Справа № 2а-11/12
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа №
115061/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Ільчишин Н.В. та Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
постанову Мостиського районного суду
Львівської області від 25.04.2012р. у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Мостиської міської ради,
треті особи - релігійна громада УГКЦ в
м.Мостиська, АТ закритого типу
«Ремонтно-будівельна компанія
«Гарант-1», Самбірське бюро технічної
інвентаризації, про визнання
протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О
В И В:

У серпні 2008 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до
суду з адміністративним позовом, в
якому просили суд визнати протиправним
та скасувати рішення Мостиської
міської ради від 10.06.1993року «Про
повернення майна Греко- католицької
громади м.Мостиська», визнати
протиправним та скасувати рішення
виконавчого комітету Мостиської
міської ради від 25.02.2003року «Про
надання дозволу громаді Мостиської
церкви Святого Юра на проведення
реконструкції, надання дозволу на
зміну нежитлового приміщення в житлове
та на виготовлення проекту
реконструкції даного приміщення».

Постановою Мостиського районного суду
Львівської області від 25.04.2012 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням позивачами подано апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що дана
постанова прийнята з неправильним та
неповним дослідженням доказів і
встановленням обставин у справі та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується із висновком
суду першої інстанції щодо законності
та відповідності рішення Мостиської
міської ради від 10.06.1993р. «Про
повернення майна греко-католицької
громади м.Мостиська» та наявності у
греко-католицької громади м.Мостиська
права власності на будинок АДРЕСА_1.
Окрім цього, не погоджується із
висновками суду про те, що приміщення в
якому проживають позивачі не
відноситься до житлового фонду, а також
про незаконність поселення і
проживання позивачів в будинку
АДРЕСА_1 та щодо законності рішення
виконавчого комітету Мостиської
міської ради від 25.02.2003р. «Про надання
дозволу громаді Мостиської церкви
Святого Юра на проведення
реконструкції» з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення. При цьому колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та матеріалами справи, позивачі
проживають АДРЕСА_1, при чому ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 28 серпня 1977 року, що
підтверджується копією будинкової
книги.

На час винесення спірного рішення,
будинок АДРЕСА_1 перебував на балансі
Городоцького Ремонтно - будівельного
управління та використовувався під
сімейний гуртожиток.

Рішенням виконавчого комітету
Мостиської міської ради від 14.03.1980 року
ОСОБА_1 як особу, що працює в Мостиській
рембудільниці Городоцького РБУ та його
родину, яка мешкає у відомчому будинку,
поставлено на квартирний облік на
одержання житлової площі.

Згідно довідки виданої виконавчим
комітетом Мостиської міської ради № 326
від 25.07.2008 році, ОСОБА_1 та його сім'я
перебувають на квартирному обліку для
отримання житлових приміщень при
виконкомі Мостиської міської ради з 1980
року.

З акта прийому - передачі від 10.09.1996 року
та інших матеріалів справи вбачається,
що будівля АДРЕСА_1 є приміщенням
контори - цегляним, одноповерховим
будинком загальною площею 188,4 кв.м..

Судом першої інстанції встановлено, що
на звернення громади греко-католицької
церкви м.Мостиська та у відповідності
до Указу Президента України, рішенням
XIV сесії XXI скликання Мостиської
міської ради від 10.06.1993року «Про
повернення майна Греко-католицької
громади м.Мостиська» вирішено
Городоцькому Ремонтно - будівельному
управлінню вивільнити приміщення
Мостиської рембудільниці до 01.07.1993року,
доручено виконкому міської ради
вирішити питання вивільнення житла на
території плебанії до 01.09.1993року однієї
квартири із послідуючим вивільненням
другої, а також зобов'язано Самбірське
БТІ зареєструвати будинок АДРЕСА_1 за
громадою УГКЦ м. Мостиська та видати
документи на право власності.

Винесення спірного рішення Мостиської
міської ради від 10.06.1993року було
спрямоване на виконання вимог ст. 17
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» та Указу
Президента України № 125 від 04.03.1992 року
«Про заходи щодо повернення релігійним
організаціям культового майна» з метою
передачі будівлі, що знаходиться на
території плебанії від Городоцького
Ремонтно - будівельного управління у
власність Греко-католицької громади
м.Мостиська для використання за
цільовим призначенням.

Вказане рішення відповідача було у
добровільному порядку виконане АТЗТ
«РБК «Гарант - 1» як правонаступником
Городоцького Ремонтно - будівельного
управлінню і право власності на
приміщення по АДРЕСА_1 в цілому було
зареєстровано за церковною громадою
УГКЦ м.Мостиська.

Передача будинку АДРЕСА_1 у власність
церковної громади УГКЦ м.Мостиська,
була проведена на підставі акта
прийому - передачі від 10.09.1996 року,
складеного за участю представників АТ
РБК «Гарант - 1», що свідчить про вільне
волевиявлення власника даної будівлі,
розпорядитися своїм майном.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що на
підставі рішення Мостиської міської
ради від 10.06.1993 року у відповідності з
чинним законодавством України було
передано у власність релігійної
громади УГКЦ м.Мостиська будинок
АДРЕСА_1, та зазначає наступне.

Відповідно до статті 379 Цивільного
кодексу України житлом фізичної особи
є житловий будинок, квартира, інше
приміщення, призначені та придатні для
постійного проживання в них.

Статтею 382 Цивільного кодексу України
визначено, що квартирою є ізольоване
помешкання в житловому будинку
призначене та придатне для постійного
у ньому проживання.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу
України жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян.

За положеннями ст.4 Житлового кодексу
житловий фонд утворюють жилі будинки, а
також жилі приміщення в інших будівлях.

Постанова Ради Міністрів УРСР №105 від 11
березня 1985 року «Про порядок
державного обліку житлового фонду»
прийнята на виконання постанови Ради
Міністрів УРСР №136 від 10 лютого 1985 року
метою забезпечення єдиного порядку
державного обліку житлового фонду.
Пунктами 2 та 3 постанови визначено, що
основними завданнями державного
обліку житлового фонду є одержання
даних про кількісний та якісний склад,
належність, а також чисельність
громадян, що в ньому проживають.
Державному обліку підлягають житлові
будинки та жилі приміщення в інших
будівлях, призначені для постійного
проживання громадян, а також для
використання в установленому порядку
як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Житлові будинки та жилі
приміщення в інших будівлях
включаються до складу житлового фонду
після прийняття їх в експлуатацію
державною приймальною комісією,
реєстрації і технічної інвентаризації.
Не враховуються у складі житлового
фонду дачі дачно-будівельних
кооперативів, літні садові будиночки
членів садівницьких товариств, інші
будівлі й приміщення, призначені для
сезони: або тимчасового проживання,
незалежно від тривалості проживання в
них громадян.

Тобто, постановою вирішувалось питання
статистичного обліку виключно
існуючого житлового фонду з
врахуванням його відомчої належності.
При цьому, у випадку розміщення будівлі
як жилих, так і нежилих приміщень,
обліку підлягали виключно жилі
приміщення. На підставі наведених
постанов і запровадженого ними порядку
обліку міськвиконком - виконавчий
орган з повинен був би включити в облік
житлового фонду приміщення в якому
проживають позивачі у разі віднесення
такого до жилого приміщення.

Відповідно до ст.127 Житлового кодексу
Української РСР від 30.06.1983 року, № 5464-Х
для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
моя використовуватись гуртожитки. Під
гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї
мети жилі будинки. Жилі будинки
реєструються як гуртожитки у
виконавчому комітеті районної,
міської, районної в місті Ради народних
депутатів.

З листа Мостиської міської ради від
27.01.2009 року №2.19-75 вбачається, що
міською радою будь - яких рішень
стосовно облаштування будинку АДРЕСА_1
під гуртожиток для тимчасового
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
приймалося. Вказаний будинок як
гуртожиток не реєструвався і для
видачі міською радою ордера на
вселення родини ОСОБА_2 не було
законних підстав.

А відтак, спірне приміщення, в якому
проживають позивачі розташоване в
структурі будівлі АДРЕСА_1 не є
квартирою, визначення якої дано у
статті 382 Цивільного кодексу України,
не відноситься до житлового фонду, є
нежитловим приміщенням та самостійним
об'єктом цивільно-правових відносин.

Отже правовідносини, що виникають під
час користування таким приміщенням, не
врегульовані нормами житлового
законодавства, тому покликання
позивачів на порушення їх житлових
прав при нанесенні спірних рішень є
безпідставними.

Що стосується твердження апелянтів, що
законним власником будинку АДРЕСА_1 в
цілому на підставі Договору купівлі -
продажу майна Городоцького
підрядно-спеціального
ремонтно-будівельного управління №
014/94 від 22.04.1994р. і надалі залишається
АТЗТ «Ремонтно-будівельна компанія
«Гарант-1», колегія суддів зазначає
наступне.

Правових підстав для користування
позивачами спірним нежитловим
приміщенням, що перебуває у власності
релігійної громади УГКЦ м.Мостиська,
немає.

Будь - яких додаткових обов'язків
спірним рішенням Мостиської міської
ради від 10.06.1993 року на позивачів не
покладалось, а також не вирішувалось
питання щодо їх проживання у вказаному
приміщенні.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що покликання позивачів на
порушення Мостиською міською радою їх
прав чи охоронюваних законом інтересів
при прийнятті рішення про передачу
належного Городоцькому РБУ
нежитлового приміщення - контори по
АДРЕСА_1 релігійній громаді УГКЦ
м.Мостиська є безпідставними, а тому
вимоги щодо скасування зазначеного
рішення задоволенню не підлягають.

Згідно довідки Самбірського МБТІ від
20.08.2008року будинок АДРЕСА_1, Львівської
області, належить в цілому релігійній
громаді УГКЦ в м.Мостиська.

Також суд першої інстанції встановив,
що відповідно до ст. 8, ст. 17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації», Указу
Президента України від 04 березня 1992
року № 125/92 «Про заходи щодо повернення
релігійним організаціям культового
майна», Постанови Ради Міністрів
України від 5 квітня 1991 р. №83,
Розпорядження Президента України від 22
червня 1994 року № 53/94-рп «Про повернення
релігійним організаціям культового
майна», що видане на виконання ст. 17
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації», п. 6 Постанови
Верховної Ради України Про порядок
введення в дію Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» (в редакції 23.12.93р.),
визначалась дата 01.12.1997 року, як
останній день до якого місцеві органи
державної виконавчої влади було
зобов'язано забезпечити передачу у
безоплатне користування або
повернення безоплатно у власність
релігійних організацій культових
будівель і майна, які перебувають у
державній власності та
використовуються не за призначенням.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради
України «Про порядок введення в дію
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» встановлено, що
обласні державні адміністрації при
виконанні вимог Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організацій», повинні враховувати
права релігійних громад, яким належали
ці будівлі і майно на момент їх
переходу у власність держави,
наявності у даному населеному пункті
інших культових будівель та їх
використання релігійними громадами
відповідних вірувань, інші суттєві
обставини у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що позивачем не
доведено факт відсутності інформації
про наявність рішення Мостиської
міської ради від 10.06.1993року «Про
повернення майна Греко-католицької
громади м.Мостиська» до моменту
звернення до суду.

Матеріали справи містять лист
Прокуратури Мостиського району
Львівської області за №103/3/ від 21.07.2008
року (Т.1 а.с.5, а.с.78), в якому
зазначається про те, що позивачі були
проінформовані про прийняття такого
рішення ще у 1995 році, на виконання якого
позивачам скеровувалась заява
державної нотаріальної контори
Мостиського району про вивільнення
приміщень від 20.10.1995 року №70.

У відповідності із ч. 6 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виконавчі комітети сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради в межах своїх
повноважень приймають рішення. Рішення
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого
комітету і підписуються сільським,
селищним, міським головою, головою
районної у місті ради.

Відповідно до Закону України, від 21.05.1997
року «Про місцеве самоврядування в
Україні» до відання виконавчих
органів міських рад (за винятком міст
районного значення), крім інших
повноважень належить також видача
забудовникам
архітектурно-планувальних завдань та
технічних умов на проектування
будівництво, реконструкцію будинків і
споруд, благоустрій територій та
надання дозволу на проведення робіт, (ч.
2 статті 31 Повноваження у галузі
будівництва).

Зважаючи на необхідність проведення
капітального ремонту вищезазначеної
будівлі та дотримуючись вищенаведених
норм, громада Мостиської церкви
Святого Юрія 25.02.2003року звернулася до
виконавчого комітету Мостиської
міської ради із заявою про надання
дозволу на проведення реконструкції
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в
житлове.

Рішенням виконавчого комітету
Мостиської міської ради від 25.02.2003року
надано дозвіл про Мостиської церкви
Св.Юрія на проведення реконструкції
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 в
житлове та зобов'язано виготовити
проект реконструкції даного
приміщення і подати його на
затвердження в міську раду.

Колегія суддів вважає, що прийняття
рішення виконавчим комітетом
Мостиської міської ради від 25.02.2003року
не порушує прав позивачів, а приймаючи
таке рішення виконком Мостиської
міської ради діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», а тому не
вбачається підстав до визнання його
протиправним та скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись, ч. 3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Мостиського
районного суду Львівської області від
25.04.2012р. у справі № 2а-1222/2011- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
Н.В. Ільчишин

Р.Й. Коваль