Справа № 2а-11990/10/2070
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/42916/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівДонця О.Є. Мороз Л.Л.
провівши у письмовому порядку
касаційний розгляд адміністративної
справи за позовом Державного
підприємства "48 завод залізничної
техніки" до Територіальної державної
інспекції праці у Харківській області
про визнання протиправним та
скасування припису за касаційною
скаргою Державного підприємства (далі -
ДП) "48 завод залізничної техніки" на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ДП "48 завод
залізничної техніки" у Харківському
окружному адміністративному суді
пред'явило позов до Територіальної
державної інспекції праці у
Харківській області про визнання
протиправним та скасування припису.

З урахуванням уточнень до позовних
вимог просив визнати незаконним та
скасувати припис Територіальної
державної інспекції праці у
Харківській області від 22 серпня 2011
року № 20-01-333/1492.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року, залишеною без зміни ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП "48 завод
залізничної техніки" вказує на те, що
рішення судами попередніх інстанцій
постановлені з порушенням вимог
матеріального та процесуального права.
Просить їх скасувати та ухвалити нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій у цій
справі встановлено, що Головним
державним інспектором праці
Територіальної державної інспекції
праці в Харківській області Бондаревою
А.В. за дорученням Харківської
міжрайонної транспортної прокуратури
проведено перевірку ДП "48 завод
залізничної техніки", за наслідками
якої складено акт перевірки від 22
серпня 2010 року № 20-01-333/1720.

Відповідно до висновків акту перевірки
позивачем порушено вимоги статей 83, 97,
115, 116 Кодексу законів про працю України,
статей 3, 4 Закону України "Про
компенсацію громадянам частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати".

На підставі акту перевірки від 22 серпня
2010 року № 20-01-333/1720 відповідачем видано
припис від 22 серпня 2010 року № 20-01-333/1492,
яким позивача зобов'язано:

- привести у відповідність до вимог
статей 83, 116 Кодексу законів про працю
України питання проведення
остаточного розрахунку, в тому числі
компенсації за невикористану
відпустку звільненими працівниками в
день їх звільнення, в тому числі з гр.
ОСОБА_5;

- привести у відповідність до вимог
частини першої статті 115 Кодексу
законів про працю України погашення
заборгованості з заробітної плати,
щомісяця інформувати інспекцію праці
про стан погашення заборгованості;

- привести у відповідність до вимог
частини п'ятої статті 97 Кодексу законів
про працю України питання
першочерговості оплати праці;

- привести у відповідність до вимог
статей 3,4 Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати".

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
рішення відповідачем прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з дотриманням вимог
чинного законодавства.

З такими висновками суду першої
інстанції погодився апеляційний суд.

Така правова позиція судів є
правильною, оскільки вона ґрунтується
на повно та всебічно встановлених
обставинах справи та відповідає
вимогам чинного законодавства.

Статтею 259 Кодексу законів про працю
України визначено, що нагляд і контроль
за додержанням законодавства про працю
здійснюють спеціально уповноважені на
те органи та інспекції, які не залежать
у своїй діяльності від власника або
уповноваженого ним органу.

У статті 35 Закону України "Про оплату
праці" визначено, що контроль за
додержанням законодавства про оплату
праці здійснюють Міністерство праці та
його органи.

Згідно із статтею 27 Закону України "Про
відпустки" нагляд за додержанням
законодавства про відпустки
здійснюють спеціально уповноважені на
те органи та інспекції, які не залежать
у своїй діяльності від власника або
уповноваженого ним органу.

На виконання вищеназваних
законодавчих норм постановою Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 2000 року
№ 1351 у складі Міністерства праці та
соціальної політики утворено
Державний департамент нагляду за
додержанням законодавства про працю як
урядовий орган державного управління в
межах коштів, передбачених на
утримання Міністерства праці та
соціальної політики.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 18 січня 2003 року № 50 затверджено
чинне на час розгляду справи
Харківським окружним адміністративним
судом Положення про Державний
департамент нагляду за додержанням
законодавства про працю, яким
визначені повноваження, права та
обов'язки державних інспекторів праці.

Повноваження, права та обов'язки
державних інспекторів праці
Держнаглядпраці та територіальних
державних інспекцій праці визначені,
крім загальних законів, Кодексом
України про адміністративні
правопорушення та конвенціями
Міжнародної організації праці (далі -
МОП), ратифікованих законами України
від 08 вересня 2004 № 1985-ІV "Про
ратифікацію Конвенції міжнародної
організації праці № 81 1947 року про
інспекцію праці у промисловості й
торгівлі" та від 08 вересня 2004 року №
1986-ІV "Про ратифікацію Конвенції
міжнародної організації праці № 129 1969
року про інспекцію праці в сільському
господарстві".

Відповідно до повноважень, визначених
Положенням про Державний департамент
нагляду за додержанням законодавства
про працю, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 18 січня
2003 року № 50 (далі - Положення), державні
інспектори праці здійснюють державний
нагляд за додержанням законодавства
про працю (крім питань охорони праці) та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
на випадок безробіття (далі -
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування) на
підприємствах, в установах і
організаціях усіх форм власності та у
фізичних осіб, які використовують
найману працю.

Згідно із пунктом 4 Положення
Держнаглядпраці відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
контроль додержання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в частині
забезпечення реалізації прав і
гарантій працівників, шляхом
проведення перевірок роботодавців та
робочих органів виконавчих дирекцій
фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Здійснення державними інспекторами
праці перевірок за дорученням
керівництва Держнаглядпраці чи
Територіальної державної інспекції
праці, наданими за пропозицією органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та правоохоронних
органів за зверненнями громадян та їх
об'єднань є позаплановими заходами, що
здійснюються у визначені
законодавством строки, оскільки
підпунктом "с" статті 15 Конвенції МОП №
81 державним інспекторам праці
приписується вважати абсолютно
конфіденційним джерело будь-якої
скарги на недоліки або порушення
законодавчих положень і утримуватися
від повідомлення роботодавця або його
представника про те, що інспекційне
відвідання було зроблено у зв'язку з
отриманням такої скарги.

Таким чином, посадові особи
Держнаглядпраці відповідно до наданих
повноважень мають право здійснювати
перевірки дотримання законодавства
про працю (крім питань охорони праці) та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на
підприємствах, в установах і
організаціях усіх форм власності та у
фізичних осіб, які використовують
найману працю, незалежно від
організаційно-правових форм
здійснення ними господарської
діяльності, їх форми власності, та
розташованих на території України.

За приписами пункту 1.4 Порядку
проведення стану додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що проводяться
посадовими особами Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю та його
територіальних органів, затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 21
березня 2003 року № 72 "Про затвердження
нормативно-правових актів щодо
виконання функцій посадовими особами
Держнаглядпраці та його
територіальних органів",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 03 червня 2003 року за №
432/7753, перевірки, що проводяться
посадовими особами Держнаглядпраці та
Територіальної державної інспекції
праці можна підрозділити на: планові та
позапланові; за дорученням керівництва
Держнаглядпраці та Територіальної
державної інспекції праці,
правоохоронних органів; за
пропозиціями установ, організацій; за
зверненнями громадян.

Згідно з Указом Президента України від
06 квітня 2011 року № 386/2011 "Про Положення
про Державну інспекцію України з
питань праці" Постанова КМУ від 18 січня
2003 року № 50 "Деякі питання Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю" втратила
чинність, а Територіальна державна
інспекція праці у Харківській області
на момент виникнення спірних
правовідносин перебувала у стадії
ліквідації.

Указом Президента України від 09 грудня
2010 року № 1085 "Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади"
утворено Державну інспекцію України з
питань праці. Положення про Державну
інспекцію з питань праці затверджено
указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 386/2011. Постановою кабінету
Міністрів України від 17 серпня 2011 року
№ 879 утворено територіальні органи
Державної інспекції України з питань
праці, якою визначено, що територіальні
органи, які утворюються, є
правонаступниками прав та зобов'язань
територіальних органів Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю, який
ліквідовано. Територіальні органи
Держнаглядпраці, які ліквідуються,
продовжують виконувати свої
повноваження та функції до завершення
заходів з утворення територіальних
органів Держпраці України.

Пунктом 1 та 3 постанови Кабінету
Міністрів України від 28 березня 2011 року
№ 346 "Про перелік постанов Кабінету
Міністрів України, що втратили
чинність" передбачено ліквідувати
урядові органи за переліком згідно з
додатком, до якого включено і
Держнаглядпраці. Визнати такими, що
втратили чинність, постанови Кабінету
Міністрів України згідно з переліком,
що додається, у тому числі й постанову
Кабінету Міністрів від 18 січня 2003 року
№ 50, якою затверджено Положення про
Держнаглядпраці.

Пунктом 6 зазначеної постанови № 346
передбачено, що постанови Кабінету
Міністрів України, зазначені в пункті 3
цієї постанови, втрачають чинність,
одночасно з набранням чинності указами
президента України про затвердження
положень про міністерства, інші
центральні органи виконавчої влади,
якими передбачено повноваження
відповідних урядових органів, що
ліквідуються.

Разом з тим, пунктом 2 постанови № 346
установлено, що урядові органи, які
ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї
постанови, продовжують виконувати свої
повноваження до передачі таких
повноважень відповідним
міністерствам, іншим центральним
органам виконавчої влади. При цьому
пунктом 4 постанови № 346 доручено
міністерствам, іншим центральним
органам виконавчої влади, у системі
яких функціонують урядові органи,
забезпечити належне виконання функцій
урядових органів, що ліквідуються.

Отже, державні інспектори праці
Держнаглядпраці та Територіальної
державної інспекції праці до
завершення реформування у Державну
інспекцію України з питань праці мають
забезпечувати виконання своїх функцій
у порядку, встановленому Порядком № 72.

Також, в обґрунтування касаційної
скарги позивач зазначає, що перевірку
державним інспектором праці проведено
23 серпня 2011 року, проте акт та
оскаржуваний припис були складені 22
серпня 2011 року.

Однак, жодними належними та
допустимими доказами по справі не
підтверджено, що вказана перевірка
здійснена саме 23 серпня 2011 року
всупереч зазначеної в акті перевірки
№20-01- 333/1720 дати його складання 22 серпня
2011 року.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства "48 завод залізничної
техніки" залишити без задоволення, а
оскаржувані постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 15
листопада 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2012
року в адміністративній справі за
позовом Державного підприємства "48
завод залізничної техніки" до
Територіальної державної інспекції
праці у Харківській області про
визнання протиправним та скасування
припису - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Донець О.Є.

Мороз Л.Л.