Справа № 826/14664/14
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 грудня 2014 року 14:10 №
826/14664/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Амельохіна В.В., суддів: Келеберди В.І.,
Кузьменка В.А., розглянувши в
письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного
товариства «Кримський Титан» до треті
особи за участіКабінету
Міністрів України Фонд державного
майна України, Дочірнє підприємство
«Іршанський державний гірничо -
збагачувальний комбінат», Дочірнє
підприємство «Вільногірський
державний гірничо - металургійний
комбінат», Міністерство фінансів
України, Державне підприємство
«Об'єднана гірничо - хімічна компанія»,
Житомирська обласна державна
адміністрація, Дніпропетровська
обласна державна адміністрація,
Державна служба геології та надр
України, Державна служба гірничого
нагляду та промислової безпеки
України, Міністерство економічного
розвитку і торгівлі України
прокуратури міста Києвапровизнання
протиправною та скасування постанови
від 06.08.2014р. №406,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Кримський Титан» (далі по тексту -
позивач) звернулось з позовом до
Кабінету Міністрів України (далі по
тексту - відповідач), треті особи - Фонд
державного майна України, Дочірнє
підприємство «Іршанський державний
гірничо - збагачувальний комбінат»,
Дочірнє підприємство «Вільногірський
державний гірничо - металургійний
комбінат», Міністерство фінансів
України, Державне підприємство
«Об'єднана гірничо - хімічна компанія»,
Житомирська обласна державна
адміністрація, Дніпропетровська
обласна державна адміністрація,
Державна служба геології та надр
України, Державна служба гірничого
нагляду та промислової безпеки України
про визнання протиправною та
скасування постанови КМ України від
06.08.2014р. №406 «Деякі питання
забезпечення функціонування
підприємств титанової галузі».

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що оскаржувана
постанова прийнята неправомірно, а
тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач заперечив проти
задоволення позову з тих підстав, що
оскаржувана постанова прийнята
правомірно.

Третя особа - 1 заперечила проти
позовних вимог з тих підстав, що Фонд
листом від 05.06.2013р. №10-16-7070 повідомив
позивача про припинення договорів
оренди 05.09.2014р. та про намір власника
використовувати майно ЦМК Іршанського
гірничо-збагачувального та ЦМК
Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів для
власних потреб. 18.09.2014р. позивачу Фонд
направив лист №10-16-12580 в якому заявив
про припинення договору оренди та
відсутність наміру його продовжувати.
Отже, на думку Фонду, останнім в
установлений строк повідомлено
позивача про намір власника
використовувати цілісні майнові
комплекси для власних потреб.

Третя особа - 5 письмових пояснень
з приводу позовних вимог до суду не
надала, проте неодноразово заявляла
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Третя особа - 7 проти позовних
вимог заперечила з тих підстав, що
оскаржувана постанова прийнята
Кабінетом Міністрів України
правомірно, оскільки у відповідності
до норм статті 13 Земельного кодексу
України до повноважень Кабінету
Міністрів України в галузі земельних
відносин зокрема належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Третя особа - 8 проти позову
заперечила з тих підстав, що
оскаржувана постанова прийнята
відповідачем правомірно та в межах
повноважень визначених частиною
першою статті 117 Конституції України.

Третя особа - 10 проти позовних
вимог заперечила з тих підстав, що
оскаржувана постанова прийнята
відповідачем у межах повноважень, що
передбачені частиною першою статті 117
Конституції України.

Інші треті особи - 2, 3, 4, 6, 9
будь-яких письмових пояснень з приводу
позовних вимог до суду не надали.

В судовому засіданні 25.11.2014р. суд по
справі перейшов в письмове провадження
на підставі статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кабінету Міністрів
України від 06.08.2014р. №406 «Деякі питання
забезпечення функціонування
підприємств титанової галузі»:

1. Віднести до сфери управління
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі цілісні майнові комплекси
Іршанського гірничо-збагачувального і
Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів
після припинення договору їх оренди з
приватним акціонерним товариством
"Кримський ТИТАН".

Фонду державного майна передати в
установленому порядку Міністерству
економічного розвитку і торгівлі
зазначені цілісні майнові комплекси.

Міністерству економічного розвитку і
торгівлі вжити в установленому порядку
заходів до закріплення зазначених
цілісних майнових комплексів на праві
господарського відання за державним
підприємством "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія".

2. Міністерству економічного розвитку і
торгівлі подати пропозиції щодо вжиття
необхідних заходів для забезпечення
найбільш ефективного функціонування
підприємств титанової галузі, зокрема
щодо їх організаційно-правової форми.

3. Міністерству економічного розвитку і
торгівлі та Міністерству фінансів
подати пропозиції щодо обсягів та
джерел фінансування для забезпечення
безперебійного функціонування
підприємств титанової галузі.

4. Державній службі геології та надр і
Державній службі гірничого нагляду та
промислової безпеки забезпечити
відповідно до вимог законодавства
видачу державному підприємству
"Об'єднана гірничо-хімічна компанія"
ліцензій і документів дозвільного
характеру, необхідних для провадження
ним статутної діяльності, з одночасним
анулюванням ліцензій і документів
дозвільного характеру, виданих
приватному акціонерному товариству
"Кримський ТИТАН" чи його дочірнім
підприємствам у зв'язку з
користуванням надрами Іршанського та
Вільногірського родовищ.

5. Житомирській та Дніпропетровській
обласним державним адміністраціям
разом з:

відповідними районними державними
адміністраціями та органами місцевого
самоврядування забезпечити у тижневий
строк після одержання державним
підприємством "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія" спеціальних
дозволів на користування надрами та
подання ним документів, передбачених
законодавством, надання у постійне
користування зазначеному підприємству
земельних ділянок, розірвавши договори
оренди із приватним акціонерним
товариством "Кримський ТИТАН";

Міністерством аграрної політики та
продовольства, Державним агентством
земельних ресурсів і Державним
агентством лісових ресурсів
забезпечити розроблення в
установленому порядку відповідної
документації із землеустрою щодо
надання у постійне користування
державному підприємству "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія" нових
земельних ділянок, необхідних для
розширення та будівництва кар'єрів з
видобування корисних копалин, та в разі
потреби внести відповідні проекти
актів Кабінету Міністрів України.

6. Визнати такими, що втратили
чинність, акти Кабінету Міністрів
України згідно з переліком, що
додається.

Постановою КМУ від 17.09.2014р. №670 внесені
зміни до постанови КМУ від 06.08.2014р. №406,
так оскаржуваною постановою:

1. Віднести до сфери управління
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі цілісні майнові комплекси
Іршанського гірничо-збагачувального і
Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів
після припинення договору їх оренди з
приватним акціонерним товариством
"Кримський ТИТАН".

Фонду державного майна передати в
установленому порядку Міністерству
економічного розвитку і торгівлі
зазначені цілісні майнові комплекси.

Міністерству економічного
розвитку і торгівлі вжити в
установленому порядку заходів до
закріплення зазначених цілісних
майнових комплексів на праві
господарського відання за державним
підприємством "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія".

2. Міністерству економічного
розвитку і торгівлі подати пропозиції
щодо вжиття необхідних заходів для
забезпечення найбільш ефективного
функціонування підприємств титанової
галузі, зокрема щодо їх
організаційно-правової форми.

3. Міністерству економічного
розвитку і торгівлі та Міністерству
фінансів подати пропозиції щодо
обсягів та джерел фінансування для
забезпечення безперебійного
функціонування підприємств титанової
галузі.

4. Державній службі геології та
надр і Державній службі з питань праці
забезпечити відповідно до вимог
законодавства видачу державному
підприємству "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія" ліцензій і
документів дозвільного характеру,
необхідних для провадження ним
статутної діяльності, з одночасним
анулюванням ліцензій і документів
дозвільного характеру, виданих
приватному акціонерному товариству
"Кримський ТИТАН" чи його дочірнім
підприємствам у зв'язку з
користуванням надрами Межерічного
родовища (Середня, Емілівська, Юрська,
Осинова та Букінська ділянки),
Лемненського родовища
(Північно-Західна, Задорожна і
Південно-Східна ділянки) та
Малишевського родовищ, у порядку,
встановленому законодавством.

5. Житомирській та
Дніпропетровській обласним державним
адміністраціям разом з:

відповідними районними державними
адміністраціями та органами місцевого
самоврядування забезпечити у тижневий
строк після одержання державним
підприємством "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія" спеціальних
дозволів на користування надрами та
подання ним документів, передбачених
законодавством, надання у постійне
користування зазначеному підприємству
земельних ділянок, розірвавши договори
оренди із приватним акціонерним
товариством "Кримський ТИТАН";

Міністерством аграрної політики
та продовольства, Державним агентством
земельних ресурсів і Державним
агентством лісових ресурсів
забезпечити розроблення в
установленому порядку відповідної
документації із землеустрою щодо
надання у постійне користування
державному підприємству "Об'єднана
гірничо-хімічна компанія" нових
земельних ділянок, необхідних для
розширення та будівництва кар'єрів з
видобування корисних копалин, та в разі
потреби внести відповідні проекти
актів Кабінету Міністрів України.

6. Визнати такими, що втратили
чинність, акти Кабінету Міністрів
України згідно з переліком, що
додається.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що при виданні
оскаржуваної постанови Уряд вийшов за
межі власних повноважень та порушив
положення статті 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», статті 777 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), статті 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, а тому підлягає визнанню
незаконною і скасуванню.

На думку позивача, Кабінет
Міністрів України не мав права
відносити до сфери управління
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі цілісні майнові комплекси
Іршанського гірничо-збагачувального і
Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів,
оскільки позивач мав переважне право
на продовження договору їх оренди. Крім
того Уряд, оскаржуваною постановою
протиправно надав доручення розірвати
договори оренди земельних ділянок з
позивачем, анулювати його ліцензії та
документи дозвільного характеру
виданих у зв'язку з користуванням
надрами Іршанського та
Вільногірського родовищ.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 113 Конституції
України Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, який у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, а також указами
Президента України та постановами
Верховної Ради України, прийнятими
відповідно до Конституції та законів
України.

Згідно з частиною першою статті 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Судом встановлено, що проект акта
відповідно до вимог Регламенту
Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (в
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 09.11.2011 № 1156), направлявся
Кабінетом Міністрів України на розгляд
і погодження до заінтересованих
органів, зокрема, до Міністерства
фінансів України, Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України, Державного агентства
земельних ресурсів України, Державної
служби геології та надр України,
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України які
погодили вказаний проект із
зауваженнями.

Відповідно до глави 4 (параграф 44 - 47)
Регламенту Кабінету Міністрів України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18.07.2007 № 950,
проект акта направлявся до
Міністерства юстиції України для
проведення правової експертизи.

Міністерство юстиції України під час
проведення правової експертизи
перевіряє проект акта Кабінету
Міністрів України на відповідність
Конституції України, актам
законодавства та чинним міжнародним
договорам України, стандартам Ради
Європи у сфері демократії,
верховенства права та прав людини,
зокрема положенням Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
принципу забезпечення рівних прав та
можливостей жінок і чоловіків
(гендерно-правова експертиза), а в разі,
коли проект акта належить до
пріоритетних сфер адаптації
законодавства України до
законодавства Європейського Союзу, - на
його відповідність acquis communautaire.

З метою виявлення у проекті акта
Кабінету Міністрів України норм, що
можуть сприяти вчиненню корупційних
правопорушень, надання рекомендацій
стосовно їх усунення Міністерство
юстиції України проводить
антикорупційну експертизу.

Згідно з висновком Міністерства
юстиції України за результатами
правової експертизи до проекту
постанови КМ України «Питання
управління цілісними майновими
комплексами Іршанського
гірничо-збагачувального і
Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів»
проект постанови погоджено із
зауваженнями щодо невідповідності
вимогам нормопроектувальної техніки.

Міністерством фінансів України на
проект постанови надані зауваження
згідно яких, пропонує п. 3 (даним пунктом
проекту доручено Мінекономрозвитку та
Мінфіну України подати пропозиції щодо
обсягів та джерел фінансування для
забезпечення безперебійної та
прибуткової діяльності підприємств
титанової галузі) із проекту акта
виключити. У державному бюджеті
бюджетні призначення на фінансування
запропонованих проектом акта цілі
відсутні.

Листом №5-28-0.17-10001/2-14 від 18.08.2014р.
Державне агентство земельних ресурсів
України повідомило, що п. 5 та п. 6
проекту постанови потребують
доопрацювання та приведення у
відповідність до вимог земельного
законодавства.

Держземагентство України у листі
№5-28-0.17-10001/2-14 від 18.08.2014р. зазначило, що
відповідно до норм статті 149 Земельного
кодексу України земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади, Ради
міністрів АРК та органів місцевого
самоврядування на підставі та в
порядку, передбачених цим Кодексом.

Кабінет Міністрів України вилучає
земельні ділянки державної власності,
які перебувають у постійному
користуванні, - ріллю, багаторічні
насадження для
несільськогосподарських потреб, ліси
для нелісогосподасрьких потреб, а
також земельні ділянки
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного призначення та передає
їх у користування (ч. 8 ст. 122, ч. 9 ст. 149
Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
у місячний строк розглядає клопотання
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Умови і строки
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України (ч.3 ст. 123 ЗК України).

Згідно статті 26 Закону України
«Про землеустрій» замовниками
документації із землеустрою можуть
бути органи державної влади, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
органи місцевого самоврядування,
землевласники і землекористувачі.

Розробниками документації із
землеустрою є:

юридичні особи, що володіють
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням та у складі яких працює
за основним місцем роботи не менше двох
сертифікованих
інженерів-землевпорядників, які є
відповідальними за якість робіт із
землеустрою;

фізичні особи - підприємці, які
володіють необхідним технічним і
технологічним забезпеченням та є
сертифікованими
інженерами-землевпорядниками,
відповідальними за якість робіт із
землеустрою.

Взаємовідносини замовників і
розробників документації із
землеустрою регулюються
законодавством України і договором.

Положенням про Державне агентство
земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України від 08.04.2011р. №445, не передбачено
розроблення Держземагентством України
документації із землеустрою щодо
надання у постійне користування
земельних ділянок підприємствам,
установам та організаціям, що належать
до державної та комунальної власності,
а також укладення відповідних
договорів.

Листом №11668/02/12-14 від 18.08.2014р. Державна
служба геології та надр України
погодила проект постанови із
зауваженнями та застереженнями.

Зазначеним листом Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України повідомлено про необхідність
дотримання вимог чинного
законодавства України, зокрема в
частині доручення Державній службі
геології та надр України на анулювання
спеціального дозволу на користування
надрами.

Так, спеціальні дозволи на
користування надрами, які видані ПАТ
«Кримський титан» та які станом на
сьогоднішній день є дійсними, можуть
бути анульовані з підстав, визначених
Законом України «Про дозвільну систему
у сфері господарської діяльності» та п.
23 Порядку надання спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженого
постановою КМУ від 30.05.2011р. №615.

Надання ДП «Вільногірський
гірничо-металургійний комбінат»
спеціальних дозволів на користування
надрами можливе у разі виконання вимог,
встановлених чинним законодавством
України.

Державна служба геології та надр
України зазначила, що п. 4 оскаржуваного
рішення після слова «родовищ»
необхідно доповнити словами «у
порядку, встановленому чинним
законодавством».

Листом №6368/0/3.2-06/6/14 від 20.08.2014р.
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України проект
постанови погоджено із зауваженнями.

Зауваження та застереження вказаних
вище органів Кабінетом Міністрів
України не було прийнято до уваги.

Отже, проект постанови Кабінетом
Міністрів України «Питання управління
цілісними майновими комплексами
Іршанського гірничо-збагачувального і
Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів»
прийнято з частковим урахування
зауважень та застережень Міністерства
фінансів України, Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України, Державного агентства
земельних ресурсів України, Державної
служби геології та надр України,
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України.

На виконання Указу Президента України
від 07.07.2004 року № 765/2004 «Про заходи щодо
забезпечення розвитку виробництва
двоокису титану та підвищення
ефективності використання виробничих
потужностей підприємств із видобутку
ільменітової руди» та доручення
Кабінету Міністрів України від 13.07.2004
року №30414/3/1, між Фондом державного
майна України та ЗАТ «Кримський ТИТАН»
06.09.2004 року були укладені договори
оренди цілісного майнового комплексу
ДП «Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» № 586
та ДП «Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» № 587
на строк 5 років (до 05.09.2009 року).

Додатковим договором №46 від 24.01.2012 року
строк дії договору оренди цілісного
майнового комплексу ДП
«Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» №587
від 06.09.2004 року продовжено до 05.09.2014 року
включно.

Додатковим договором №45 від 24.01.2012 року
строк дії договору оренди цілісного
майнового комплексу ДП «Іршанський
державний гірничо-збагачувальний
комбінат» №586 від 06.09.2004 року
продовжено до 05.09.2014 року включно.

Згідно ст. 17 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
після закінчення терміну договору
оренди орендар, який належним чином
виконував свої обов'язки за договором,
має переважне право, за інших рівних
умов, на укладення договору оренди на
новий термін, крім випадків, якщо
орендоване майно необхідне для потреб
його власника. У разі якщо власник має
намір використовувати зазначене майно
для власних потреб, він повинен
письмово попередити про це орендаря не
пізніше ніж за три місяці до закінчення
терміну договору.

У встановлений законом строк на адресу
позивача не надійшло повідомлення
власника цілісних майнових комплексів
ДП «Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» про
намір використовувати зазначені
цілісні майнові комплекси для власних
потреб.

Як вказано в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
22.09.2011р. у справі №К-32241/10 отримання
письмового повідомлення про
використання орендованого майна для
власних потреб після спливу
тримісячного терміну не має правових
наслідків, оскільки такий термін
визначений Законом.

На думку суду, власником цілісних
майнових комплексів ДП
«Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» є
Державна акціонерна компанія
«Українські поліметали».

Так, постановою Кабінету Міністрів
України №373 від 28.03.1998р. «Про створення
Державної акціонерної компанії
«Українські поліметали»», яка на даний
час є чинною, передано майно ДП
«Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» до
статутного фонду ДАК «Українські
поліметали».

В матеріалах справи міститься копія
листа №05/06-1С від 05.06.2014р. ДАК
«Українські поліметали», відповідно до
якої, останній повідомляє позивача про
підготовку процесу до повернення майна
ДП «Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат», у
зв'язку із закінченням терміну дії
Договору оренди.

Даний лист отриманий ПАТ «Кримський
Титан» 17.06.2014р., що підтверджується
підписом уповноваженої особи
підприємства - ОСОБА_2

Вказаним листом власник ДП
«Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» не
повідомив ПАТ «Кримський Титан», що він
має намір використовувати майно ДП
«Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» для
власних потреб.

Отже, суд приходить до висновку, що
власником ДП «Вільногірський
державний гірничо-металургійний
комбінат» та ДП «Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» не
виконано вимог статті 17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» в частині повідомлення ПАТ
«Кримський титан» не пізніше ніж за три
місяці до закінчення терміну договору
про намір використовувати зазначене
майно для власних потреб.

Крім того, слід зазначити, що сторонами
не надано доказів виконання Указу
Президента України від 07.07.2004 року №
765/2004 «Про заходи щодо забезпечення
розвитку виробництва двоокису титану
та підвищення ефективності
використання виробничих потужностей
підприємств із видобутку ільменітової
руди» в частині зобов'язання Кабінету
Міністрів України забезпечити
передачу Фонду державного майна
України Вільногірського державного
гірничо-збагачувального комбінату та
Іршанського державного
гірничо-збагачувального комбінату.
Відповідачем не надано жодного
рішення, актів прийому - передачі КМ
України, міністерств, Фонду державного
майна України, що підтверджують
виконання п. 1 ч. 2 Указу Президента
України від 07.07.2004р. №765/2004.

Тому позивач має переважне право на
укладення договорів оренди зазначених
цілісних майнових комплексів на новий
термін.

Згідно ст. 777 Цивільного кодексу
України, наймач, який належно виконує
свої обов'язки за договором найму,
після спливу строку договору має
переважне право перед іншими особами
на укладення договору найму на новий
строк. Наймач, який має намір
скористатися переважним правом на
укладення договору найму на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
наймодавця до спливу строку договору
найму у строк, встановлений договором,
а якщо він не встановлений договором, -
в розумний строк.

Бажаючи скористатись своїм переважним
правом, 07 серпня 2014 року позивач
направив на адресу Фонду державного
майна України повідомлення про намір
скористатися переважним правом на
укладення договорів оренди цілісних
майнових комплексів ДП
«Вільногірський державний
гірничо-металургійний комбінат» та ДП
«Іршанський державний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
новий строк.

Проте, як вбачається з пояснень
Фонду державного майна України,
останній листом від 05.06.2014р. за №10-16-7070
повідомив позивача про припинення
Договорів оренди 05.09.2014р. та про намір
власника використовувати майно ЦМК
Іршанського гірничо-збагачувального
та ЦМК Вільногірського
гірничо-металургійного комбінатів для
власних потреб.

Щодо змісту даного листа колегія
суддів зазначає наступне.

Так, в листі зазначається, що він
виданий на підставі доручення Прем'єр -
Міністра України від 05.06.2014р. №15037/10/1-14.

З аналізу доручення судом
вбачається, що Прем'єр - Міністр не
надавав наказу Фонду державного майна
України щодо використання майна
Вільногірського державного
гірничо-збагачувального комбінату та
Іршанського державного
гірничо-збагачувального комбінату для
власних потреб.

В тексті листа Мінекономрозвитку
України на який є посилання в дорученні
від 05.06.2014р. №15037/10/1-14 не наводиться
жодного обґрунтування щодо
необхідності припинення договорів
оренди від 06.09.2004р. №586, №587 та
подальшого використання орендованого
майна для власних потреб власником
майна.

Однак, колегія суддів зазначає, що
у відповідності до частини третьої
статті 17 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна», яка
передбачає, що саме власник
орендованого майна повинен повідомити
орендаря про свій намір
використовувати таке майно для власних
потреб.

В даному випадку колегія суддів
погоджується з думкою позивача, що Фонд
державного майна України є саме
орендодавцем, а не власником (органом
управління) майна Вільногірського
державного гірничо-збагачувального
комбінату та Іршанського державного
гірничо-збагачувального комбінату.

Будь-яких доказів, що Кабінет
Міністрів України своїм рішенням
передав ЦМК комбінатів в управління
Фонду державного майна України або
взяв ці функції на себе представниками
відповідача та Фонду державного майна
України до суду не надано.

Відповідно до частини першої
статті 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Таким чином, повідомлення Фонду
державного майна України від 05.06.2014р.
№10-16-7070 не є повідомленням власника у
значенні частини третьої статті 17
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна».

Суд також зазначає, що пунктом 5
оскаржуваної постанови Кабінетом
Міністрів України прийнято рішення: « 5.
Житомирській та Дніпропетровській
обласним державним адміністраціям
разом з: відповідними районними
державними адміністраціями та
органами місцевого самоврядування
забезпечити у тижневий строк після
одержання державним підприємством
"Об'єднана гірничо-хімічна компанія"
спеціальних дозволів на користування
надрами та подання ним документів,
передбачених законодавством, надання у
постійне користування зазначеному
підприємству земельних ділянок,
розірвавши договори оренди із
приватним акціонерним товариством
"Кримський ТИТАН».

Повноваження Кабінету Міністрів
України в галузі земельних відносин
визначені статтею 13 Земельного кодексу
України передбачають:

а) розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом;

б) реалізація державної політики у
галузі використання та охорони земель;

в) викуп земельних ділянок для
суспільних потреб у порядку,
визначеному законом;

г) координація проведення земельної
реформи;

ґ) розроблення і забезпечення
виконання загальнодержавних програм
використання та охорони земель;

д) організація ведення державного
земельного кадастру, державного
контролю за використанням і охороною
земель та здійснення землеустрою;

є) встановлення порядку проведення
моніторингу земель;

є) вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

Стаття 31 Закону України «Про оренду
землі» встановлює перелік підстав
припинення договору оренди землі:
«Договір оренди землі припиняється в
разі:

• закінчення строку, на який його було
укладено;

• викупу земельної ділянки для
суспільних потреб та примусового
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності в порядку,
встановленому законом;

• поєднання в одній особі власника
земельної ділянки та орендаря;

• смерті фізичної особи-орендаря,
засудження його до позбавлення волі та
відмови осіб, зазначених у статті 7
цього Закону, від виконання укладеного
договору оренди земельної ділянки;

• ліквідації юридичної особи-орендаря;

• відчуження права оренди земельної
ділянки заставодержателем;

• набуття права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, що
розташовані на орендованій іншою
особою земельній ділянці;

• припинення дії договору, укладеного
в рамках державно-приватного
партнерства (щодо договорів оренди
землі, укладених у рамках такого
партнерства).

Даним переліком не передбачено
повноважень Кабінету Міністрів
України щодо розірвання договору
оренди.

В даному випадку розпорядження землями
державної власності є виключними
повноваженнями місцевих державних
адміністрацій (ст. 22 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»).
В той же час, відповідач не мав
повноважень приймати рішення, яким
зобов'язав місцеві державні
адміністрації тим чи іншим чином
розпоряджатись землями державної
власності та розірвання договорів
оренди.

Щодо пункту 4 постанови, якою: Державній
службі геології та надр і Державній
службі гірничого нагляду та
промислової безпеки забезпечити
відповідно до вимог законодавства
видачу державному підприємству
"Об'єднана гірничо-хімічна компанія"
ліцензій і документів дозвільного
характеру, необхідних для провадження
ним статутної діяльності, з одночасним
анулюванням ліцензій і документів
дозвільного характеру, виданих
приватному акціонерному товариству
"Кримський ТИТАН" чи його дочірнім
підприємствам у зв'язку з
користуванням надрами Іршанського та
Вільногірського родовищ (в редакції
оскаржуваної позивачем), суд зазначає
наступне.

Згідно статті 8 Кодексу про надра до
відання Кабінету Міністрів України у
галузі геологічного вивчення,
використання і охорони надр належить:

1) реалізація державної політики у
сфері регулювання гірничих відносин;

2) здійснення державного контролю за
геологічним вивченням, використанням
та охороною надр, а також за утворенням
та використанням техногенних родовищ і
переробкою мінеральної сировини;

3) визначення порядку діяльності
органів виконавчої влади в галузі
використання і охорони надр,
координація їх діяльності;

4) забезпечення розробки
загальнодержавних та регіональних
програм у галузі геологічного
вивчення, використання і охорони надр;

5) визначення темпів використання,
подальшого розширення та якісного
поліпшення мінерально-сировинної бази;

6) визначення порядку використання надр
та їх охорони, розробки і затвердження
відповідних стандартів, норм і правил;

7) встановлення збору за видачу
спеціальних дозволів на користування
надрами;

8) створення єдиної системи Державного
інформаційного геологічного фонду та
визначення порядку розпорядження
геологічною інформацією;

9) організація державної експертизи та
оцінки запасів корисних копалин;

10) вирішення питань використання надр
для складування і захоронення відходів
виробництва та інших шкідливих
речовин;

12) визначення критеріїв щодо визнання
запасів корисних копалин незначними;

13) укладення угод про розподіл
продукції;

15) укладення угод про розподіл
продукції щодо використання ділянок
надр у виключній (морській) економічній
зоні, на континентальному шельфі
України;

15-1) затвердження переліку ділянок надр,
що становлять особливу наукову,
культурну або природно-заповідну
цінність і не можуть надаватися у
користування на умовах угод про
розподіл продукції;

16) вирішення інших питань у галузі
управління і контролю за використанням
та охороною надр.

Вичерпні підстави для анулювання
Спеціального дозволу на користування
надрами зазначені в п. 23 Порядку
надання спеціальних дозволів на
користування надрами, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 615 від 30.05.2011 року.

Так, відповідно до п. 23 даного Порядку,
право користування надрами
припиняється органом з питань надання
дозволу безпосередньо або за поданням
органів державного гірничого та
санітарно-епідеміологічного нагляду,
державного геологічного і
екологічного контролю, органів
місцевого самоврядування, органів
державної податкової служби у разі:

1) відсутності потреби у подальшому
користуванні надрами;

2) відмови надрокористувача від права
користування надрами;

3) ліквідації юридичної особи або
смерті фізичної особи - підприємця,
фізичної особи, що є власниками
дозволу;

4) встановлення рішенням суду факту
подання надрокористувачем свідомо
неправдивих відомостей, підробних
документів;

5) використання надр не за призначенням;

6) визнання дозволу недійсним у
судовому порядку;

7) визнання недійсним у судовому
порядку аукціону, за результатами
якого надано дозвіл;

8) вилучення в установленому
законодавством порядку наданої у
користування ділянки надр;

9) невжиття надрокористувачем заходів
для усунення причин зупинення дії
дозволу в установлений строк;

10) припинення без поважних причин
робіт, передбачених дозволом, більш як
на два роки, а у разі, коли дозвіл надано
на користування нафтогазоносними
надрами, - більш як на 180 днів;

11) коли суб'єкт господарської
діяльності протягом двох років, а щодо
нафтогазоперспективних площ, родовищ
нафти і газу - 180 календарних днів та
газу (метану) вугільних родовищ - одного
року з початку дії дозволу без поважної
причини не розпочав користування
надрами;

12) припинення дії договору оренди
(концесії) цілісного майнового
комплексу, укладеного
надрокористувачем, якому надано дозвіл
відповідно до підпункту 8 пункту 8 цього
Порядку, крім випадку набуття у
власність об'єкта оренди (концесії).

Припинення права користування надрами
здійснюється шляхом прийняття
Держгеонадрами наказу, а Радою
міністрів Автономної Республіки Крим -
розпорядження про анулювання дозволу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з думкою позивача, що
приймаючи п. 4 оскаржуваної постанови,
відповідач діяв не у межах повноважень
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Крім того, Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня
1997 року ратифіковано Конвенцію про
захист прав і основних свобод людини 1950
року (далі Конвенція), Перший протокол
та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до статті 9 Конституції
України та статті 19 Закону України «Про
міжнародні договори України» («Дія
міжнародних договорів України на
території України») №1906- ІV від 29 червня
2004 року чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» №3477-ІV від 23 лютого 2006 року суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, згідно із статтею 1 Першого
протоколу до Конвенції кожна юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини «Федоренко проти
України» (Fedorenko v. Ukraine) від 1 червня 2006
року, заява № 25921/02 і «Стретч проти
Сполученого Королівства» (Stretch v. the United
Kingdom) від 24 червня 2003 року, заява № 44277/98),
«майно» для цілей статті 1 Першого
протоколу до Конвенції розглядають як
«існуюче майно» або активи, включаючи
вимоги, стосовно яких заявник може
заявити, що він має, принаймні, «законні
очікування» отримання ефективної
реалізації права власності.

Також, у справі «Босфорус Хава Йоллари
Туризм Ве Тиджарет Аноним Ширкети
проти Ірландії» Європейський суд
визнав блага, які одержує орендар в
результаті володіння і користування
орендованим об'єктом, є його майном в
сенсі статті 1 Першого протоколу до
Конвенції (заява № 45036/98, пункт 140).

У зазначеній справі «Стртеч проти
Сполученого Королівства» Європейський
суд встановив, визнання недійсним
договору оренди (або його окремої
умови), на підставі того, що орган
публічної влади порушив закон при його
укладенні, є непропорційним втручанням
у право заявника на мирне володіння
своїм майном та, відповідно, призводить
до порушення статті 1 Першого протоколу
до Конвенції» (пункти 36-41 рішення у
справі «Стретч проти Сполученого
Королівства»).

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірності
прийняття оскаржуваної постанови від
06.08.2014р. №406.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова Кабінету Міністрів України
від 06.08.2014р. №406 «Деякі питання
забезпечення функціонування
підприємств титанової галузі»
прийнята не на підставі та не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; необґрунтовано, тобто не з
урахуванням усіх обставин справи, що
мають значення для прийняття рішення, а
позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Кримський
Титан» є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного акціонерного
товариства «Кримський Титан»
задовольнити повністю.

Визнати протиправною та
скасувати постанову Кабінету
Міністрів України від 06.08.2014р. №406
«Деякі питання забезпечення
функціонування підприємств титанової
галузі».

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
В.В. Амельохін

Судді:
В.І.
Келеберда

В.А. Кузьменко