Справа № 642/9293/14-а
Суддя: Шрамко Л. Л.
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/642/114/14
Справа №642/9293/14а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2014 р. Ленінський районний
суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Бондаренко О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Самойленка
П.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Ленінському ВДВС
Харківського міського управління
юстиції про визнання дій
протиправними, зобов'язання надати
повну інформацію,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача, просить
визнати протиправними дії відповідача,
що полягають у відмові в задоволенні
запиту від 1 жовтня 2014 року на отримання
публічної інформації; зобов'язати
відповідача надати повну інформацію,
що запитувалась згідно вказаного
запиту, та стягнути з відповідача
понесені витрати на сплату судового
збору у сумі 73 грн. 08 коп.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 1 жовтня 2014 року
направила на адресу відповідача запит
на отримання публічної інформації з
проханням виготовити і надіслати на її
адресу копії письмових доручень
начальнику Ленінського ВДВС ХМУЮ про
передачу матеріалів виконавчого
провадження ВП №34161548 з примусового
виконання виконавчого листа №2-а-243/11,
виданого 29 серпня 2012 року Ленінським
районним судом м.Харкова, від
державного виконавця Макарової І.І. до
державного виконавця Кайдашової М.А.,
та від останньої до державного
виконавця-заступника начальника
Ленінського ВДВС Харківського МУЮ
Бережної О.В. Однак відповідач листом
від 3 жовтня 2014 року у задоволенні
запиту на інформацію відмовив,
роз'яснив, що окремих розпоряджень про
передачу вказаного виконавчого
провадження від одного державного
виконавця до іншого не виносилось, та
додав копії розпоряджень про
закріплення за державними виконавцями
виконавчих проваджень та розподіл
функціональних обов'язків. Вказане
роз'яснення позивачка вважає
необґрунтованим, оскільки, на її думку,
відсутні передбачені ч.1 ст. 22 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» виключні підстави для
відмови запитувачу в задоволенні його
запиту на інформацію. Вважає, що у
вказаному листі-відповіді відповідача
внесено завідомо неправдиві відомості
щодо змісту її запиту на отримання
публічної інформації, оскільки вона
просила саме копії письмових доручень,
а не запитуваних розпоряджень, як
зазначено у відповіді.

Також зазначає, що твердження
відповідача про те, що окремих
розпоряджень про передачу виконавчого
провадження не виносилось,свідчить про
грубе порушення ним Закону України
«Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, відповідно до яких
передача проваджень здійснюється саме
на підставі письмового доручення
начальника відділу та при передачі
відомості заносяться до Єдиного
реєстру. Крім того, у наданих
відповідачем розпорядженнях міститься
посилання на Положення про районний,
районний у місті, міський (міста
обласного значення), міськрайонний,
міжрайонний відділ державної
виконавчої служби, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2007 року № 83/5, який ще до видання
вказаних розпоряджень наказом
Міністерства юстиції від 10.04.2012 року за
№549/5 визнано таким, що втратив
чинність.

У судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити у повному обсязі. При
цьому наголосив, що звертався до
відповідача саме з запитом на
інформацію відповідно до Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Відповідач позов не визнав.
Обґрунтування навів у запереченнях
проти позову, в яких зазначив, що,
враховуючи статус позивачки у
виконавчому провадженні, як стягувача,
її звернення про надання публічної
інформації з виконавчого провадження
не є заявою про надання публічної
інформації у розумінні Закону України
"Про доступ до публічної інформації", а
його належить розглядати у
відповідності до вимог Закону України
"Про звернення громадян". Незважаючи на
це, відповідь позивачці була надана вже
3 жовтня 2014 року. У запиті від 01.10.2014 року
позивачка просила надати копії
письмових доручень начальника відділу
про передачу відповідного виконавчого
провадження, однак жодних доручень про
передачу будь-яких матеріалів, за
виключенням резолюції начальника
відділу при першому надходженні
виконавчого документа до виконання, у
відділі не існує. Позивачці були надані
копії розпоряджень, у яких в зв'язку з
службовою необхідністю передавалися
відповідні виконавчі провадження
конкретної категорії, зокрема і за
категорією «Діти війни». Необхідність
у передачі проваджень виникає
внаслідок необхідності загального
контролю начальником відділу рівня
завантаженості підлеглих державних
виконавців, та внаслідок звільнення
державних виконавців і покладення їх
обов'язків на інших посадових осіб.
Посилання позивачки на скасований
наказ, виходячи з характеру самого
запиту та наданої відповіді, жодним
чином не порушує її права та законні
інтереси. Відділом була допущена
технічна помилка у розпорядженнях, де
міститься посилання на скасований
наказ, яка не є суттєвою, оскільки суті
запиту вона не відображає. Крім того,
незгода особи, котра подавала запит про
надання публічної інформації,з наданою
відповіддю, не свідчить про
приховування та надання недостовірної
інформації, про що також свідчить
судова практика.

В судовому засіданні представник
відповідача Самойленко П.С. проти
позову заперечував, пославшись на
викладені в письмових запереченнях
доводи.

Суд, вислухавши
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають на підставі наступного.

01.10.2014 року позивачка ОСОБА_3
звернулась на адресу Ленінського ВДВС
Харківського МУЮ, як до розпорядника
інформації, з «запитом на отримання
публічної інформації», в якому ,
посилаючись на положення Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», просила виготовити на
надіслати їй копії письмових доручень
начальника відділу про передачу
матеріалів виконавчого провадження
№34161548 з примусового виконання
виконавчого листа №2-а-243/11, виданого
29.08.2012 року Ленінським районним судом м.
Харкова, від одного державного
виконавця до іншого.

03.10.2014 року начальником Ленінського
ВДВС Харківського МУЮ надана
відповідь на запит позивачці, в якій
роз'яснено, що окремих розпоряджень про
передачу ВП №34161548 від одного
державного виконавця до іншого не
виносилось, дане виконавче провадження
разом з іншими, які віднесені до
категорії «Діти війни та особи, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з метою більш ефективної
роботи закріпляються за окремим
державним виконавцем. До відповіді
надано копії розпоряджень №38 від 28.11.2013
року про закріплення за державним
виконавцем Кайдашовою М.О. категорії
«Діти війни та особи, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»»,та №1 від 08.01.2014 року про
закріплення вказаної категорії
виконавчих проваджень за заступником
начальнику відділу Береженою О.В.

Визначення поняття «публічна
інформація» наведено у статті 1 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації». Так, відповідно до частини
першої цієї статті публічна інформація
- це відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Як зауважено в Постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 30 вересня 2013 року № 11 «Про практику
застосування адміністративними судами
положень Закону України від 13 січня 2011
року №2939-VI «Про доступ до публічної
інформації», за визначеним у статті 1
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» визначенням,
можна виокремити такі ознаки публічної
інформації: 1) готовий продукт
інформації, який отриманий або
створений лише в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством; 2) заздалегідь
відображена або задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація; 3) така інформація
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень або інших
розпорядників публічної інформації; 4)
інформація не може бути публічною, якщо
створена суб'єктом владних повноважень
не під час виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків; 5)
інформація не може бути публічною, якщо
створена не суб'єктом владних
повноважень.

У разі відсутності перелічених
ознак в інформації, така інформація не
належить до публічної.

Визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
лише суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.
Тобто Закон регулює відносини щодо
допуску до інформації, яка вже існує, і
не вимагає у відповідь на запит
створювати певну інформацію.

Публічною інформацією в
розумінні Закону України «Про доступ
до публічної інформації» є інформація,
яка становить суспільний (публічний)
інтерес, і доступ до якої
забезпечується, зокрема, оприлюдненням
такої інформації, іншим доведенням її
до громадськості.

Проте, як встановлено у судовому
засіданні, звернення позивачки до ВДВС
Ленінського МУЮ у вигляді «Запиту на
отримання публічної інформації» було
зумовлене вчиненими державними
виконавцями діями стосовно виконання
виконавчого провадження, в якому
позивачка є стягувачем. З наданою
відповіддю позивачка на погодилась,
оскільки, на її думку, той факт, що
окремих розпоряджень про передачу
виконавчого провадження не виносилось
та вказані дані не внесені до Єдиного
реєстру,свідчить про порушення
відповідачем Закону України «Про
виконавче провадження» та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень.

Тобто інформація, яку бажала
отримати позивачка, стосувалась
конкретного виконавчого провадження і
дій державних виконавців в цьому
провадженні.

Отже, враховуючи статус позивачки
у виконавчому провадженні, як
стягувача, запитувана інформація
взагалі не повинна була розглядатися в
рамках Закону України «Про доступ до
публічної інформації», оскільки не
відноситься до категорії публічної
інформації.

Відповідно, Закон «Про доступ до
публічної інформації» не поширюється
на оспорювані відносини, та відповідь
відповідач мав надавати позивачці у
порядку та у строки, визначені Законом
України «Про звернення громадян».

З доводами позивачки про те, що їй було
відмовлено у наданні інформації, суд
не погоджується, оскільки відповідь на
запит надана позивачу у встановлений
законом строк, проти чого не заперечує
і сама позивачка.

Незгода особи, котра подавала запит про
надання інформації,з наданою
відповіддю, не свідчить про
приховування та надання недостовірної
інформації.

Доводи позивачки про те, що у наданих
відповідачем розпорядженнях міститься
посилання на скасований наказ
Міністерства юстиції, не має значення
для розгляду даної справи, предметом
якої є визнання протиправними дій
відповідача, що полягають у відмові в
задоволення запиту на отримання
публічної інформації, а не оспорювання
вказаних розпоряджень.

Відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Інформація, яку просила надати
позивачка, не є публічною інформацією в
розумінні Закону України «Про доступ
до публічної інформації», а відтак
порушеного права позивачки на
отримання публічної інформації, яке б
підлягало судовому захисту відповідно
до цього Закону, суд не вбачає.

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на
нього частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
обов'язок.

Доводи позивачки щодо незгоди з
діями державного виконавця не є
предметом розгляду даної справи.
Позивачка не позбавлена права
звернутися до суду зі скаргою на дії
або рішення державного виконавця у
виконавчому провадженні у визначеному
законом порядку.

Враховуючи викладене, позовні
вимоги позивачки суд вважає
необґрунтованими, та відмовляє у
позові у повному обсязі.

За таких обставин відповідно до
ст. 94 КАС України підстави для
стягнення з відповідача на користь
позивачки понесених витрат на оплату
судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 71,72, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ст.ст.1, 10, 20 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»,
ст.ст. 19,20,25,57,82 Закону України «Про
виконавче провадження»,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Ленінському ВДВС
Харківського міського управління
юстиції про визнання дій
протиправними, зобов'язання надати
повну інформацію відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
Харківській апеляційний
адміністративний суд через Ленінський
районний суд м. Харкова шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя -
Л.Л. Шрамко