Справа № 2а-13305/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р.
Справа № 9104/17089/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я. Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 23 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2011 року позивач звернувся з
позовом до відповідача про нарахування
та виплату недоотриманої суми щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік з
розрахунку чотирьох мінімальних
заробітних плат та здійснення
перерахунку та виплати розміру разової
грошової допомоги до 5-го травня за 2011
рік.

Позивач посилався на те, що він є
інвалідом ІІІ групи, захворювання
якого пов'язане з наслідками
Чорнобильської катастрофи. В порушення
вимог статті 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
передбачає виплату щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі 4-ох
мінімальних заробітних плат, дана
допомога в 2011 р. виплачувалась не у
повному розмірі. Просив зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
недоплачену суму грошової допомоги на
оздоровлення за 2011 рік.

Крім того, позивач зазначав, що
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" йому, щорічно до
5-го травня, повинна виплачуватись
разова грошова допомога в розмірі семи
мінімальних пенсій за віком, як
інваліду війни ІІІ-ої групи, але
всупереч вимогам вищевказаного Закону
та ч. 3 ст. 22 Конституції України таку
допомогу позивачу у 2011 році виплачено
не в повному обсязі.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії відповідача.
Зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу щорічну разову
грошову допомогу до Дня Перемоги за 2011
рік відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та щорічну разову
допомогу на оздоровлення за 2011 рік
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". В решті
позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального права і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Апелянт звертає увагу на те, що
стягнення коштів з управління є
неможливим, оскільки застосування
пільг, компенсацій та гарантій для
певних категорій громадян, у тому числі
виплата допомоги на оздоровлення
потребує фінансування за рахунок
коштів Державного бюджету України,
його обсяги не можуть визначатися
будь-яким іншим Законом, крім Закону
про Державний бюджет України. Просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які
беруть участь у справі, клопотань про
розгляд справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суду приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
наявним в матеріалах справи
посвідченням серії НОМЕР_1, виданим
Тернопільською обласною державною
адміністрацією 22.06.2005 року, що позивач є
інвалідом ІІІ групи, захворювання
якого пов'язане з наслідками
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС (а.с.3).

Відповідно до довідки виданої
відповідачем, позивач у 2011 році отримав
90,00 грн., щорічної допомоги на
оздоровлення (а.с.5).

Відповідно до ст. 48 "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (в редакції зі змінами
відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 09.07.2007 року N 6-рп/2007)
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам ІІІ групи виплачується в
розмірі - чотирьох мінімальних
заробітних плат

Згідно п. 28 Закону України "Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року № 107-6 ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" викладено у
такій редакції: "Одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України".

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. зміни, внесені
підпунктом 11 пункту 28 розділу 2 Закону
України від 28.12.2007р. визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Оскільки зміни, внесені підпунктом 11
пункту 28 розділу 2 Закону України від
28.12.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) то відповідно до
цього діє редакція Закону, яка діяла до
внесення змін до нього, а саме редакція
від 09.07.2007 року відповідно до якої
щорічна допомога на оздоровлення
інвалідам ІІІ групи виплачується в
розмірі - чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Однак всупереч вимог даної статті
відповідач у 2011 році щорічну допомогу
на оздоровлення виплачував в розмірах
встановлених постановою КМУ від 12.07.2005
року №562, яка істотно зменшує розмір
даної допомоги.

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що у 2011 році виплата такої
допомоги здійснювалась відповідачем
із порушенням спеціального
законодавства.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розмірів щорічної грошової
допомоги на оздоровлення як на причину
невиконання покладених на нього
зобов'язань до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Крім того, колегією суддів також
встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом
війни ІІІ-ої групи, який, відповідно до
вимог ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", щорічно до 5-го
травня наділений правом на одержання
грошової допомоги у розмірі семи
мінімальних пенсій за віком, обов'язок
щодо виплати якої, за правилами ст. 17-1
цього ж Закону, покладено на органи
праці та соціального захисту
населення.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України 04 квітня 2011 року "Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році" відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань" виплата щорічної
разової допомоги за 2011 рік
здійснювалась у сталих розмірах.
Зокрема, позивачем отримано 510 грн. (а. с.
4).

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" ч. 5 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" викладено в
наступній редакції: "Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України".

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008,
визнано неконституційними положення
Закону України "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
якими внесено зміни до ч. 5 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", тому
з 22 травня 2008 року відновлено дію ч. 5 ст.
13 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
у наступній редакції: "Щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком".

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", слід
застосовувати положення Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а не
постанову Кабінету Міністрів України
від 04 квітня 2011 року "Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань", оскільки остання
звужує обсяг встановлених законом прав
позивача.

В зв'язку з цим, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про
невідповідність розміру виплаченої
позивачу разової грошової допомоги до 5
травня вимогам Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Водночас, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що із
змісту ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" випливає, що під
час визначення розміру разової
грошової допомоги, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Згідно із ч. 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом.

Наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання разової
грошової допомоги до 5 травня, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ч. 5 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про обґрунтованість оскаржуваних
вимог, правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
соціальної політики виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 23 червня 2011
року у справі № 2-а-13305/11 за позовом
ОСОБА_1 до Управління соціальної
політики виконавчого комітету
Тернопільської міської ради про
стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
О.М.
Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В.
Святецький