Справа № 2а/2570/3058/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
м. Київ К/800/36896/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційні скарги
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2013 р.

у справі № 2а/2570/3058/2012

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4

до Новоград-Сіверської міжрайонної
державної податкової інспекції
Чернігівської області Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(далі-позивач) звернувся до суду з
позовом до Новоград-Сіверської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби
(далі-відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2013 р., у задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Вважаючи, що рішення судів прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, фахівцями податкового
органу була проведена документальна
планова виїзна перевірка дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства позивачем, за
результатами якої складено акт
перевірки від 21.05.2012 р. №33-54/1740/.

Даною перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог:

пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2, п. 9.3., п. 9.4 та п. 9.6. ст. 9
Закону України «Про податок на додану
вартість» та п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п.
183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 Податкового
Кодексу України, у результаті чого
занижено податок на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету, всього у
сумі 126 435,00 грн.;

п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 181.1 ст.
181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, п.201.14 та п. 201.15 ст.
201, п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу
України, що полягали у неподанні
податкових декларацій з податку на
додану вартість за березень 2010 року, за
квітень 2010 року, за травень 2010 року, за
червень 2010 року, за липень 2010 року, за
серпень 2010 року, за вересень 2010 року, за
жовтень 2010 року, за листопад 2010 року, за
грудень 2010 року , за січень 2011 року, за
лютий 2011 року, за березень 2011 року, за
квітень 2011 року, за травень 2011 року, за
червень 2011 року, за липень 2011 року, за
серпень 2011 року, за вересень 2011 року, за
жовтень 2011 року.

На підставі акту перевірки
контролюючим органом було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
01.06.2012 р. № про збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
по вітчизняних товарах у розмірі 161 350,25
грн., з яких 126 435,00 грн. - основний платіж,
34 915,25 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно даних податкового обліку, у
період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2011
року позивач здійснював такі види
господарської діяльності: роздрібна
торгівля алкогольними та іншими
напоями (підклас за КВЕД - 52.25.0);
роздрібна торгівля тютюновими
виробами (підклас за КВЕД - 52.26.0) за
адресами: Семенівський район, с.
Хотіївка, вул. Озерна, 20 - магазин
«Пролісок»; Семенівський район, с.
Тимоновичі, вул. Шевченка, 57 - магазин
«Пролісок».

При здійсненні підприємницької
діяльності позивач використовував
реєстратори розрахункових операцій.
Для обліку здійснених розрахункових
операцій застосовувались Книги обліку
розрахункових операцій, зареєстровані
в ДПІ у Семенівському районі: від 09.12.08
р. № Р/7, від 03.12.09 р. № Р/8, від
05.05.10 р. № Р/1, від 05.05.11 р. №
Р/2 - по с. Хотіївка; від 02.07.08 р №
Р/5, від 10.07.09 р. № Р/6, від 08.07.10 p. №
Р/7, від 29.09.10 p. № Р/1, від
04.10.11р, № Р/1 - по с. Тимоновичі.

Згідно акту перевірки, позивач
здійснював діяльність на загальній
системі оподаткування обліку та
звітності, відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» та Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом ГДПІ України від
21.04.1993 р. №12.

Згідно поданої до податкової інспекції
реєстраційної заяви, позивач
зареєстрований платником податку на
додану вартість 01.11.2011 р., а 02.11.2011 р.
отримав свідоцтво платника ПДВ за
№200008588.

У той же час, відповідно до
використаних у ході перевірки: книг
обліку розрахункових операцій, звітів
про використання реєстраторів
розрахункових операцій та згідно
Z-звітів реєстраторів розрахункових
операцій, в яких відображається обсяг
виручки за день, встановлено, що сума
від здійснення операцій з постачання
товарів за період з 01.03.2009 р. по 28.02.2010 р.
позивачем становить 300 174,88 грн., тобто
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів нарахована
(сплачена, надана) протягом останніх 12
календарних місяців сукупно
перевищила 300 000 грн. на суму 174,88 грн.

Так, відповідно до пп 2.3.1 п. 2.3 ст. 2
Закону України «Про податок на додану
вартість» особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку на
додану вартість, у разі коли сума від
здійснення операцій з поставки
товарів, нарахована такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300 тис. грн.

При цьому абзацом другим пункту 9.4
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» передбачено, що якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону, не більше
ніж у два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Згідно пп. «а» п. 9.6 ст. 9 цього Закону з
урахуванням положень пункту 9.5 цієї
статті заява про реєстрацію має бути
подана (надіслана) податковому органу:
особами, що підлягають реєстрації
згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 цього Закону, не пізніше двадцятого
календарного дня з моменту досягнення
суми оподатковуваних операцій,
визначеної зазначеним пунктом.

Аналогічні норми закріплені в
Податковому кодексі України, згідно п.
181.1 ст. 181 якого, у разі якщо загальна
сума від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, нарахована (сплачена) такій
особі протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

У відповідності до п. 183.1 та 183.2 ст. 183
Податкового кодексу України будь-яка
особа, що підлягає обов'язковій
реєстрації чи прийняла рішення про
добровільну реєстрацію як платника
податку, подає до органу державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву. У разі обов'язкової
реєстрації особи як платника податку
реєстраційна заява подається до органу
державної податкової служби не пізніше
10 числа календарного місяця, що настає
за місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Пунктом 183.10 ст. 183 Податкового кодексу
України визначено, що будь-яка особа,
яка підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку, і у випадках та в
порядку, передбачених цією статтею, не
подала до органу державної податкової
служби реєстраційну заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

З урахуванням наведених нормативних
положень слід погодитись із висновками
судових інстанцій, що позивач повинен
був зареєструватися платником податку
на додану вартість, подавши у березні
2010 року до відповідного податкового
органу реєстраційну заяву згідно з
підпунктом «а» п. 9.6 ст. 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
пізніше двадцятого календарного дня з
моменту досягнення суми
оподатковуваних операцій, визначеної
пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону.

Крім того, приписи наведених норм не
містять будь-яких особливостей або
застережень в залежності від режиму
оподаткування, на якому перебуває така
особа.

Пунктом 120.1 ст. 120 Податкового кодексу
України передбачено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Так, положеннями п. 36.1 ст. 36 Податкового
кодексу України визначений податковий
обов'язок платника податку, який
полягає у обчисленні, декларуванні
та/або сплаті суми податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

При цьому, такий обов'язок законодавцем
не поставлено у залежність від
юридичної необізнаності, а відтак
остання не звільняє платника від
відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок судів
попередніх інстанцій про правомірне
донарахування позивачу податку на
додану вартість спірним рішенням.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

На підставі викладеного та зважаючи на
приписи ст.224 КАС України судова
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
порушень або неправильного
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
процесуального права не вбачається, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 07.11.2012 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2013 р. у
справі №2а/2570/3058/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.