Справа № 826/20864/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Голосіївського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, третя особа: ОСОБА_5 про
визнання рішення протиправним,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Голосіївського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві, третя особа: ОСОБА_5 про
визнання протиправною відмову в
реєстрації в квартирі АДРЕСА_1,
зобов'язання зареєструвати позивача в
квартирі АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
розпорядженням Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
13 листопада 2012 року № 782 укладено
договір найму з ОСОБА_5, яка родиною з
двох осіб (вона, сестра) мешкає в
двокімнатній ізольованій квартирі
АДРЕСА_1, житловою площею 30, 50 кв. м., у
зв'язку зі смертю квартиронаймача
ОСОБА_7, батька.

ОСОБА_5 є наймачем зазначеної квартири
та проживає там із своїм чоловіком -
ОСОБА_3.

27 грудня 2012 року ОСОБА_3 звернувся через
ТОВ «Ліко-Житлосервіс» до
Голосіївського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві з
заявою про реєстрацію його місця
проживання, в якій просив
зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_1,
в якій, зокрема, зазначено про згоду
його дружини - ОСОБА_5 щодо такої
реєстрації.

За результатами розгляду вказаної
заяви, 15 січня 2013 року позивачу було
відмовлено у реєстрації на підставі ст.
65 Житлового кодексу Української РСР та
ст. 6 «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

Не погоджуючись з відмовою відповідача
здійснити реєстрацію місця проживання
позивача та вважаючи її протиправною,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11 грудня 2003
року № 1382-IV, реєстрація - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
передбачено, що громадянин України, а
також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР,
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно рішення Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
18 жовтня 2012 року, наймачем квартири за
адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5, на підставі
ордеру від 25 травня 1999 року.

Матеріали справи свідчать, що 15 лютого
2000 року ОСОБА_5 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
відміткою в паспорті.

Судом встановлено, що підставою для
відмови відповідача у реєстрації місця
проживання позивача зазначено ст. 65
Житлового кодексу Української РСР та
ст. 6 «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

При цьому, в графі «службові відмітки»
наданої заяви міститься відмітка:
заява ОСОБА_8 від 18 грудня 2012 року про
непроведення ніяких дій по зазначеній
квартирі (рішення суду від 06 грудня 2012
року у справі № 2601/21426/12).

Так, рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 06 грудня 2012 року у
справі № 2601/21426/12 (провадження №
2/2601/5468/12) у справі за позовом Заступника
прокурора м. Києва в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_8 до
ОСОБА_10, третя особа: Служба у справах
дітей Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, позов
задоволено. Визнано ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування жилим
приміщення - квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 10 жовтня 2013 року рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 06 грудня 2012 року у зазначеній
частині залишено без змін.

Таким чином, відмовляючи позивачу у
здійсненні реєстрації місця
проживання, відповідачем було
враховано застереження, вчинене ОСОБА_8
щодо непроведення будь-яких дій по
квартирі за адресою: АДРЕСА_1., у зв'язку
із наявністю судового рішення.

Так, в подальшому, ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року рішення
Апеляційного суду міста Києва від 10
жовтня 2013 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що позивачу було відмовлено у
реєстрації місця проживання - 15 січня
2013 року, з урахуванням обставин, які
існували на той час.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
під час відмови у здійсненні
реєстрації місця проживання позивача
Голосіївський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
діяв на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на те, що судом не встановлено
в діях відповідача ознак
протиправності, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про відсутність правових підстав для
визнання протиправною відмови
відповідача щодо реєстрації позивача
та для зобов'язання відповідача
зареєструвати позивача.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_3 та відмову у їх
задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.