Справа № 2а-673/08/1370
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
Справа №
122410/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
01.06.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України (далі - СБУ
України), ОСОБА_2, ОСОБА_3, Генеральної
прокуратури України про визнання
протиправними дій, скасування наказів,
спонукання до вчинення дій та про
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду та з
урахуванням уточнень та збільшень
позовних вимог, а також ухвали суду у
даній справі про закриття провадження
предмет спору є:

- визнання протиправними дії посадових
осіб Служби безпеки України, якими
порушені вимоги ст. ст. 3, 19, 40
Конституції України, ст. ст. 9, 31, 32, 33, 47
Закону України «Про інформацію», а
також п. «г» ст. 5 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» в процесі
розгляду звернень від 23.07.2008 року, 26.08.2008
року, 28.08.2008 року;

- визнання протиправними дії та
бездіяльність Служби безпеки України
щодо невиплати грошового забезпечення
за період з грудня 2007 року по вересень
2008 року та стягнути грошове
забезпечення за вказаний період з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення у
розмірі 61477 грн. 12 коп.;

- стягнення зі Служби безпеки України
коштів за відрядження та виїзди за
вимогою керівництва СБУ у м. Київ
протягом 17.12.2007 року та 26.03.2008 року;

- визнання протиправними дії
(бездіяльність) посадових осіб Служби
безпеки України щодо розгляду звернень
від 09.09.2008 року, 30.09.2008 року, 01.10.2008 року,
28.11.2008 року, 16.02.2009 року, якими порушені
права на звернення та інформацію;

- визнання протиправними дії посадових
осіб Служби безпеки України, які
стосуються порядку призначення і
проведення службового розслідування, а
також порядку накладення
дисциплінарного стягнення;

- визнання протиправними дії посадових
осіб Служби безпеки України, якими у
матеріали службового розслідування
внесені недостовірні відомості;

- визнання незаконними видання наказів
Служби безпеки України від 03.09.2008 року
№671/ДСК та від 29.09.2008 року №1287-ос, а
також винести постанову, якою їх
скасувати;

- визнання незаконним наказу Служби
безпеки України №1291-ос від 30.09.2008 року,
як такий що виданий нелегітимною
особою: з порушення вимог ст. 19
Конституції України та ст. 1 Закону
України «Про тимчасове виконання
обов'язків з посадових осіб, яких
призначає на посаду за згодою
Верховної Ради України Президент
України або Верховна Рада України за
поданням Президента України»;

- визнання звільнення полковника
ОСОБА_1 з військової служби в Службі
безпеки України незаконним, про що
винести відповідне судове рішення;

- визнання протиправними дії посадових
осіб Служби безпеки України щодо
незаконного звільнення полковника
ОСОБА_1 з військової служби в Службі
безепеки України;

- визнання незаконним видання Службою
безпеки України наказів №177-ос від 07
лютого 2007 року, №79-ос від 23 січня 2008
року, № 738-ос від 28 травня 2008 року в
частині, що стосується переміщення
полковника ОСОБА_1 на нерівнозначні
посади в період проходження ним
військової служби в СБ України
протягом 2007-2008 років;

- скасування наказів Служби безпеки
України №177-ос від 07 лютого 2007 року,
№79-ос від 23 січня 2008 року, № 738-ос від 28
травня 2008 року в частинах, що
стосуються порядку проходження
полковником ОСОБА_1 військової служби в
Службі безпеки України та призначень
на нерівнозначні посади;

- встановлення відсутності повноважень
ОСОБА_2, який діяв від імені тимчасово
виконуючого обов'язки Голови Служби
безпеки України, підписуючи накази по
Службі безпеки України №177- ос від 07
лютого 2007 року, №79-ос від 23 січня 2008
року, № 738-ос від 28 травня 2008 року в тих
частинах, що стосуються порядку
проходження полковником ОСОБА_1
військової служби в Службі безпеки
України, оскільки при підписанні
відповідач вийшов за межі покладених
на нього посадових повноважень, з
порушенням вимог ст. 19 Конституції
України, ст. 1 Закону України «Про
тимчасове виконання обов'язків
посадових осіб, яких призначає на
посаду за згодою Верховної Ради
України Президент України або Верховна
Рада України за поданням Президента
України», ст. 10 Закону України «Про
державну службу»;

- визнання протиправними дій ОСОБА_2,
яким, з порушенням вимог ст. ст. 19, 43
Конституції України, п. 8, п.12, п.73
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України та п. 32 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України, п.43, п.44, п.46
«Положення про проходження військової
служби військовослужбовцями Служби
безпеки України», затвердженого указом
Президента України від 27 грудня 2007 року
№ 1262/2007, видані накази СБУ №177-ос від 07
лютого 2007 року, №79-ос від 23 січня 2008
року, № 738-ос від 28 травня 2008 року, що
стосувались призначення на
нерівнозначні посади;

- визнання незаконним видання Службою
безпеки України наказу № 1291 від 30
вересня 2008 року, оскільки його
підписувала неправомочна посадова
особа - заступник Голови Служби безпеки
України - начальник слідчого
управління ОСОБА_3, який діяв всупереч
покладеним на нього посадовим
повноваженням, з порушенням вимог ст.
ст. 19, 43 Конституції України, ст. 1 Закону
України «Про тимчасове виконання
обов'язків посадових осіб, яких
призначає на посаду за згодою
Верховної Ради України Президент
України або Верховна Рада України за
поданням Президента України», п. п. 8, 12
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, п.п. 16, 32 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України;

- скасування наказів №1291 від 30 вересня
2008 року вимог ст. ст. 19, 43 Конституції
України, ст. 1 Закону України «Про
тимчасове виконання обов'язків
посадових осіб, яких призначає на
посаду за згодою Верховної Ради
України Президент України або Верховна
Рада України за поданням Президента
України», п. п. 8, 12 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України, п.п. 16, 32
Статуту внутрішньої служби Збройних
Сил України;

- встановлення відсутності повноважень
ОСОБА_3, який діяв від імені тимчасово
виконуючого обов'язки Голови СБ
України, при підписанні наказу № 1291 від
30 вересня 2008 року, через те, що воно було
здійснене неправомочною особою
всупереч покладеним на неї посадовим
повноваженням, з порушенням вимог ст.
ст. 19, 43 Конституції України, ст. 1 Закону
України «Про тимчасове виконання
обов'язків посадових осіб, яких
призначає на посаду за згодою
Верховної Ради України Президент
України або Верховна Рада України за
поданням Президента України», п. п. 8, 12
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, п.п. 16, 32 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України;

- визнання протиправними дії ОСОБА_3,
яким, з порушенням вимог ст. ст. 19, 43
Конституції України, п. 8, п.12, п.73
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України та п. 32 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України, п.43, п.44, п.46
«Положення про проходження військової
служби військовослужбовцями Служби
безпеки України», затвердженого указом
Президента України від 27 грудня 2007 року
№ 1262/2007, виданий наказ № 1291 від 30
вересня 2008 року;

- поновлення на посаді помічника
начальника Управління внутрішньої
безпеки Служби безпеки України;

- стягнення грошового забезпечення за
затримку розрахунку при звільненні та
за весь час вимушеного прогулу за
період з 01.10.2010 року по 31.01.2012 року з
урахуванням встановленого індексу
інфляції у розмірі 260 785 грн. 61 коп.;

- стягнення з відповідачів моральної
шкоди.

В обґрунтування вимог позивач вважає,
що Служба безпеки України та її
посадові особи при проходженні ним
військової служби, притягненні його до
дисциплінарної відповідальності та
при розгляді його інформаційних
запитів та скарг порушили вимоги ст. ст.
3, 19, 40 Конституції України, ст. ст. 9, 31, 32,
33, 47 Закону України «Про інформацію», п.
«г» ст. 5 Закону України «Про боротьбу з
корупцією». Діяли не у відповідності до
вимог ст. 1 Закону України «Про
тимчасове виконання обов'язків з
посадових осіб, яких призначає на
посаду за згодою Верховної Ради
України Президент України або Верховна
Рада України за поданням Президента
України», ст. 10 Закону України «Про
державну службу», ст. 43 Конституції
України, п. 8, п.12, п.73 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України та п. 32
Статуту внутрішньої служби Збройних
Сил України, п.43, п.44, п.46 «Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби безпеки
України», затвердженого указом
Президента України від 27 грудня 2007 року
№ 1262/2007, п.п. 16, 32 Статуту внутрішньої
служби Збройних Сил України.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.06.2012 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
позивачем подано апеляційну скаргу в
якій просить її скасувати, з підстав
зазначених у апеляційній скарзі.

Зокрема зазначає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також без повно та всебічно
з'ясованих обставин справи,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, із внесенням
завідомо недостовірних відомостей і
перекручених фактів і норм законів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення. При цьому зазначає
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та матеріалів справи, а саме з наказів
за №59-ос від 21.01.2006 року та за №177-ос від
07.02.2007 року позивач переміщений з
посади помічника начальника
управління - начальника групи у м.
Ужгороді на посаду начальника сектору
внутрішньої безпеки в Закарпатській
області.

Згідно Інструкції про грошове
забезпечення військовослужбовців
Служби Безпеки України, затвердженої
Наказом Голови Служби Безпеки України
від 05.12.2002 року №425/ДСК, дозволяється
з'єднувати найменування посад
заступників та помічників начальників
підрозділів з найменуванням посад
начальників безпосередньо
підпорядкованих підрозділів. При цьому
найвище військове звання та розмір
посадового окладу за новоутвореним
найменуванням посади встановлюється
на рівні найвищих військового звання
та посадового окладу, передбачених за
з'єднаними посадами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
з'єднаною посадою помічника начальника
управління - начальника групи у м.
Ужгороді згаданою Інструкцією
передбачено найвище військове звання
за посадою - полковник, посадовий оклад
- 280 грн., а за посадою начальника
сектору внутрішньої безпеки
передбачено - підполковник, 230 грн..

В подальшому згідно наказу від 23.01.2008
року за №79-ос позивач призначений
консультантом (з оперативних питань)
сектору внутрішньої безпеки в
Запорізькій області по посаді
начальника сектору внутрішньої
безпеки Управління, якій відповідає
військове звання за посадою -
підполковник, посадовий оклад -230 грн..

Згідно наказу за №738-ос від 28.05.2008 року
позивача зараховано у розпорядження
начальника Управління Служби безпеки
України у Львівській області по посаді
начальника сектору внутрішньої
безпеки, якій згідно Наказу Служби
Безпеки України від 22.01.2008 року за
№30/ДСК «Про затвердження переліків
посад і посадових окладів
військовослужбовців Служби безпеки
України», зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30.01.2008
року, відповідає військове звання за
посадою - підполковник, посадовий оклад
-1600 грн..

Так вірно встановлено, що позивача було
переміщено на нижчу посаду лише
наказом за №177-ос від 07.02.2007 року, з
посади помічника начальника
управління - начальника групи у м.
Ужгороді на посаду начальника сектору
внутрішньої безпеки в Закарпатській
області.

Колегія суддів погоджується із судом
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позовних вимог в частині
скасування наказу за № 177-ос від 07.02.2007
року з підстав, передбачених ст.ст. 99, 100
КАС України (чинних на момент
виникнення спірних правовідносин),
оскільки із доповідної записки від
24.12.2007 року встановлено, що позивач знав
про існування наказу №177-ос від 07.02.2007
року до 31.05.2007 року, в момент
зарахування його в розпорядження.

Частиною 2 ст. 99 КАС України (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивачем пропущений річний строк
звернення до адміністративного суду, а
відповідач наполягає на застосуванні
наслідків пропуску такого строку, суд
першої інстанції вірно відмовив в
задоволенні позову в частині
скасування наказу за №177-ос від 07.02.2007
року, оскільки не встановлено
поважності причин пропущення строку
звернення за захистом порушених прав.

Також матеріалами справи встановлено,
що Наказом заступника Голови Служби
безпеки України за №671/ДСК від 03.09.2008
року з метою з'ясування обставин
порушення співробітником Служби
безпеки України полковником ОСОБА_1
вимог нормативно-правових актів, якими
визначено порядок проходження
військової служби у Службі безпеки
України, уточнення причин і умов, що
цьому сприяли та ступеня вини,
відповідно до ст.ст. 84, 85
Дисциплінарного статуту Збройних сил
України призначено службове
розслідування.

Частини 2 п.2.1 Інструкції про порядок
проведення службового розслідування у
Службі безпеки України, затвердженої
Наказом Служби безпеки України від 16
липня 2008 року №547, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 1 серпня
2008 року за №709/15400, передбачено, що
службове розслідування може також
проводитися з метою уточнення причин
та умов, що сприяли правопорушенню, та
встановлення ступеня вини службових
осіб.

Частиною 1 пункту 3.1 цієї ж Інструкції
передбачено, що службове розслідування
призначається начальником
(керівником), який має право віддавати
накази та накладати на підлеглого
дисциплінарне стягнення.

Частиною 2 статті 12 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України,
затвердженого Законом України від 24
березня 1999 року №551-XIV, в редакції
чинній на час призначення службового
розслідування передбачено, що
Верховний Головнокомандувач Збройних
Сил України, Міністр оборони України,
Головнокомандувач Збройних Сил
України користується дисциплінарною
владою у повному обсязі цього Статуту,
крім відповідних повноважень,
визначених цим Статутом для кожного з
них особисто.

