Справа № 826/17397/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2014 року 14:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О. розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.06.2014 р. № 879484,
Позовні вимоги мотивовані тим, що
податковим органом протиправно
повідомлення-рішення, якими позивачу
нараховано земельний податок.
Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд задовольнити їх в повному
обсязі. Позовні вимоги обґрунтували
наступним. Позивач є фізичною
особою-підприємцем - платником єдиного
податку, а тому у відповідності до
чинного законодавства звільнена від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються для провадження
господарської діяльності. Оскільки
земельна ділянка використовується
позивачем для здійснення
господарської діяльності, то земельний
податок вона не зобов'язана сплачувати.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи, про причини неявки в
судове засідання не повідомив. Згідно
наданих письмових заперечень ДПІ у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
заперечує проти позовних вимог та
аргументує це наступним. Так, у
відповідності до чинного
законодавства, у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, до особи, яка набула право
власності на зазначені будівлі,
споруди, розміщені на цій земельній
ділянці переходить право власності на
земельну ділянку або її частину, на
якій вони розміщені без зміни
цільового призначення. Оскільки
використання землі є платним, а право
власності на земельну ділянку не
оформлено в установленому чинним
законодавством порядку, та
використовується для здійснення
підприємницької діяльності, то позивач
повинен сплачувати земельний податок
на загальних підставах.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві винесено податкове
повідомлення-рішення від 10.06.2014 р. №
879484, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем:
земельний податок з фізичних осіб на
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ДПС винесено
податкове повідомлення-рішення від
визначено суму грошового зобов'язання
за платежем: земельний податок з
громадян у розмірі 2223,19 грн.
Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ДПС винесено
податкове повідомлення-рішення від
визначено суму грошового зобов'язання
за платежем: земельний податок з
громадян у розмірі 2223,19 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваним
рішенням позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва за захистом порушених прав та
інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу
України, використання землі в Україні є
платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного
кодексу України, до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Відповідно до пп. 14.1.147 ст. 14 Податкового
кодексу України, плата за землю, це
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності, правовідносини щодо
нарахування та сплати якої
врегульовано розділом XIII ПК України.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу
України, платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі.

Пунктом 270.1 ст. 270 Податкового кодексу
України, визначено, що об'єктами
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні, та земельні частки (паї),
які перебувають у власності.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Документами, що посвідчують право
власності на земельну ділянку є:
державний акт, цивільно-правова угода
щодо відчуження земельної ділянки,
свідоцтво про право на спадщину тощо.
Право постійно користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою. Право оренди
земельної ділянки посвідчується
договором оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у
позивача відсутні документи, які
посвідчували б право власності чи
право постійного користування, чи
право оренди земельної ділянки, а тому
відсутні підстави для визначення,
відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, статусу позивача: власник або
користувач земельної ділянки, тобто
позивач, не є платником плати за землю,
як це визначено в п. 269.1 ст. 269
Податкового кодексу України.

Позивач є платником єдиного податку,
згідно з п. 291.2 ст. 291 Податкового
кодексу України спрощена система
оподаткування, обліку та звітності -
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, на
сплату єдиного податку в порядку та на
умовах, визначених главою 1 розділу XIV
ПК України, з одночасним веденням
спрощеного обліку та звітності.

Зокрема, відповідно до пп. 4 п. 297.1 ст. 297
Податкового кодексу України, платники
єдиного податку звільняються від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності, зокрема,
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 140
Господарського кодексу України,
надходження від здачі в оренду
належать до джерел формування майна
суб'єктів господарювання.

Відповідно до пп. 14.1.36 ст. 14 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування господарська
діяльність, це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відтак, операції з оренди є за своєю
суттю операціями з надання послуг, а
орендна плата включає в себе не лише
компенсацію витрат, але і відповідний
прибуток орендодавця.

Крім того, ст. 796 Цивільного кодексу
України, встановлено, що одночасно з
правом найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) наймачеві надається право
користування земельною ділянкою, на
якій вони знаходяться, а також право
користування земельною ділянкою, яка
прилягає до будівлі або споруди, у
розмірі, необхідному для досягнення
мети найму.

Таким чином, суд вважає, що операції з
надання в оренду нежитлового
приміщення, підпадають під визначення
підприємницької діяльності, яка
спрямована на отримання прибутку, а
платник єдиного податку - орендодавець
звільняється від сплати земельного
податку.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Однак, по земельній ділянці, на якій
розташовано нежитлове приміщення,
власником якого є позивач, інформація у
Державному земельному кадастрі
України відсутня, а отже, суд зазначає,
що ДПІ у Деснянському районі м. Києва не
мала підстав встановлених п. 286.1 ст. 286
ПК України, для нарахування земельного
податку позивачу.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що податкові
повідомлення - рішення від 10.06.2014 р. №
879484, від 28.04.2012 р. № , від 25.04.2013 р. №
, яким позивачу визначено грошові
зобов'язання з податку за землю в
загальному розмірі 6669,57 грн., згідно з
підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54
розділу ІІ та пункту 286.5 статті 286
розділу ХІІІ Податкового кодексу
України, є безпідставними та такими, що
не відповідають вимогам чинного
законодавства України, оскільки
позивач застосовує спрощену систему
оподаткування та використовує
земельну ділянку для провадження
господарської діяльності, а тому
підстави, для нарахування земельного
податку позивачу, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 69- 71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 10.06.2014 р. № 879484.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ДПС від 28.04.2012 р. №
.

4. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ДПС від 25.04.2013 р. №
.

5. Судові витрати в сумі 182,70 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук