Справа № 2а-13985/11/2670
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/39991/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства
агропромислової політики України про
поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 грудня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ
Міністерства аграрної політики
України від 9 вересня 2011 року № 470-к в
частині звільнення ОСОБА_4 з посади
заступника директора департаменту
правової та законопроектної роботи -
начальника відділу правового
забезпечення відповідно до пункту 1
статті 40 КЗпП України у зв'язку із
скороченням штатної чисельної та
реорганізацією Міністерства.
Поновлено позивача на цій посаді з 9
вересня 2011 року і стягнуто з
Міністерства аграрної політики
України середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 9 вересня 2011 року
до 16 грудня 2011 року. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ці рішення та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 має вищу юридичну освіту та
працювала за фахом більше 10 років, з них
більше 6 років в Міністерстві аграрної
політики України на посаді заступника
директора департаменту правової та
законопроектної роботи - начальника
відділу правового забезпечення. За час
роботи відзначена почесною грамотою і
«Знаком пошани» Міністерства аграрної
політики України.

Наказом відповідача від 9 вересня 2011
року № 470-к позивача звільнено
відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням
штатної чисельності та реорганізацією.

Підставою для звільнення слугувала
реорганізація урядового органу -
Міністерства аграрної політики
України відповідно до Указу Президента
України від 9 грудня 2010 року № 1085 «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади», у якому
передбачено утворити, зокрема,
Міністерство аграрної політики та
продовольства України і Державну
інспекцію сільського господарства
України, реорганізувавши Міністерство
аграрної політики України.

Внаслідок здійснення процедури
реорганізації заступником Міністра,
головою комісії з проведення
реорганізації Міністерства аграрної
політики України 16 грудня 2010 року було
попереджено позивача про можливе
звільнення, по закінченню двох місяців
з дня попередження. Крім того,
повідомлено про можливе виключення
посади, яку займав позивач, зі штатного
розпису.

Згідно пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу Законів про працю України (далі
- Кодексу) трудовий договір, укладений
на невизначений строк, а також
строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до частин 2-3 статті 49-2 КЗпП
України при вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством. Одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Згідно статті 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається, зокрема: сімейним при
наявності двох і більше утриманців;
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації та інше.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 Кодексу
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років,
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
розлучена, у неї на утриманні
знаходиться двоє неповнолітніх дітей
1996 та 2006 років народження, а також вона,
як одинока мати, знаходиться на обліку
та отримує відповідну допомогу на
дитину.

Водночас Міністерством аграрної
політики України порушені вимоги
статті 43 КЗпП України стосовно
отримання згоди профспілкового органу
на звільнення позивача на підставі
пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Аналізуючи приведене законодавство,
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини, і ту обставину,
що позивачу при звільненні не було
запропоновано жодної аналогічної
посади у новоствореній установі -
Міністерстві аграрної політики
України, а також звільнено без
обов'язкового працевлаштування та без
згоди первинної профспілкової
організації, колегія суддів
погоджується з висновками судів, що
оскаржуваний наказ є таким, що порушує
трудові гарантії ОСОБА_4 як працівника.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності з ч. 2 ст. 220 КАС України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Міністерства
агропромислової політики України
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 грудня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер