Справа № 826/7999/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2014 року № 826/7999/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Державної архітектурно - будівельної
інспекції України до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
скасування постанови.
До Окружного адміністративного
суду міста Києва звернулась Інспекція
державного архітектурно будівельного
контролю у м. Києві (надалі також -
позивач або Інспекція) з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві (надалі також - відповідач), в
якому просить скасувати постанову про
накладення штрафу від 19.05.2014 ВП № 42357248,
винесену головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Магдою
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
Відповідач у судове засідання не
прибув, про дату, час і місце проведення
судового розгляду справи повідомлявся
належним чином. Позиції щодо
заявленого позову не виклав.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
В межах розгляду справи, Інспекцію
державного архітектурно будівельного
контролю у м. Києві замінено її
правонаступником - Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню підлягає з огляду
Матеріали справи свідчать, що 19.05.2014р.
постановою про накладення штрафу ВП №
42357248, винесену головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Магдою
С.Г., за невиконання виконавчого листа
Окружного адміністративного суду м.
позивача, на підставі ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
накладено штраф у розмірі 1360 грн.
Позивач не погоджуючись із
правомірністю спірної постанови
звернуся до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
Нормативно-правовим актом, який
регламентує умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року № 606-XIV.
Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Частиною
1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Як встановлено ч.1 та ч.2 ст.17
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Згідно норм цього Закону України
«Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: - виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при Торгово -
промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; - ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; - судові накази; -
виконавчі написи нотаріусів; -
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій; -
постанов органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; -
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу; - рішення інших
органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу; - рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

При цьому, положеннями ч.1 та абз.2
ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. При
цьому, державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої,
другої статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

З огляду на вищевикладене
обумовлюється висновок про те, що
обов'язковою умовою накладення штрафу
є відсутність поважних причин за
невиконання вимог державного
виконавця.

Як вбачається із матеріалів
справи, 11.03.2014р. головним державним
виконавцем Магдою С.Г. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 42357248 щодо виконання
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.02.2014р. № 826/14375/13-а про скасування
рішення Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві КВ №? 20 від 20.08.2013р. про
відмову в реєстрації декларації про
готовність об'єкта до експлуатації та
зобов'язання Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві вчинити відповідні дії щодо
реєстрації декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, якою позивачу
надано семиденний строк для
самостійного виконання рішення.

Вказана постанова про відкриття
виконавчого провадження отримана
позивачем 19.03.2014р. за вхідним № 7/26-1903/38,
що підтверджується відповідною
відміткою на наявній в матеріалах
справи копії супровідного листа до
такої постанови.

Водночас, листом від 26.03.2014р. №
7/26-75/2603/05 позивач звернувся до
відповідача з заявою про закінчення
виконавчого провадження, в якій
зазначив, що відповідно до п. 9 розділу V
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю до
31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10
робочих днів з дня подання заяви
власниками (користувачами) земельних
ділянок, на яких розміщені об'єкти
будівництва, збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт, за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж приймають в експлуатацію
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі і
споруди, прибудови до них, збудовані у
період з 05 серпня 1992 року до 12 березня
2011 року.

З огляду на викладене, Інспекція
звернулась до Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України з листом з проханням
розглянути питання щодо внесення до
Єдиного реєстру відомостей про
готовність об'єкта до експлуатації:
«Садовий будинок (літера «А») в
садовому товаристві «Приозерний»
(вулиця Садова 68, ділянка 5 у
Дарницькому районі м. Києва)», замовник
будівництва - ОСОБА_2. До зазначеного
листа Інспекцією додано заяву ОСОБА_2
(вх. від 07.08.2013р. № 7/26-О-0708/4) на 1 арк.
(копія) та декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації на 2 арк. Тобто,
Інспекція розглянула декларацію
ОСОБА_2 про готовність об'єкта до
експлуатації з урахуванням висновків
суду та вчинила відповідні дії щодо
реєстрації декларації про готовність
вказаного об'єкта до експлуатації. У
зв'язку з чим позивач просив
відповідача відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» винести постанову про
закінчення виконавчого провадження
зважаючи на те, що рішення виконано в
повному обсязі відповідно до
виконавчого документу.

Згідно з п. 9 розділу V «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю до
31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10
робочих днів з дня подання заяви
власниками (користувачами) земельних
ділянок, на яких розміщені об'єкти
будівництва, збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт, за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж приймають в експлуатацію
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі і
споруди, прибудови до них, збудовані у
період з 05 серпня 1992 року до 12 березня
2011 року.

Відповідно до ст. 89 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

За таких умов, приймаючи до уваги
вимоги положення п. 9 розділу V
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», суд вважає доведеним факт
існування у позивача поважних причин
для невиконання у встановлений
державним виконавцем строк вказаного
виконавчого листа, що зобов'язує
боржника виконати певні дії.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що постанова про
накладення штрафу від 19.05.2014р. ВП №
42357248, винесена головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Магдою
С.Г. є протиправною та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам
відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
правомірності винесення ним спірної
постанови.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення
штрафу від 19.05.2014р. ВП № 42357248, винесену
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Магдою С.Г.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур