Справа № 808/8167/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року (10 год. 05 хв.) Справа №
808/8167/14 Провадження № ДО/808/1077/14
м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді
Максименко Л.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Прокурора
Волноваського району в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, м. Волноваха
Донецької області

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха
Донецької області

про: стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Волноваського району в
інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
позивач) звернувся із адміністративним
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість по єдиному
податку в сумі 3 042,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що за відповідачем рахується
заборгованість перед бюджетом зі
сплати єдиного податку з фізичних осіб
на загальну суму 3 042,13 грн., яка виникла
в результаті несплати відповідачем
податкових зобов'язань, самостійно
обчислених платником податків
відповідно до заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування, та
узгоджених грошових зобов'язань зі
сплати штрафних санкцій, донарахованих
контролюючим органом згідно
податкових повідомлень-рішень від
03.12.2012 № , від 09.02.2013 № , від
05.03.2013 № , від 16.05.2013 № , 27.09.2013
№ , 10.10.2013 № , від 14.04.2014 №
. Враховуючи, що на сьогодні
заборгованість відповідача зі сплати
єдиного податку з фізичних осіб в
розмірі 3 042,13 грн. залишається не
сплаченою до бюджету, просить стягнути
її в судовому порядку.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 24.11.2014
відкрито провадження в
адміністративній справі № 808/8167/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 18.12.2014.

В судове засідання з'явився прокурор.
Підтримав заявлені позовні вимоги в
повному обсязі з підстав, викладених в
адміністративному позові.

Представник позивача до суду не
з'явився. Про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений судом
заздалегідь. Судова повістка отримана
уповноваженою особою позивача 02.12.2014,
що підтверджується долученим до
матеріалів справи рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Від позивача до суду надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області.

Відповідач в судове засідання також не
з'явилась. Поштова кореспонденція,
направлена за адресою місця реєстрації
відповідача, повернулась до суду 18.12.2014
з відміткою відділення поштового
зв'язку - «за закінченням терміну
зберігання».

Частиною 4 ст. 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) передбачено, що у
разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
поштової адреси судовий виклик або
судове повідомлення надсилаються:

юридичним особам та фізичним особам -
підприємцям - за адресою
місцезнаходження (місця проживання), що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців;

фізичним особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України, у
разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Враховуючи те що, поштова
кореспонденція направлялась
відповідачу за адресою, яка відповідає
реєстраційним відомостям, то згідно
вимог ст.ст. 33, 35 КАС України, слід
вважати, що Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 повідомлена про дату, час та
місце розгляду справи належним чином.

За приписами ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов до
висновку щодо можливості розгляду
справи в порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі матеріалів.

У зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі та
з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши
обставини та перевіривши їх доказами,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_8) зареєстрована як фізична
особа-підприємець Волноваською
державною адміністрацією Донецької
області 18.01.2008, номер запису в Єдиному
державному реєстрі - 2 001967, про що
свідчить надана позивачем копія
Свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця Серія
НОМЕР_9.

Як передбачено ст. 67 Конституції
України та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Податковий кодекс України), платник
податків зобов'язаний сплачувати
податки та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

За приписами п. 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 Податкового кодеку
України, юридична особа чи фізична
особа - підприємець може самостійно
обрати спрощену систему оподаткування,
якщо така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

Відповідно до п.п. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298
Податкового кодеку України, для
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до органу
державної податкової служби заяву.

Підпунктом 298.1.4 п. 298.1 ст. 298 Податкового
кодеку України встановлено, що суб'єкт
господарювання, який є платником інших
податків і зборів відповідно до норм
цього Кодексу, може прийняти рішення
про перехід на спрощену систему
оподаткування один раз протягом
календарного року шляхом подання заяви
до органу державної податкової служби
не пізніше ніж за 15 календарних днів до
початку наступного календарного
кварталу.

Перехід на спрощену систему
оподаткування суб'єкта господарювання,
зазначеного в абзаці першому цього
підпункту, може бути здійснений за
умови, якщо протягом календарного року,
що передує періоду переходу на
спрощену систему оподаткування,
суб'єктом господарювання дотримано
вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті
291 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 08.06.2012 відповідач звернулась до ДПІ
Волноваського району із заявою про
застосування спрощеної системи
оподаткування (вх. № 4027/10), з проханням
перевести її на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності з
01.06.2012.

Відповідач, у поданій заяві про
застосування спрощеної системи
оподаткування, самостійно обрала першу
групу платників єдиного податку, а
також визначила ті види діяльності,
якими буде займатися в ході здійснення
підприємницької діяльності, а саме,
роздрібна торгівля з лотків та на ринку
текстильними товарами, одягом та
взуттям (код згідно з Класифікацією
видів економічної діяльності ДК 009:2005 -
47.82).

До першої групи суб'єктів
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, належать фізичні особи -
підприємці, які не використовують
працю найманих осіб, здійснюють
виключно роздрібний продаж товарів з
торговельних місць на ринках та/або
провадять господарську діяльність з
надання побутових послуг населенню і
обсяг доходу яких протягом
календарного року не перевищує 150000
гривень (п. 291.4 ст. 291 Податкового
кодексу України).

Відповідно до пп. 293.1, 293.2 ст. 293
Податкового кодексу України ставки
єдиного податку встановлюються у
відсотках (фіксовані ставки) до розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року (далі у цій
главі - мінімальна заробітна плата), та
у відсотках до доходу (відсоткові
ставки).

Згідно п. 293.2 ст. 293 Податкового кодексу
України, фіксовані ставки єдиного
податку встановлюються сільськими,
селищними та міськими радами для
фізичних осіб - підприємців, які
здійснюють господарську діяльність,
залежно від виду господарської
діяльності, з розрахунку на
календарний місяць:

1) для першої групи платників єдиного
податку - у межах від 1 до 10 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати;

2) для другої групи платників єдиного
податку - у межах від 2 до 20 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням міської ради від 15.06.2012 № 6/19-550
для першої групи платників єдиного
податку - фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність за кодом
згідно з Класифікацією видів
економічної діяльності ДК 009:2005 - 47.82
визначено ставку єдиного податку 10% до
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
податкового (звітного) року.

Відповідно до п. 294.1 ст. 294 Податкового
кодексу України, податковим (звітним)
періодом для платників єдиного податку
першої та другої груп є календарний
рік.

Податковий (звітний) період
починається з першого числа першого
місяця податкового (звітного) періоду і
закінчується останнім календарним
днем останнього місяця податкового
(звітного) періоду (п. 294.2 ст. 294
Податкового кодексу України).

Згідно п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу
України, платники єдиного податку
першої і другої груп сплачують єдиний
податок шляхом здійснення авансового
внеску не пізніше 20 числа (включно)
поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть
здійснити сплату єдиного податку
авансовим внеском за весь податковий
(звітний) період (квартал, рік), але не
більш як до кінця поточного звітного
року.

За приписами п. 295.2 ст. 295 Податкового
кодексу України, нарахування авансових
внесків для платників єдиного податку
першої і другої груп здійснюється
контролюючими органами на підставі
заяви такого платника єдиного податку
щодо розміру обраної ставки єдиного
податку, заяви щодо періоду щорічної
відпустки та/або заяви щодо терміну
тимчасової втрати працездатності.

Станом на 01.01.2013 розмір мінімальної
заробітної плати становив 1147 грн.
(відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» від
06.12.2012 № 5515-VІ).

Таким чином, сума єдиного податку з
фізичних осіб на місяць, яку повинна
була сплачувати відповідач у 2013 році,
складає 114,70 грн.

Так, протягом 2013 року контролюючим
органом було здійснено нарахування
відповідачу до сплати у бюджет
авансових внесків з єдиного податку в
розмірі 114,70 грн. за кожен місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, у
встановлений законом строк, відповідач
суму єдиного податку з фізичних осіб за
період з лютого 2013 по грудень 2013 року не
сплатила.

Станом на 01.01.2014 розмір мінімальної
заробітної плати становив 1218 грн.
(відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 № 719-VІІ).

Таким чином, сума єдиного податку з
фізичних осіб на місяць, яку повинна
була сплачувати відповідач у 2014 році,
складає 121,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з січня 2014 року по серпень 2014
року позивачем було нараховано
відповідачу до сплати у бюджет
основного платежу в розмірі 121,80 грн. за
кожен місяць.

