Справа № 826/17830/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
29 грудня 2014 року 08:05
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.,
при секретарі судового засідання
Дмитрієвій В.В. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Альфа-Банк" до Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції третя особа про
ОСОБА_1 визнання протиправним та
скасування постанови ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» (надалі-позивач/ПАТ
«Альфа-Банк», Банк) до Першого
приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції (надалі -
відповідач/Перший приморський ВДВС
Одеського МУЮ) в якому просить суд:
1. Визнати протиправною та скасувати
постанову Першого приморського ВДВС
Одеського МУЮ про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 24.02.2010 р. ВП АА№213721 в
частині накладення арешту на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м., що належить
ОСОБА_1 (надалі-ОСОБА_1) та перебуває в
іпотеці ПАТ «Альфа-Банк»;
2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Першого приморського ВДВС
Одеського МУЮ про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження від 23.04.2012 р. ВП №30230837 в
частині накладення арешту на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м., що належить
ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці ПАТ
3. Зобов'язати Перший приморський ВДВС
Одеського МУЮ звільнити заставлене
майно, а саме однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 з-під арешту.
Після усунення недоліків позовної
заяви, ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.12.2014 р. провадження в
адміністративній справі відкрито та
призначено до судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить суд задовольнити їх з підстав
викладених в адміністративному позові,
зокрема зазначає, що дії відповідача
щодо накладення арешту на майно
боржника, яке передано позивачу в
іпотеку є протиправними.
В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про дату, час
та місце судового розгляду справи був
належним чином повідомлений, заяв щодо
перенесення розгляду справи або
слухання справи за його відсутності до
суду не подавав, про причини неявки
суду не повідомляв.
В судове засідання третя особа не
з'явилась, про дату, час та місце
судового розгляду справи була належним
чином повідомлена, через канцелярію
суду подала клопотання про розгляд
справи за її відсутності.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
Зважаючи на неявку в судове засідання
відповідача та третьої особи,
приймаючи до уваги відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, на
підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі-КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.
Розглянувши наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,
Першим приморським ВДВС Одеського МУЮ
було винесено постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження ВП АА№213721 від 24.02.2010 р.
та ВП №30230837 від 23.04.2012 р., відповідно до
яких відповідачем було накладено арешт
на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м., що належить
Так, 06.11.2014 р. ПАТ «Альфа-Банк» стало
відомо про винесені відповідачем
постанови АА№213721 від 24.02.2010 р. та ВП
№30230837 від 23.04.2012 р. про арешт майна та
оголошення заборони його відчуження, а
саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м., що належить
ОСОБА_1 та яке перебуває в іпотеці
Не погоджуючись із накладеним
відповідачем арешту на майно ОСОБА_1,
яке перебуває в іпотеці позивача, ПАТ
«Альфа-Банк» звернулося до суду з даним
адміністративним позовом.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» (надалі - Закон №898) (в редакції
чинній на момент укладання договору
іпотеки) іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 ст.3 Закону №898 визначено, що
іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду. До іпотеки, яка
виникає на підставі закону або рішення
суду, застосовуються правила щодо
іпотеки, яка виникає на підставі
договору, якщо інше не встановлено
В той же час, згідно з ч.5 та ч.6 ст.3
Закону №898 у разі порушення боржником
основного зобов'язання відповідно до
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.
При цьому, поняття пріоритету та вищого
пріоритету розтлумачено в ст.1 Закону
№898, а саме: пріоритет - переважне право
однієї особи відносно права іншої
особи на те ж саме нерухоме майно; вищий
пріоритет - пріоритет, встановлений
раніше будь-якого іншого пріоритету
стосовно одного и того ж нерухомого
При цьому, відповідно до ч.1 ст.37 Закону
№898 іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання, є правовою
підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Крім того, положеннями ст.572 Цивільного
кодексу України передбачено, що в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
Як вбачається із матеріалів справи,
12.07.2006 р. між ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір
про іпотечний кредит №13-65-06/428,
відповідно до якого Банком було надано
ОСОБА_1 кредит у сумі 33 000,00 дол. США на
умовах передбачених цим договором.
Водночас, 12.07.2006 р. між ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір №13-65-06/429
(надалі-Іпотечний договір №13-65-06/429),
відповідно до якого було передано в
іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м.
17.12.2012 р. між ЗАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено
договір відступлення прав вимоги
(надалі-Договір відступлення прав
вимоги від 17.12.2012 р.), відповідно до
якого на умовах встановлених цим
договором Первісний Кредитор передає
(відступає), а Новий Кредитор приймає
Кредитний портфель та зобов'язується
сплатити за нього первісному Кредитору
грошову винагороду (ціну продажу) на
умовах, визначених цим договором (п.2.1
Договору відступлення прав вимоги від
Так, п.2.2 Договору відступлення прав
вимоги від 17.12.2012 р. визначено, що
внаслідок передачі (відступлення)
Кредитного портфелю за цим договором,
Новий Кредитор набуває всіх прав
вимоги Первісного Кредитора за
кредитним договором та договорами
забезпечення, включно з правом
вимагати від Позичальника належного
виконання всіх грошових та інших
зобов'язань, правом на звернення
стягнення за зобов'язаннями
Позичальників на заставне майно, та
іншими правами вимоги за кредитними
договорами та договорами забезпечення.
Отже, як вбачається з вищевикладеного
внаслідок укладення Договору про
відступлення права вимоги від 17.12.2012 р.
відбулася заміна кредитора, зокрема
ПАТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового
кредитора, в результаті чого до
позивача перейшло й право вимоги
іпотекодержателя згідно Іпотечного
договору №13-64-06/429.
Так, судом з'ясовано, що на момент
вчинення виконавчих дій щодо арешту
спірного нерухомого майна, право
іпотеки на майно на визначених законом
підставах та в установленому порядку
не припинене, договір про іпотеку
недійсним не визнано.
Як вбачається зі змісту Інформаційної
довідки з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна в
порядку доступу державних виконавців
№75501926 від 05.11.2014 р., запис про обтяження
було внесено до реєстру 12.07.2006 р., тобто
до винесення відповідачем постанов про
арешт майна та оголошення заборони
Враховуючи викладене, зважаючи на
черговість реєстрації зазначених вище
обтяжень, а також беручи до уваги, що
положеннями Закону №898 щодо вказаних
видів обтяжень не встановлено
особливого пріоритету, суд дійшов
висновку, що позивач, як обтяжувач,
володіє переважним пріоритетом на
отримання задоволення своїх прав чи
вимог щодо одного й того ж нерухомого
Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження»
(надалі-Закон №606) (редакції чинній на
момент винесення постанови ВП АА№213721
від 24.02.2010 р.), звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті
(опису), вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами в першу чергу звертається
на кошти боржника в гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, в тому
числі кошти на рахунках та вкладах
боржника в установах банків та інших
кредитних організаціях, на рахунки в
цінних паперах у депозитаріях цінних
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №606 арешт
на майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, якою накладається арешт
на майно боржника та оголошується
заборона на його відчуження; винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні в
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
Водночас, в ч.3 ст.55 Закону №606
визначено, копія постанови державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника не пізніше наступного після
її винесення дня надсилається боржнику
та відповідно до банків чи інших
фінансових установ або органів,
зазначених у ч.2 цієї статті. Постанова
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника може бути оскаржена
боржником начальнику відповідного
органу державної виконавчої служби,
якому він безпосередньо
підпорядкований, або до суду у 10-денний
Крім того, в ч.4 ст.52 Закону №606
передбачено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.
Аналогічні норми містяться в Законі
№606 в редакції чинній на момент
винесення постанови ВП №30230837 від 23.04.2012
Так, ч.1 та ч.2 ст.52 Закону №606 визначено,
що звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
Згідно ч.1 та ч.2 ст.57 Закону №606 арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Частиною 4 ст.57 Закону 606 визначено,
копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у ч.2
цієї статті. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

В той же час, ч.4 ст.54 Закону №606
визначено, що про звернення стягнення
на заставлене майно для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодних доказів направлення на адресу
позивача копій постанов про накладення
арешту на нерухоме майно ОСОБА_1, а саме:
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м., до матеріалів
справи не надано.

Враховуючи викладене, накладення
арешту на майно, що перебуває в іпотеці
у позивача, обмежує забезпечене
іпотекою право позивача на задоволення
своїх вимог за договорами іпотеки, у
зв'язку з чим, вимоги позивача про
зобов'язання підповідача зняти арешт з
майна третьої особи, яке передано в
іпотеку позивачу підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог позивача.
Крім того, відповідно до ст. 94 КАС
України, судовий збір підлягає
відшкодуванню позивачу.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції -
задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Першого приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 24.02.2010
р. ВП АА№213721 в частині накладення
арешту на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 30,0 кв.м., в
тому числі житловою площею 16,3 кв.м., що
належить ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк».

3. Визнати протиправною та скасувати
постанову Першого приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 23.04.2012
р. ВП №30230837 в частині накладення арешту
на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 30,0 кв.м., в тому числі
житловою площею 16,3 кв.м., що належить
ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк».

4. Зобов'язати Перший приморський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
звільнити заставлене майно, а саме
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з-під
арешту.

5. Присудити Публічному
акціонерному товариству «Альфа-Банк»
понесені судові витрати в розмірі 73
(сімдесят три) грн. 80 коп. із видатків
Держаного бюджету України направлених
на асигнування діяльності Державної
виконавчої служби України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В. Санін