Справа № 373/2329/14-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 373/2329/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Кузьменка В.В., Собківа Я.М.,
розглянувши адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
м.Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області на Постанову
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 22 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження окремих
категорій адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті, передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостої цієї статті.

Тому, порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постановою Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 22 вересня 2014 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю .

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін з наступних
підстав.

Відповідно до частини першої ст.195
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986-87 роках (Категорія 2), що
підтверджується відповідним
посвідченням серії НОМЕР_1 від 10.12.1992
року, копія якого наявна в матеріалах
справи (а.с.8).

Як вбачається з Довідки Виконавчого
комітету Поліської селищної ради
народних депутатів від 24.06.1998 року №367,
копія якої також наявна в матеріалах
справи (а.с.10), Позивач з 12.04.1986 по 10.09.1991
року проживав в смт.Поліське Київської
області, яке знаходиться в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
населення.

А як вбачається з Довідки Публічного
акціонерного товариства
«Київобленерго» від 03 березня 2014 року
(вих.№60-04/210) (а.с.17), Позивач з 22 вересня
1986 року до 01 вересня 1993 року працював на
посаді машиніста бурильно-кранової
установки 4 розряду в Поліському РЕМ
Київського правобережного
підприємства електричних мереж ВЕО
«Київенерго».

Відповідно до Довідки Публічного
акціонерного товариства
«Київобленерго» від 27 червня 2014 року
(вих.№04/210-215) (а.с.18), Позивач 3,6,11,14
листопада 1986 року, 1,9,10,18,19,23,24 грудня 1986
року був безпосередньо зайнятий на
роботах в м.Чорнобиль, що передбачені
Постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР
і ВЦСПС від 29 грудня 1987 року №1497-378 та
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС
від 05 червня 1986 року №665-195, які дають
право на державну пенсію на пільгових
умовах відповідно до списку №1,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року
№1173.

Позивач звернувся до Відповідача із
Заявою щодо призначення йому пенсії із
зниженням пенсійного віку.

Рішенням Відповідача від 23.04.2014 року
№1730/02, копія якого наявна в матеріалах
справи (а.с.23), у зв'язку з відсутністю
документів про роботу в зоні
відчуження Позивачу відмовлено у
призначення пенсії із зниженням
пенсійного віку.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» 28.02.1991 року
№ 796-XII (далі - Закон №796-XII), учасниками
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС вважаються
громадяни, які безпосередньо брали
участь у будь-яких роботах, пов'язаних з
усуненням самої аварії, її наслідків у
зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно
від кількості робочих днів, а у 1988-1990
роках - не менше 30 календарних днів, у
тому числі проведенні евакуації людей
і майна з цієї зони, а також тимчасово
направлені або відряджені у зазначені
строки для виконання робіт у зоні
відчуження, включаючи
військовослужбовців, працівники
державних, громадських, інших
підприємств, установ і організацій
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, а також ті, хто
працював не менше 14 календарних днів у
1986 році на діючих пунктах санітарної
обробки населення і дезактивації
техніки або їх будівництві. Перелік цих
пунктів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з п.1 Закону №796-XII, учасникам
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС, які працювали у зоні відчуження з
моменту аварії до 1 липня 1986 року
незалежно від кількості робочих днів, а
з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не
менше 5 календарних днів, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» на 10
років.

Відповідно до частини першої ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV,
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Як зазначено Позивачем та не
заперечується Відповідачем, на день
звернення йому виповнилось 50 років,
загальний трудовий стаж складає 29
років 11 місяців та 3 дні.

Згідно з частиною другою ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що Позивачем
належним чином підтверджено право на
призначення пенсії зі зниженням
пенсійного віку, а тому судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з частиною десятою статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає.

Керуючись 183-2, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області залишити без
задоволення, а Постанову
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 22 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Бабенко К.А.

Судді

Кузьменко В.В.

Собків
Я.М.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Кузьменко В. В.

Собків Я.М.