У висновку за результатами службового
розслідування відносно полковника
ОСОБА_1, затвердженого заступником
Голови Служби безпеки України
генерал-майором юстиції ОСОБА_3 27.09.2008
року, встановлені факти навмисного
невиконання позивачем наказів Служби
безпеки України від 23.01.2008 року №79-ос та
від 28.05.2008 року №738-ос внаслідок
неналежного виконання ним обов'язків
військової служби та нехтуваннями
положеннями ст. 68 Конституції України
(щодо зобов'язання кожного неухильно
додержуватись Конституції України та
законів України), порядком і правилами
встановленими статтями 11, 16, 37, 254
Статуту внутрішньої служби Збройних
Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України, якими
військовослужбовців зобов'язано
непорушно додержуватися Конституції
України та законів України, Військової
присяги, беззастережно виконувати
вимоги статутів Збройних Сил України,
наказів інструкцій та положень, а також
вимогами пункту 47 Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби безпеки
України (щодо дотримання термінів
вибуття до нового місця служби).

За наслідками службового
розслідування 29.09.2008 року по особовому
складу було видано наказ за №1287-ос «Про
накладення дисциплінарного стягнення
на полковника ОСОБА_1В.», яким
відповідно до п. «є» ст.86
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України звільнено позивача з
військової служби за службовою
невідповідністю. Із змісту наказу
встановлено, що позивача було
звільнено за неодноразові порушення
військової дисципліни, що виразились у
недотриманні Військової присяги,
взятих на себе зобов'язань працівника
Служби безпеки України, невиконанні
вимог ст.68 Конституції України, статей
11, 16, 37, 254 Статуту внутрішньої служби
Збройних Сил України, статей 1, 4
Дисциплінарного статуту Збройних Сил
України, пункту 47 Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби безпеки
України.

Колегія суддів погоджується із судом
першої інстанції, що вимоги позивача,
які стосуються порядку призначення і
проведення службового розслідування, а
також порядку накладення
дисциплінарного стягнення; внесення
недостовірних відомостей та
скасування наказів є безпідставними,
оскільки дані твердження
спростовуються матеріалами справи.

Наказом тимчасово виконуючого
обов'язки голови Служби безпеки
України за №1291-ос від 30.09.2008 року
звільнено з військової служби по
Управлінню Служби безпеки України у
Львівській області за підп. «б» п.61 та
підп. «е» п.63 згаданого Положення в
запас Збройних Сил України полковника
ОСОБА_1

Статтею 68 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та законів України, не посягати
на права і свободи, честь і гідність
інших людей.

У відповідності до вимог ст.11 Статуту
внутрішньої служби Збройних Сил
України, затвердженого Законом України
від 24 березня 1999 року №548-XIV, з
наступними змінами та доповненнями,
необхідність виконання завдань
оборони України, захисту її
суверенітету, територіальної
цілісності та недоторканності, а також
завдань, визначених міжнародними
зобов'язаннями України, покладає на
військовослужбовців певні обов'язки.

Згідно ст.16 згаданого Статуту, кожний
військовослужбовець зобов'язаний
виконувати службові обов'язки, що
визначають обсяг виконання завдань,
доручених йому за посадою. Ці обов'язки
визначаються статутами Збройних Сил
України, а також відповідними
посібниками, порадниками, положеннями,
інструкціями.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
Збройних Сил України, затвердженого
Законом України від 24 березня 1999 року
№551-XIV, з наступними змінами та
доповненнями, передбачено, що
військова дисципліна - це бездоганне і
неухильне додержання всіма
військовослужбовцями порядку і правил,
встановлених військовими статутами та
іншим законодавством України.

Згідно пункту 47 Положення про
проходження військової служби
військовослужбовцями Служби безпеки
України, військовослужбовці Служби
безпеки України, які переміщуються по
службі, мають вибути до нового місця
служби не пізніш як через один місяць
від дня одержання підрозділом (органом,
закладом, установою) наказу про
переміщення по службі, а ті з них, які на
цей час перебувають у відпустці,
відрядженні чи на лікуванні, - після
повернення з відпустки, відрядження чи
лікування.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позивач не виконав
накази Служби безпеки України від
23.01.2008 року № 79-ос та від 28.05.2008 року
№738-ос внаслідок неналежного виконання
ним обов'язків військової служби, що
підтверджено матеріалами справи.

Твердження позивача про порушення
відповідачем ст.1 Закону України «Про
тимчасове виконання обов'язків
посадових осіб, яких призначає на
посаду за згодою Верховної Ради
України Президент України або Верховна
Рада України за поданням Президента
України» є помилковим, оскільки судом
першої інстанції вірно зазначено, що
чинним законодавством передбачено
повноваження Голови Служби безпеки
України, які не залежно від можливості
виконувати ним службові обов'язки
повинні виконуватись постійно, з метою
забезпечення виконання завдань,
покладених законодавством на службу.

Щодо вимог про визнання протиправними
дій щодо розгляду звернень та
незаконної відмови у доступі до
інформації, колегія суддів
погоджується, що порушень Службою
безпеки України вимог Закону України
«Про інформацію» та Закону України
«Про звернення громадян» немає,
оскільки в матеріалах справи наявні
відповіді Служби безпеки України на
інформаційні запити від 09.09.2008 року,
від 30.09.2008 року, від 28.11.2008 року
відповідно від 25.09.2008 року за №3/П-115, від
18.10.2008 року за №11/2/1П-28/64, від 12.12.2008 року
за №3/П-163, та на скарги від 01.10.2008 року,
від 16.02.2009 року відповідно від 08.11.2008
року за №16/П-11/17, від 16.03.2009 року за
№3/П-21.

Відмова у надісланні листа №9/4996 від
29.05.2008 року Службою безпеки України
була правомірною, з врахуванням
положень Інструкції про порядок
обліку, зберігання і використання
документів, справ, видань та інших
матеріальних носіїв інформації, які
містять службову інформацію,
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 листопада 1998
року №1893.

Що стосується вимог позивача про
стягнення грошового забезпечення,
індексації, коштів за відрядження та за
затримку розрахунку при звільненні
встановлено, що ОСОБА_1 грудня 2007 року
по вересень 2008 року перебував в
розпорядженні та обіймав посади в
органах Служби безпеки України.

Згідно листа №58/16/939 від 08.05.2009 року
позивача було розраховано по грошовому
забезпеченню включно по 30.11.2007 року.

З листа Управління служби безпеки
України в Закарпатській області за
№58/21/1310 від 12 червня 2009 року
встановлено, що грошовий атестат
позивача був відправлений до
Управління Служби безпеки України в
Запорізькій області по реєстру №19 від
06.02.2008 року, згідно Інструкції про
грошове забезпечення та виплати
компенсаційного характеру
військовослужбовців Служби безпеки
України, затвердженої наказом Служби
безпеки України №35/ДСК від 23.01.2008 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
оскільки згідно наказу №79-ос від 23.01.2008
року призначення позивача на посаду
супроводжувалось переїздом до іншого
населеного пункту посадовий оклад у
відповідності до наведеного абзацу
правомірно не виплачувався
Управлінням Служби безпеки України у
Запорізькій області, з врахуванням
того, що ОСОБА_1 фактично не вступив до
виконання посадових обов'язків.

В матеріалах справи наявний особистий
розрахунок грошового забезпечення №1054
від 14.11.2008 року, з якого вбачається, що
ОСОБА_1 нараховано грошове
забезпечення в сумі 6987 грн. 70 коп. за
період з 19 травня по 16 серпня 2008 року.

Також судом першої інстанції вірно
вказано на те, що неповідомлення
позивача про здійснення такого
нарахування правомірно
обґрунтовується тим, що відсутні
правові норми, які б зобов'язували
орган держави діяти саме у такий
спосіб.

ОСОБА_1 знаючи про своє право на
отримання грошового забезпечення не
звертався до Управління Служби безпеки
України у Львівській області з метою
отримання такого, та знаючи, що він
звільнений з військової служби органів
Служби безпеки України не вжив
доступних заходів, а саме не звернувся
про отримання грошового забезпечення.

Щодо грошового забезпечення за грудень
2007 року, частину січня 2008 року та
частини серпня - вересня 2008 року,
колегія суддів погоджується із судом
першої інстанції що таке грошове
забезпечення виплачується на весь
період перебування у розпорядженні,
згідно положень підпунктів 3.2.1 та 3.2.6
згаданої Інструкції.

А авансовий звіт про витрачені у
зв'язку з відрядженням суми відповідно
до п.1.6.4 Інструкції про службові
відрядження в системі Служби безпеки
України в межах України, затвердженої
наказом Служби безпеки України №108/Кф
від 29.08.1998 року позивачем не надавався.

Що стосується вимоги позивача щодо
відшкодування моральної шкоди, слід
зазначити, що статтею 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Отже, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Оскільки жодна з позовних вимог
матеріального характеру не знайшли
свого підтвердження в суді апеляційної
інстанції, то підстави для
відшкодування моральної шкоди
відсутні.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду
винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись, ч. 3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
01.06.2012 року у справі № 2а-673/08/1370 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль