Справа № 344/16595/14-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/813/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області
Польська М.В., розглянувши у
скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
неправомірною відмови щодо врахування
при призначенні пенсії сум допомоги на
оздоровлення на вирішення
соціально-побутових питань та
індексації.

В позові зазначено, що позивачу
призначена пенсія державного
службовця. В заробітну плату для
обчислення пенсії відповідачем не
включено: матеріальну допомогу на
оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань та
індексації, внаслідок чого пенсія
виплачується в меншому розмірі, ніж
повинна бути. 21.10.2014 року позивач
звернулася до управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську із
заявою про перерахунок пенсії з
врахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, індексації. Проте в перерахунку
було відмовлено.

Позивач просила суд позов
задовольнити. Зобов`язати відповідача
здійснити перерахунок пенсії
державного службовця з 04.01.2011 року, з
дня призначення пенсії.

13 листопада 2014 року відповідач подав
заперечення на адміністративний позов,
в задоволенні якого просить відмовити.

Дослідивши письмові докази у справі,
судом встановлено, що
публічно-правовий спір між сторонами
виник з приводу того, що відповідач при
розрахунку пенсії до складу заробітної
плати позивача не включив матеріальну
допомогу на оздоровлення та для
вирішення соціально-побутових питань
та індексації

Так, позивач є пенсіонером. По виходу на
пенсію їй було призначено пенсію як
державному службовцю, працюючій в
органах пенсійного фонду України, ця
обставина сторонами не оспорюється,
тому наведена обставина з урахуванням
положення ч. 3 ст. 72 КАС України не
потребує доказування в судовому
засіданні.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про
державну службу» оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та
ініціативну працю. Заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

За змістом статті 37 Закону України «Про
державну службу» пенсія державним
службовцям призначається від сум їх
заробітної плати, на які нараховується
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

У ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату
праці» встановлено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Статтею 2 цього
Закону визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що винагорода за вислугу
років, грошова винагорода, матеріальна
допомога на оздоровлення та
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань, а також
індексація входила до системи оплати
праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.
Відповідно до ч.1 ст. 66 цього Закону (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

У той же час перевагу мають спеціальні
норми, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, за наведених
обставин - стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та стаття 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

21.10.2014 року позивач звернулася до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську із заявою про
перерахунок пенсії з врахуванням
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань,
оздоровлення та індексації. Проте в
перерахунку листом від 21.10.2014 року їй
було відмовлено (а.с.14).

Однак, відповідачем при розрахунку
пенсії не включено до складу його
заробітної плати матеріальну допомогу
та індексацію, внаслідок чого пенсія
виплачується в меншому розмірі, ніж
повинна бути.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про
державну службу» передбачено виплату
державним службовцям допомоги на
оздоровлення в розмірі посадового
окладу при наданні щорічної відпустки.

Як слідує з постанови Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 року №268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, суду та інших органів»
керівники мають право установлювати
надбавки за високі досягнення у праці
до 50% посадового окладу з врахуванням
надбавки за ранг державного службовця
та надбавки (винагороди) за вислугу
років, надавати матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань та допомогу на оздоровлення.

Окрім того, за п.3 постанови Кабінету
Міністрів України від 31.05.2000 року №865
«Про деякі питання вдосконалення
визначення розмірів заробітку для
обчислення пенсії» посадовий оклад,
надбавка за ранг або кваліфікаційні
чини, класний чин або спеціальні
звання, вислуга років при призначенні
пенсії враховуються у розмірах, що
виплачуються на день звільнення.

З довідки про виплату матеріальних
допомог № 73 від 20.10.2014 року, виданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську вбачається, що
позивач в 2009-2010 роках отримувала
матеріальну допомогу на оздоровлення
та матеріальну допомогу на вирішення
соціально-побутових питань, а також
нарахування індексації, на всі виплати,
включені у довідку, нараховувались
страхові внески на загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування (а.с.7).

В своїй постанові від 20 лютого 2012 року
Верховний Суд України усуваючи
неоднакове застосування норм
матеріального права, вважає
неправильними висновки суду про те, що
оскільки матеріальна допомога, на яку
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, не
включається до складу заробітної плати
державного службовця, то вона не
враховується при обчисленні розміру
його пенсії.

Частиною 1 статті 244-2 КАС України
визначено, що рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
відносинах, є обов`язковими для всіх
судів України.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання протиправними дій, слід
задовольнити частково.

Вимога позивача щодо зобов`язання
здійснити перерахунок пенсії
державного службовця саме з дати
виходу на пенсію, не може бути
задоволено судом, оскільки тільки
21.10.2014 року позивач звернулася до
відповідача із заявою, та 21.10.2014 року
отримала відповідь відповідача. Таким
чином, суд приходить до висновку, що
обов'язок відповідача здійснити такий
перерахунок виникає з 22.10.2014 року

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України
суддя розглядає справу в порядку
скороченого провадження одноособово,
без проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне
судове рішення. У разі недостатності
повідомлених позивачем обставин або
якщо за результатами розгляду поданого
відповідачем заперечення суд прийде до
висновку про неможливість ухвалення
законного судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі, суд розглядає справу за
загальними правилами цього Кодексу,
про що постановляє ухвалу, яка не
підлягає оскарженню.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, відповідно до,
ст. ст. 33, 35, 37 Закону України «Про
державну службу», ст. 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», ч. 1 ст. 1 ЗУ
«Про оплату праці», ст. 41 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ст. 6-11, 72, 102,
158-163, 183-2, 244-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
протиправними дій, - задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м.Івано-Франківську з
22.10.2014 року провести ОСОБА_1 перерахунок
розміру пенсії і визначену пенсію
державного службовця нараховувати та
виплачувати, включивши в суму
заробітної плати для обчислення пенсії
матеріальну допомогу на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
питань та індексацію, з подальшим
врахуванням цих сум при черговому
перерахунку розміру пенсії.

В задоволенні решти заявлених вимог -
відмовити.

Допустити до негайного виконання
постанову в межах суми стягнення за
один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.256
КАС України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, але якщо
апеляційна скарга не була подана в
строк, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається через
Івано-Франківський міський суд
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
у разі прийняття постанови в
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Польська М.В.