробітної плати її
померлого чоловіка, та взяв до уваги
показник середньої заробітної плати
(доходу) у середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески, за 2007
рік, який було застосовано при
призначенні у 2008 році їй пенсії по
втраті годувальника.

При цьому, відповідно до пункту 3 ст. 45
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначення заробітної
плати із застосуванням показника
середньої заробітної плати (доходу),
який враховувався під час призначення
попереднього виду пенсії, може
відбуватися під час переведення з
одного виду пенсії на інший за бажанням
особи, тобто вищезазначене необхідно
розуміти таким чином, що в особи є
можливість вибору: призначити пенсію
із середньої заробітної плати станом
на час звернення за призначенням
іншого виду пенсії, або ж призначити
пенсію із застосуванням показника
середньої заробітної плати, яка
враховувалася під час призначення
попереднього виду пенсії (за умови,
якщо він є більшим).

Крім того, поза увагою відповідача
залишилися положення пункту 3 статті 45
Закону, згідно яких, якщо особа після
призначення пенсії по інвалідності
продовжувала працювати та набула не
менше як 24 місяці страхового стажу
після призначення (попереднього
перерахунку пенсії) незалежно від
перерв у роботі, при переведенні вперше
з пенсії по інвалідності на пенсію за
віком застосовується середня
заробітна плата визначена частиною
другої статті 40 цього Закону для
призначення пенсії.

Своє право на пенсію за віком вона
реалізую вперше, а тому вважає, що
пенсію по віку їй необхідно обчислити
відповідно до частини 2 ст. 40 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", тобто
виходячи із середньої заробітної плати
(доходу) в Україні, з якої сплачено
страхові внески, за три календарні
роки, що передують року звернення за
призначенням пенсії, а саме: 2011, 2012 та
2013роки, й яка становить 2700,98грн.

Відтак, заробітну плату, з якої
необхідно обчислити пенсію, необхідно
визначити шляхом множення 2700,98грн. на
індивідуальний коефіцієнт 1,97957, що
становитиме 5346,78грн. (відповідачем
визнано 2371,35грн.). Розмір пенсії
необхідно визначити шляхом множення
заробітної плати 5346,78грн. на коефіцієнт
страхового стажу 0,45338, що становитиме
2424,12грн., а з урахуванням доплати до
пенсії за три роки понад нормованого
стажу у розмірі 28,47грн., розмір її
пенсії за віком має становити 2452,59грн.,
що майже вдвічі перевищує розмір
пенсії визначений відповідачем.

За наведених обставин просить
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала в цілому, окрім стягнення
судових витрат по справі. Уточнила дату
з якої необхідно здійснити
перерахування пенсії за віком ОСОБА_3,
зокрема з 01 серпня 2014 року, оскільки
31липня 2014 року припинена виплати
пенсії по втраті годувальника.

У запереченнях проти позову
управління Пенсійного Фонду України в
м. Рівне не визнало позовні вимоги
ОСОБА_3, виходячи з того, що відповідно
до ч.3 ст.45

Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" при переведенні з одного
виду пенсії на інший за бажанням особи
може враховуватись заробітна плата
(дохід) за періоди страхового стажу,
зазначені в частині першій статті 40
цього Закону, із застосуванням
показника середньої заробітної плати
(доходу), який враховувався під час
призначення попереднього виду пенсії.

На підставі заяви позивача від 15.07.2014
року її переведено з пенсії по втраті
годувальника на пенсію за віком згідно
з нормами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23.04.2012року №327
пенсії за віком перераховуються із
застосуванням показника середньої
заробітної плати (доходу) у середньому
на одну застраховану особу в цілому по
Україні, з якої сплачено страхові
внески, за 2007 рік та середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, в тому
числі в сільському господарстві, за
2007рік.

Розмір пенсійної виплати обчислений
з урахуванням переведення з одного
виду пенсії на інший, тобто відповідно
до ст. 40 Закону №1058-ІУ та становить
1103,59грн., а тому позов задоволенню не
підлягає.

У судовому засіданні представник
відповідача Рибалко Н.О. підтримав
заперечення проти позову та просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Встановлено на підставі досліджених
доказів, що позивач ОСОБА_3, у зв'язку з
досягненням пенсійного віку,
ІНФОРМАЦІЯ_2 набула право на
призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. До досягнення зазначеного
пенсійного віку право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку: 56 років 6 місяців - які народилися
з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року.
ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно трудової книжки ОСОБА_3 її
страховий стаж станом на 30 червня 2014
року становить 33 роки 7 місяців 17 днів.

Судом встановлено, що у період з 22
січня 2008року по 31 липня 2014 року позивач
перебувала на обліку в головному
управлінні Пенсійного фонду України в
Рівненській області та отримувала
пенсію в разі втрати годувальника, а
саме у зв'язку із смертю чоловіка
ОСОБА_4, котрий помер при виконанні
службових обов'язків. Вказана пенсія
була призначена згідно Закону України
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб".

Відповідно до статті 10 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" особі,
яка має одночасно право на різні види
пенсії (за віком, по інвалідності, у
зв'язку з втратою годувальника),
призначається один із цих видів пенсії
за її вибором.

Із дослідженої у судовому засіданні
довідки головного управління
Пенсійного фонду України від 17жовтня
2014 року вбачається, що позивачу
припинено виплату пенсії по втраті
годувальника з 01 серпня 2014 року, а
відтак з цього часу вона набула право
на призначення та виплату пенсії за
віком.

Судом встановлено, що на підставі
заяви позивача від 15 липня 2014 року
управління Пенсійного Фонду України в
м. Рівне здійснило переведення її з
пенсії по втраті годувальника на
пенсію за віком.

Разом з тим, при визначенні розміру
пенсії за віком відповідачем
застосовано показник середньої
заробітної плати (доходу) у середньому
на одну застраховану особу в цілому по
Україні, з якої сплачено страхові
внески, за 2007 рік в сумі 1197,91грн.. При
цьому, відповідач керувався
положеннями частини 3 статті 45 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.04.2012року №327.

Суд вважає безпідставними такі
твердження відповідача, оскільки
відповідно до пункту 3 ст. 45 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" при
переведенні з одного виду пенсії на
інший за бажанням особи може
враховуватися заробітна плата (дохід)
за періоди страхового стажу, зазначені
в частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати (доходу), який
враховувався під час призначення
попереднього виду пенсії.

Відповідач невірно тлумачить зміст
цієї норми, що й призвело до невірного
визначення розміру пенсії позивачу. На
думку суду, вищезазначена норма
означає, що в особи є можливість вибору:
призначити пенсію із середньої
заробітної плати станом на час
звернення за призначенням іншого виду
пенсії, або ж призначити пенсію із
застосуванням показника середньої
заробітної плати, яка враховувалася
під час призначення попереднього виду
пенсії. Таким чином, саме ОСОБА_3, а не
відповідач, обирає із застосуванням
якого показника середньої заробітної
плати їй має визначатися розмір пенсії.

Кім того, суд бере до уваги, що за
вимогами пункту 3 статті 45 Закону, якщо
особа після призначення пенсії по
інвалідності продовжувала працювати
та набула не менше як 24 місяці
страхового стажу після призначення
(попереднього перерахунку пенсії)
незалежно від перерв у роботі, при
переведенні вперше з пенсії по
інвалідності на пенсію за віком
застосовується середня заробітна
плата визначена частиною другої статті
40 цього Закону для призначення пенсії.

Частиною 2 статті 40 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" передбачено, що
заробітна плата (дохід) для обчислення
пенсії визначається за формулою: 3п = 3с
х (Ск : К), де:

Зп - заробітна (дохід) застрахованої
особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в
Україні, з якої сплачено страхові
внески, за три календарні роки, що
передують року звернення за
призначенням пенсії;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної
плати (доходу) за кожний місяць
(Кз+Кз+Кз…+Кз);

К - страховий стаж за місяці, які
враховано для визначення коефіцієнта
заробітної плати (доходу)
застрахованої особи.

Судом встановлено, й даний факт не
заперечується представником
відповідача, що своє право на
призначення пенсії за віком позивач
реалізує вперше та, відпрацювавши
понад 33 роки, продовжує працювати на
день звернення за пенсією.

Беручи до уваги вищезазначене, суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_3 пенсію
по віку необхідно обчислити відповідно
до частини 2 ст. 40 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", тобто виходячи із
середньої заробітної плати (доходу) в
Україні, з якої сплачено страхові
внески, за три календарні роки, що
передують року звернення за
призначенням пенсії, а саме: 2011, 2012 та
2013роки, й яка становить 2700,98грн.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Однак,
відповідач не довів суду правомірності
своїх дій під час призначення позивачу
пенсії за віком.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 43 Конституції України, ст. 10, ч.2 ст.40,
ч.3 ст.45 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та ст. ст. 2, 5, 7-12, 18, 50, 70, 89, 99,
122, 158-162 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне Рівненській області щодо
безпідставної відмови ОСОБА_3 у
призначенні пенсії за віком із
застосуванням розрахунків як для
новопризначеної пенсії, тобто
відповідно до частини другої статті 40
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Управлінню Пенсійного фонду України
в місті Рівне перерахувати пенсію по
віку ОСОБА_3 з 01 серпня 2014 року
відповідно до частини другої статті 40
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", із застосуванням
середньої заробітної плати за три
календарні роки, що передують року
звернення за пенсією, тобто за 2011, 2012 та
2013 роки.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський міський суд шляхом подання
в десятиденний строк з дня
проголошення судового рішення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини 3 статті 160
цього Кодексу, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст постанови виготовлений 23
грудня 2014 року.

Суддя Рівненського

міського суду
О.Я.Тимощук