Судом з'ясовано, що відповідачем не
сплачено нарахування авансових
внесків за вищевказаний період.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, грошове
зобов'язання платника податків - сума
коштів, яку платник податків повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податкове зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Як зазначено в п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий борг - це сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Таким чином, за відповідачем
обліковується податковий борг по
єдиному податку з фізичних осіб за
період з 20 лютого 2013 року по 20 серпня 2014
року в сумі 2 236,10 грн.

Крім того, фахівцями Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області були
проведені невиїзні документальні
перевірки ОСОБА_1 з питання несплати
(неперерахування) сум єдиного податку,
а також своєчасності сплати авансових
внесків єдиного податку за перевіряємі
періоди, в ході яких встановлені
порушення відповідачем вимог п. 295.1 ст.
295 Податкового кодексу України.
Виявлені порушення відображені
позивачем в наступних актах перевірок,
зокрема, № 3553/1710/НОМЕР_8 від 03.12.2012, №
282/1710/НОМЕР_8 від 09.02.2013, № 430/1710/НОМЕР_8
від 05.03.2013, № 816/1710/НОМЕР_8 від 16.05.2013, №
534/05-33-17/НОМЕР_8 від 27.09.2013, №
746/05-33-17/НОМЕР_8 від 09.10.2013.

На підставі вищезазначених актів
перевірок, позивачем винесені
податкові повідомлення-рішення форми
«Р», а саме:

- податкове повідомлення рішення від
03.12.2012 № , яким відповідачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по єдиному податку з фізичних осіб за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 214,60 грн.;

- податкове повідомлення рішення від
09.02.2013 № , яким відповідачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по єдиному податку з фізичних осіб за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 57,35 грн.;

- податкове повідомлення рішення від
05.03.2013 № , яким відповідачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по єдиному податку з фізичних осіб за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 57,35 грн.;

- податкове повідомлення рішення від
16.05.2013 № , яким відповідачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по єдиному податку з фізичних осіб за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 57,35 грн.;

- податкове повідомлення рішення від
27.09.2013 № , яким відповідачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по єдиному податку з фізичних осіб за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 344,10 грн.;

- податкове повідомлення рішення від
10.10.2013 № , яким відповідачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по єдиному податку з фізичних осіб за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 42,92 грн.

Податкові повідомлення-рішення від
03.12.2012 № , від 09.02.2013 № , від
05.03.2013 № направлені відповідачу
засобами поштового зв'язку
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Проте, поштова
кореспонденція повернулась на адресу
податкового органу з відмітками
відділення поштового зв'язку - «за
закінченням терміну зберігання», що
підтверджується наданими позивачем
копіями поштових конвертів.

Пунктом 58.3 ст. 58 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
пошта не може вручити платнику
податків податкове
повідомлення-рішення або податкові
вимоги, або рішення про результати
розгляду скарги через відсутність за
місцезнаходженням посадових осіб, їх
відмову прийняти податкове
повідомлення-рішення або податкову
вимогу, або рішення про результати
розгляду скарги, незнаходження
фактичного місця розташування
(місцезнаходження) платника податків
або з інших причин, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога, або рішення про результати
розгляду скарги вважаються врученими
платнику податків у день, зазначений
поштовою службою в повідомленні про
вручення із зазначенням причин
невручення.

З урахуванням положень п. 58.3 ст. 58
Податкового кодексу України, вказані
податкові повідомлення-рішення
вважаються врученими відповідачу
належним чином.

Податкові повідомлення-рішення від
16.05.2013 № , 27.09.2013 № , 10.10.2013 №
отримані особисто відповідачем,
про що свідчать її підписи на корінцях
зазначених податкових
повідомленнях-рішеннях.

Також 14.04.2014 старшим державним
інспектором відділу доходів і зборів з
фізичних осіб ДПІ у Волноваському
районі Донецької області Лісовенко О.О.
проведено камеральну перевірку
податкової декларації платника
єдиного податку - фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 за звітний
податковий період 2013 рік, в ході якої
встановлено порушення відповідачем
п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 294.1 ст. 294, п. 296.3 ст.
296 Податкового кодексу України, а саме
неподання декларації платника єдиного
податку за перевіряємий період.

За результатами перевірки, позивачем
складено акт від 14.04.2014 №
788/05-33-17/НОМЕР_8, на підставі якого
винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким відповідачу збільшено суму
грошового зобов'язання по єдиному
податку з фізичних осіб за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
розмірі 170,00 грн. Вказане податкове
повідомлення-рішення отримано
відповідачем 18.06.2014, про що свідчить її
особистий підпис на корінці
податкового повідомлення-рішення.

Відповідачем не надано суду доказів
оскарження вищезазначених податкових
повідомлень-рішень, отже донараховані
контролюючим органом грошові
зобов'язання згідно податкових
повідомлень-рішень форми «Р» від 03.12.2012
№ , від 09.02.2013 № , від 05.03.2013 №
, від 16.05.2013 № , 27.09.2013 № ,
10.10.2013 № , від 14.04.2014 №
вважаються узгодженими та підлягають
сплаті у визначені податковим
законодавством строки.

Так, відповідно до п. 57.3 ст. 57
Податкового кодексу України зазначено,
у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1-54.3.6 п.
54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Оскільки сума штрафних (фінансових)
санкцій, відповідачем у встановлені
законодавством строки в повному обсязі
не сплачена до бюджету, то вона набула
статусу податкового боргу.

Підсумовуючи вищенаведені,
встановлені судом, обставини, з
урахуванням часткового погашення
заборгованості, податковий борг
відповідача зі сплати єдиного податку
з фізичних осіб становить 3 042,13 грн.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання в
установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як зазначено у п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
вимога - це письмова вимога органу
державної податкової служби до
платника податків щодо погашення суми
податкового боргу.

За правилами п. 59.3 ст. 59 Податкового
кодексу України, податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання.

Так, судом з'ясовано, що позивачем
сформовано та направлено на адресу
відповідача рекомендованим листом
податкову вимогу форми «Ф» від 13.02.2013 №
9-25 на суму податкового боргу платника
податків за узгодженими грошовими
зобов'язаннями в розмірі 2 050,54 грн.

Проте, як вбачається із наданої
позивачем копії поштового конверту,
кореспонденція повернулась на адресу
податкового органу без вручення
платнику податків із відміткою
відділення поштового зв'язку - «за
закінченням терміну зберігання».

З урахуванням положень п. 58.3 ст. 58
Податкового кодексу України,
вищезазначена податкова вимога
вважається врученою відповідачу
належним чином.

Наразі, податкова вимога форми «Ф» від
13.02.2013 № 9-25 в порядку визначеному ст. 60
Податкового кодексу України позивачем
не відкликана, оскільки з моменту її
виставлення заборгованість
відповідача залишається не погашеною,
що підтверджується карткою особового
рахунку платника податків за спірний
період.

Згідно пп. 95.1 - 95.2 ст. 95 Податкового
кодексу України, орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 Податкового
кодексу України, орган стягнення
звертається до суду з позовом про
стягнення суми податкового боргу
платника податку - фізичної особи.
Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

За правилами частин 1, 6 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в разі якщо
особа, яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно картки особового рахунку
платника податків, за відповідачем
рахується заборгованість зі сплати
єдиного податку з фізичних осіб на
загальну суму 3 438,54 грн., з яких
позивачем заявлено до стягнення
податковий борг в розмірі 3 042,13 грн.

Відповідачем не надано суду будь-яких
платіжних документів, які б свідчили
про повне або часткове погашення
податкової заборгованості.

Крім того, на протязі розгляду справи
відповідачем не надано суду заперечень
стосовно заявлених позовних вимог, а
також жодних доказів, які б
спростовували доводи позивача.

З огляду на викладене, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази у їх
сукупності, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 94 КАС
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст. ст. 41, 71, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Прокурора
Волноваського району в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, - задовольнити
повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (85700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_8) на користь Місцевого
бюджету (одержувач - Волноваська м/рада,
п/р 180, код платежу 18050400, банк -
ГУДКСУ в Донецькій області, МФО 834016)
заборгованість по єдиному податку в
сумі 3 042,13 (три тисячі сорок дві гривні 13
коп.) грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України -з дня
отримання такої постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко