Справа № 826/16375/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2014 року 15:08
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Солв»про накладення
арешту на кошти та інші цінності на
рахунках у банку, ВСТАНОВИВ:
Державна податкова інспекція в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю «Солв», у
якій просить суд накласти арешт на
кошти та інші цінності відповідача на
(валюта: українська гривня) та р/р
євро, долар США), які відкриті у АТ
«Фортуна-банк», МФО 300904.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач не сплатив узгоджену суму
грошового зобов'язання та не надав
перелік майна, яке перебуває у
власності підприємства, для складання
акта опису майна у податкову заставу,
що є підставою для накладення арешту на
банківські рахунки ТОВ «Солв».
Представник позивача просив позов
задовольнити повністю.
В судові засідання відповідач не
з'являвся, про дату, час та місце
судових засідань повідомлений
Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
як платник податків на обліку в ДПІ в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві.
Матеріали справи свідчать про те, що
ТОВ «Солв» обліковується податковий
борг зі сплати пені за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД у
розмірі 2 436 074,57 грн.
Даний податковий борг виник у зв'язку
із несплатою відповідачем грошового
зобов'язання, визначеного позивачем у
податковому повідомленні-рішенні від
судовому порядку та його правомірність
підтверджена постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2014.
У відповідності до абзацу 5 пункту 56.18
статті 56 Податкового кодексу України,
при зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Згідно з частинами 1, 5 статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. Постанова або
ухвала суду апеляційної чи касаційної
інстанції за наслідками перегляду,
постанова Верховного Суду України
набирають законної сили з моменту
проголошення, а якщо їх було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі.

Вказане судове рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва
набрало законної сили 19.06.2014, тобто в
день проголошення ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду у
відкритому судовому засіданні.

Пунктом 57.3 Податкового кодексу України
встановлено, що у разі оскарження
рішення контролюючого органу про
нараховану суму грошового зобов'язання
платник податків зобов'язаний
самостійно погасити узгоджену суму, а
також пеню та штрафні санкції за їх
наявності протягом 10 календарних днів,
наступних за днем такого узгодження.

Таким чином, ТОВ «Солв» зобов'язаний
був сплатити суму грошового
зобов'язання, визначеного у
податковому повідомленні-рішенні від
04.09.2013 № протягом 10 календарних
днів з дати узгодження суми грошового
зобов'язання (19.06.2014).

Однак, відповідач у встановлений
законодавством строк суму грошового
зобов'язання не сплатив.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59
Податкового кодексу України У разі
якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення. У
разі якщо після направлення (вручення)
податкової вимоги сума податкового
боргу змінилася, але податковий борг не
був погашений в повному обсязі,
податкова вимога додатково не
надсилається (не вручається).

Позивач надіслав ТОВ «Солв» податкову
вимогу №11178-25 від 02.10.2014 на загальну
суму 2436074,57 грн.

Доказів сплати суми податкового боргу
суду не надано.

Згідно із підпунктом 14.1.155 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податкова застава - спосіб
забезпечення сплати платником
податків грошового зобов'язання та
пені, не сплачених таким платником у
строк, визначений цим Кодексом.
Податкова застава виникає на
підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків
грошового зобов'язання, забезпеченого
податковою заставою, орган стягнення у
порядку, визначеному цим Кодексом,
звертає стягнення на майно такого
платника, що є предметом податкової
застави.

Положеннями підпункту 89.1.2 пункту 89.1
статті 89 Податкового кодексу України
встановлено, що право податкової
застави виникає, зокрема, у разі
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу.

07.10.2014 позивач прийняв рішення про опис
майна у податкову заставу №21890/10/26-54-25-25,
яким вирішив здійснити опис майна, що
перебуває у власності платника
податків ТОВ «Солв», a у разі, якщо на
момент складення акта опису майно
відсутнє або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, - також
того майна, права власності на яке він
набуде у майбутньому.

Дане рішення, а також лист позивача
№21875/10/26-54-25-25 від 07.10.2014 про надання
переліку майна, яке перебуває у
власності підприємства
(господарському віданні або
оперативному управлінні), балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу, з метою складання
опису майна, на яке поширюється право
податкової застави направлені на
адресу ТОВ «Солв» рекомендованим
листом з повідомленням про вручення,
однак лист повернувся до податкового
органу із відміткою працівника пошти
«інші причини, що не дали змоги
виконати».

В зазначений у листі термін відповідач
документів для складання акта опису до
контролюючого органу не надав.

Пунктом 89.3 статті 89 Податкового
кодексу України встановлено, що майно,
на яке поширюється право податкової
застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне
майно, яке можливо використати як
джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу
здійснюється на підставі рішення
керівника контролюючого органу, яке
пред'являється платнику податків, що
має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється
право податкової застави, складається
податковим керуючим у порядку та за
формою, що затверджені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відмова платника податків від
підписання акта опису майна, на яке
поширюється право податкової застави,
не звільняє такого платника податків
від поширення права податкової застави
на описане майно. У такому випадку опис
здійснюється у присутності не менш як
двох понятих.

Згідно із пунктом 89.4 статті 89
Податкового кодексу України, у разі
якщо платник податків не допускає
податкового керуючого для здійснення
опису майна такого платника податків у
податкову заставу та/або не подає
документів, необхідних для такого
опису, податковий керуючий складає акт
відмови платника податків від опису
майна у податкову заставу.

Контролюючий орган звертається до суду
щодо зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків, заборону
відчуження таким платником податків
майна та зобов'язання такого платника
податків допустити податкового
керуючого для опису майна у податкову
заставу.

Зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків та заборона
відчуження таким платником податків
майна діють до дня складення акта опису
майна платника податків у податкову
заставу податковим керуючим або акта
про відсутність майна, що може бути
описано у податкову заставу, або
погашення податкового боргу в повному
обсязі. Податковий керуючий не пізніше
робочого дня, що настає за днем
складення цих актів, зобов'язаний
надіслати банкам, іншим фінансовим
установам, а також платнику податків
рішення про складення актів, яке є
підставою для поновлення видаткових
операцій та скасування заборони на
відчуження майна.

Позивач не надав суду копію акта
відмови платника податків від опису
майна у податкову заставу, який мав
бути складений.

У відповідності до абзацу 2 підпункту
94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового
кодексу України, арешт коштів на
рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення
контролюючого органу до суду.

Податковим кодексом України
вживаються два поняття, які позначають
арешт коштів на рахунках платника
податків - власне арешт коштів, а також
зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків.

Аналіз норм Податкового кодексу
України, а також чинного законодавства,
що регулює банківську діяльність і
порядок здійснення безготівкових
розрахунків, дає підстави для висновку
про тотожність зазначених понять для
цілей регулювання податкових
правовідносин.

Дана правова позиція узгоджується із
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною у
інформаційному листі від 29.04.2013 №
642/12/13-13.

Згідно із підпунктом 94.2.7 пункту 94.
статті 94 Податкового кодексу України,
арешт майна може бути застосовано, у
разі, зокрема, якщо платник податків не
допускає податкового керуючого до
складення акта опису майна, яке
передається в податкову заставу.

Враховуючи те, що позивач не надав до
суду доказів на підтвердження не
допуску відповідачем податкового
керуючого до складання акта опису
майна, суд дійшов висновку, що
позивачем не виконано усіх
передбачених законодавством умов, для
виникнення права звернення до суду із
позовом про накладення арешту на кошти
та інші цінності ТОВ «Солв» на рахунках
у банках.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування,
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача та відсутність
підстав для їх задоволення.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський