Справа № 2-а-5243/10/0270
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р. м.
Вінниця

Справа № 2-а-5243/10/0270

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі

головуючого судді Заброцької Людмили
Олександрівни,

суддів Вергелеса Андрія
Валерійовича,

Томчука Андрія
Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Крисько Ілони Володимирівни,

представника позивача:
Томенка Р.В.,

представника відповідача:
Бабія Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємство "Авіс"
до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року товариство з обмеженою
відповідальністю - підприємство "АВІС"
звернулось з адміністративним позовом
до Вінницької об'єднаної Державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби
про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
посадовими особами відповідача
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
здійснення господарських операцій з
ПСП "Каїсса", правомірності формування
валових витрат та податкового кредиту
з вищевказаним контрагентом за період
з 01.07.2008 року по 31.12.2009 року. Так,
перевіркою зроблено висновок про
нікчемність правочинів з придбання
олії соняшникової дезодорованої з
посиланнями на висновки зустрічної
перевірки підприємства - контрагента
позивача, при цьому, на думку позивача,
не взято до уваги документів, які
підтверджують реальність вказаних в
податкових деклараціях операцій.

Позивач не погоджується з висновками
акту перевірки, на підставі якого
винесені оскаржувані рішення, вважає,
що вони суперечать законодавству з
питань оподаткування та фактичним
обставинам справи та, за таких
обставин, звернувся до суду з їх
оскарженням.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року адміністративний позов
задоволено повністю, визнано нечинними
та скасовано повністю податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Вінниці від 12
листопада 2010 року № /0, №/0,
№/0.

Не погоджуючись із таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Вінниці
залишено без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року - без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями,
відповідач 04 березня 2013 року подав
касаційну скаргу на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 квітня 2014 року постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, суд касаційної
інстанції, зокрема, вказав, що при
прийнятті вищезазначених рішень, суди
не надали належної правової оцінки
доводам податкового органу щодо
фактичної відсутності у названого
постачальника активу, який виступав
предметом поставки. Наведена обставина
у сукупності з фактом транспортування
товару від ЗАТ "Чумак" до позивача може
слугувати доказом штучного залучення
до ланцюга постачання ПСП "Каїсса" з
метою створення надмірної вартості
товару для збільшення податкової
вигоди покупця.

А відтак, колегія суддів зазначає, що
судам слід, з урахуванням доводів
податкової інспекції, ретельно
перевірити дані про існування активу
(ким вироблявся і коли), встановивши
його рух на шляху від виробника до
кінцевого покупця (у тому числі і осіб,
безпосередньо задіяних у такому
процесі). Окремому дослідженню
підлягають обставини щодо наявності
економічного ефекту для позивача у
розглядуваних операціях шляхом
аналізу ринку товару (олії
соняшникової), доступності цього
товару для позивача у справі,
з'ясування можливості укладення
позивачем договору безпосередньо із
виробником, наявності економічних
переваг для Товариства у придбанні
цього товару через посередника ( через
ПСП "Каїсса" ) тощо.

Ухвалою від 25 травня 2014 року справу
прийнято до свого провадження та
призначено до розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та,
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві та пояснення надані в
судовому засіданні, просив
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, зазначивши, що
встановлені перевіркою порушення
податкового законодавства з боку
позивача в дійсності мали місце.
Зокрема, відповідач свої висновки
вмотивовує обставинами, викладеними в
акті перевірки ДПІ у м.Херсоні
№1653/23-4/14115089 від 09.04.2010 про результати
перевірки ПСП "Каїсса".

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази, суд
встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
товариство з обмеженою
відповідальністю - підприємство "АВІС"
взято на податковий облік в ДПІ м.
Вінниці 26.11.1991 за № 114/15-525. Позивач
являється платником податку на додану
вартість, відповідно до свідоцтва №
1846641 від 06.03.2003 виданого ДПІ у м. Вінниці.

19 серпня 2010 року головним державним
податковим ревізором-інспектором
радником податкової служби ІІІ рангу
Шаталюком С.В. та старшим державним
податковим ревізором-інспектором
радником податкової служби ІІ рангу
Мельник О.В., на підставі направлення
від 19.08.2010 №1950/23 та від 22.10.2010 № 2710/23,
проведено позапланову документальну
виїзну перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю -
підприємство "АВІС" з питань здійснення
господарських операцій з ПСП "Каїсса",
правомірності формування валових
витрат та податкового кредиту з
вищевказаним контрагентом за період з
01.07.2008 по 31.12.2009.

Результати зазначеної перевірки
знайшли своє відображення в акті
№2508/23-01/13304871 від 02 листопада 2010 року ( т.1
а. с. 117-131 ).

Як вбачається із висновків, викладених
у акті перевірки, позивачем занижено
податок на прибуток за період з 01.07.2008
по 31.12.2009 на загальну суму 2891952 грн.;
занижено заявлену суму бюджетного
відшкодування на рахунок платника в
банку за червень 2009 року на 52173 грн.;
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування на рахунок платника у
банку за період з серпня 2009 року по
листопад 2009 року; завищено суму, що
підлягає бюджетному відшкодуванню у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів за
червень 2009 року на 494841 грн.; завищено
дозволену суму податкового кредиту за
період з серпня 2008 року по жовтень 2009
року; завищено суму податкового
кредиту з податку на додану вартість за
період з 01.10.2009 по 30.11.2009 у сумі 435697 грн.;
занижено суму ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду за серпень - листопад 2008 року на
1009814 грн. ( т. 1 а.с. 71 - 72 ).

На підставі висновків викладених в
акті перевірки ДПІ у м. Вінниці були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 12.11.2010 №
/0, якими визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
прибуток у сумі 6050112,00 грн., №/0 - по
податку на додану вартість у сумі 1514721,00
грн., №/0 - по податку на додану
вартість у сумі 1300191,00 грн. ( т.1 а. с. 132-134
).

Позивач, не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями -
рішеннями, вважаючи їх
необгрунтованими та протиправними,
звернувся до суду з даним позовом.

Як з'ясовано судом, фактичною підставою
для вищенаведених висновків
податкового органу та для прийняття
спірних податкових повідомлень -
рішень слугувало відображене в акті
перевірки №2508/23-01/13304871 від 02 листопада
2010 року судження ревізора - інспектора
про те, що господарські операції між
ТОВ "АВІС" та ПСП "Каїсса" не спричиняють
реального настання правових наслідків,
у зв'язку з чим позивачем, на думку
податкового органу, порушені
вищенаведені вимоги чинного
законодавства України.

Як вбачається з акту перевірки, до
такого висновку ревізор - інспектор
дійшов проаналізувавши акт ДПІ у м.
Херсоні № 1653/23-4/14115089 від 09.04.2010 про
результати перевірки ПСП "Каїсса". Так,
у зазначеному акті містяться висновки
про порушення контрагентом позивача
"вимог цивільного законодавства в
частині недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними ( п.5 ст.203 ЦК України)
по правочинах з покупцем ТОВ "АВІС" ".

Крім того, ще одним порушенням, яке, на
думку податкового органу, вплинуло на
правомірність формування валових
витрат з вищезазначеним контрагентом,
зазначено порушення ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.1
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (т.1 а.с.39).

Так, під час перевірки, на
підтвердження факту переміщення
товару та реальності здійснення
господарських операцій, позивачем
були надані товарно-транспортні
накладні. Як вбачається із акту
перевірки, у зазначених
товарно-транспортних накладних
замовником (платником) є "ПСП "Каїсса",
вантажовідправником -"ЗАТ "Чумак", а
вантажоодержувачем - ПСП "Каїсса". На
думку податкового органу, зазначені
документи не є документами, що
призначені для оприбуткування,
складського та бухгалтерського обліку
для підприємства позивача. Тому,
податковий орган робить висновок про
те, що позивачем не доведено та не
підтверджено належними документами
факт та умови здійснення поставки, а
господарські операції проведені без
мети реального настання правових
наслідків та з метою формування
податкового кредиту для інших
суб'єктів господарювання, а відтак, з
посиланями на ст.202, 203, 215 та 216
Цивільного кодексу України, приходить
до висновку про нікчемність та
недійсність господарських операцій
між позивачем та ПСП "Каїсса".

Виходячи з висновків податкового
органу щодо фіктивності фінансово -
господарських взаємовідносин між ТОВ
"АВІС" та ПСП "Каїсса", судом досліджено
підстави та порядок здійснення
позивачем спірних господарських
операцій.

Як встановлено судом, між ТОВ "АВІС" та
ПСП "Каїсса" було укладено ряд
договорів купівлі-продажу олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої та додаткові угоди до
них, що знайшло своє відображення в
акті перевірки та підтверджується
матеріалами справи.

Так, договори №30/07-01 від 30.07.2008 року,
№01/08-01 від 01.09.2008 року та №19/08-02 від
19.09.2008 року є типовими. (т.1 а. с.135-140).

Відповідно до п. 1.1 вищезазначених
договорів, продавець - ПСП "Каїсса"
зобов'язувалось передати, а покупець -
ТОВ "АВІС" зобов'язувалось прийняти та
оплати олію рафіновану дезодоровану
згідно умов цього договору.

Відповідно до п.3.1 договорів доставка
товару здійснюється транспортом
продавця на склад покупця.

Крім того, між сторонами також був
укладений договір купівлі-продажу №
21/08-01 від 21.08.2008 року, відповідно до умов
якого постачання кожної окремої партії
товару здійснювалось за додатковими
угодами. Так, відповідно до п. 3.1 та 4.2
цього договору між позивачем та ПСП
"Каїсса" було укладено 36 додаткових
угод.

Відповідно до п.4.2, 4.3 та п. 2 додаткових
угод постачання товару здійснюється
транспортом продавця на склад покупця.

Виконання зазначених договорів
підтверджується видатковими та
податковими накладними (т.2 а.с.40-119, 202-250;
т.3 а.с.1-31), а також платіжними
дорученнями про оплату товару.

На підтвердження реальності виконання
договорів, поставки та отримання
товару позивачем надано також копії
товарно-транспортних накладних ( т.2
а.с.120-201 ).

Основним видом діяльності ТОВ "Авіс" є
виробництво прянощів та приправ,
маргарину та аналогічних харчових
жирів, мінеральних вод та прохолодних
напоїв, неспеціалізована оптова
торгівля харчовими продуктами, а тому
витрати, понесені ТОВ "АВІС" на
придбання олії соняшникової
рафінованої дезодорованої у ПСП
"Каїсса", яка використана в
господарській діяльності позивача, є
такими, що пов'язані з його
господарською діяльністю.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог та наданих у справу доказів, суд
виходить з наступного.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначено ст. 203 ЦК України, зокрема:

1. зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

2. особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні
та оспорюванні правочини. Відмінність
оспорюваних правочинів від нікчемних
правочинів полягає в тому, що
оспорюванні правочини припускають
дійсними, такими, що породжують
цивільні права та обов'язки. Проте їхня
дійсність може бути оспорена стороною
правочину або іншою зацікавленою
стороною у судовому порядку. Тобто, в
даному випадку існує виключно судовий
порядок (спеціальні правила) визнання
правочину недійсним.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідач використав в акті перевірки
такий термін, як "нікчемний правочин".

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним
правочином є правочин, недійсність
якого встановлена законом. Таким чином,
відповідачем, при використанні терміну
"нікчемний правочин", не взято до уваги
те, що недійсність нікчемних
правочинів визначена безпосередньо у
правовій нормі.

Приписами закону, які прямо
передбачають нікчемність правочину, є
приписи, які містяться у ч. 2 ст. 207 ЦК
України, відповідно до якої правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Частиною 1 ст. 207 ГК України встановлено,
що господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині. Частиною 2 ст. 207 ГК України
встановлено, що недійсною може бути
визнано також нікчемну умову
господарського зобов'язання, яка
самостійно або в поєднанні з іншими
умовами зобов'язання порушує права та
законні інтереси другої сторони або
третіх осіб. Нікчемними визнаються,
зокрема, такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Податковий орган стверджує, що в даному
випадку правочин є нікчемним в силу ст.
228 ЦК України.

Статтею 228 ЦК України визначено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про
судову практику розгляду цивільних
прав про визнання правочинів
недійсними" зазначено, що перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК :

1) правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, з акту перевірки, однією із
підстав визнання правочинів, укладених
між позивачем та ПСП "Каїсса",
нікчемними є висновки акту перевірки
ДПІ у м.Херсоні № 1653/23-4/14115089 від 09.04.2010
про результати перевірки ПСП "Каїсса".
Так, згідно даного акту, не
підтверджується здійснення
фінансово-господарських операцій між
ПСП "Каїсса" та ПП "Муссон-2009" , ФОП
ОСОБА_6, ПП "Фарас-Агротрейд", ПП ІБТ
"Теза-А", «Ост-Вест-Компани АК», що, в
силу положень пп.1, 2 ст.215, пп.1, 5 ст.203 ЦК
України, свідчить що такі правочини є
нікчемними та недійсними. Також,
вищезазначений акт ДПІ у м. Херсоні
містить висновки про порушення ПСП
"Каїсса" "вимог цивільного
законодавства в частині недодержання в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
( п.5 ст.203 ЦК України) по правочинах з
покупцем ТОВ "АВІС" ".

Відповідно до п. 1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України № 327 від 10.08.2005 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.08.2005 року за № 925/11205,
діючого на момент виникнення спірних
правовідносин, акт - службовий
документ, який стверджує факт
проведення невиїзної документальної
або виїзної планової чи позапланової
перевірки фінансово-господарської
діяльності суб'єкта господарювання і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання.

Пунктом 1.7 вказаного Порядку визначено,
що факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства викладаються в акті
невиїзної документальної, виїзної
планової чи позапланової перевірок
чітко, об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. Розділом 2 Порядку визначений
зміст акту перевірки.

Суд зауважує, що в порушення вказаних
норм, вищезазначений акт не містить
будь-якого документального
підтвердження стосовно невиконання
фінансово-господарських зобов'язань
позивача щодо його контрагента, а
викладені у ньому висновки не
ґрунтуються на документах первинного
бухгалтерського та податкового
обліку.

Таким чином, висновок податкового
органу щодо нікчемності правочинів, не
обґрунтовано жодними фактичними
обставинами та базується виключно на
аналізі відповідних норм Цивільного
кодексу України. При цьому, акт не
містить посилань на відсутність тих чи
інших документів, які б свідчили про
відображення товариством у
податковому обліку господарських
операцій за відсутності для цього
правових підстав. За наведених
обставин висновки акту не можуть бути
об'єктивними.

Разом з тим, з врахуванням правової
позиції Верховного Суду України, яка
викладена у інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10, суд
виходив з того, що одним із етапів
встановлення судом обґрунтованості
права платника податку на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість, є
встановлення факту здійснення
господарської операції шляхом
дослідження усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції -
договорів, актів виконаних робіт,
документів про перевезення, зберігання
товарів тощо. Відсутність належних
первинних документів може свідчити про
нездійснення самих господарських
операцій. Крім того, дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
господарській меті, а також реальність
усіх даних, наведених у документах, що
надають право на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування.

Як вбачається з акту перевірки, позивач
надав до перевірки всі первинні
документи, на підставі яких ним було
віднесено до складу валових витрат
придбання сировини ( олії рафінованої).

Крім того, на ст.17-22 акту перевірки
податковим органом надається оцінка
договорам купівлі-продажу, укладеним
між ТОВ підприємство "АВІС" та ПСП
"Каїсса", на підставі яких
здійснювались господарські операції (
т.1 а.с.33-39 ).

Разом з тим, в судовому засіданні були
досліджені всі первинні документи на
підставі яких позивачем було віднесено
до складу валових витрат придбання
сировини ( олії рафінованої), зокрема
договори №30/07-01 від 30.07.2008 року, №01/08-01
від 01.09.2008 року та №19/08-02 від 19.09.2008 року,
договір купівлі-продажу № 21/08-01 від
21.08.2008 року. Виконання вищезазначених
договорів підтверджується видатковими
та податковими накладними, а також
платіжними дорученнями про оплату
товару, що містяться в матеріалах
справи.

На підтвердження реальності виконання
договорів, отримання товару позивачем
надано також копії
товарно-транспортних накладних. В той
же час, податковий орган під час
перевірки прийшов до висновку, що вони
не відповідають нормативним документа
і зробив висновок про безтоварність
операцій.

Суд критично ставиться до таких
висновків податкового органу з огляду
на наступне. Так, наявність
товарно-транспортних накладних як
підтвердження отримання
товарно-матеріальних цінностей не
впливає на формування податкового
кредиту, оскільки, наявність
товарно-транспортних накладних
передбачено наказом Міністерства
транспорту України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» та Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні і регулюють
питання перевезення, а не питання
податкового обліку та звітності. Таким
чином, відсутність, а у даному випадку
наявність невідповідностей під час
заповнення такої накладної, само по
собі не може слугувати підставою для
визнання господарських операцій
недійсними.

Також, в матеріалах справи містяться
договори, укладені між позивачем та
охоронною фірмою - ПП "Ельба-Інвест", яка
в свою чергу надає послуги по охороні
виробничих площ підприємства позивача
та веде журнал контролю за
переміщенням транспорту по ввозу та
вивозу матеріальних цінностей. У
зазначеному журналі містяться
відомості про отримання олії
рафінованої дезодорованої з м. Каховка
від ЗАТ "Чумак" за реквізитами,
зазначеними у товарно-транспортих
накладних ( т.4 а.с.32-55).

Крім того, у матеріалах справи
містяться копії головної книги,
оборотно-сальдових відомостей,
журналів ордерів, карток- рахунків,
аналіз рахунків за відповідні періоди
2008 та 2009 років, які підтверджують
відображення зазначених операцій у
бухгалтерському обліку товариства, а
як наслідок і їх реальність.

В свою чергу порядок обчислення та
сплати податку на додану вартість
регулюється Законом України "Про
податок на додану вартість" (чинним на
момент вчинення правочинів). За
загальним правилом, установленим
пунктом 1.7 статті 1 даного Закону,
податковий кредит - це сума, на яку
платник має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до положень п.п. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7
цього ж Закону, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної вартості
товарів (робіт, послуг) та складається
із сум податків, нарахованих
(сплачених) платником податку за
ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання у
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням) не включається до
складу податкового кредиту.

Водночас, як вже зазначалось, на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій суду надані
копії наступних документів: договорів
купівлі-продажу олії соняшникової
рафінованої дезодорованої, додаткових
угод, видаткових та податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних.

Таким чином, позивачем надані до
перевірки та в ході судового розгляду
справи всі первинні документи, на
підставі яких ведеться бухгалтерський
облік - обов'язковий вид обліку, який
ведеться підприємством (стаття 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність"). Податкова
звітність ґрунтується саме на даних
бухгалтерського обліку. Первинні
документи, в даному випадку, надано на
підтвердження всіх господарських
операцій, кожна з яких свідчить про
реальність проведених господарських
операцій між ТОВ - підприємство "АВІС"
та ПСП "Каїсса".

Стаття 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств
від 22.05.1997 № 283/97-ВР встановлює, що
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснювальних
як компенсація вартості товарів (робот,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи,
основним видом діяльності
підприємства є виробництво прянощів та
приправ, маргарину та аналогічних
харчових жирів, мінеральних вод та
прохолодних напоїв, неспеціалізована
оптова торгівля харчовими продуктами,
а тому витрати понесені ТОВ -
підприємством "АВІС" на придбання олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої у ПСП "Каїсса" правомірно
відображені в бухгалтерському обліку
товариства, а сплачені суми податку на
додану вартість у складі вартості
товару віднесено до податкового
кредиту на підставі належним чином
оформлених податкових накладних.

Крім того, у матеріалах справи
міститься висновок
судово-бухгалтерської експертизи, яка
була призначена з метою встановлення
правомірності формування позивачем
валових витрат з ПСП "Каїсса" за період
01.07.2008 по 31.12.2009, а також підтвердження
або спростування доводів податкового
органу про завищення сум податкового
кредиту з податку на додану вартість за
вказаний період з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного періоду.

Так, відповідно до висновку експертизи,
в матеріалах справи та в додатково
наданих судом на дослідження доказах
наявні документи, що підтверджують
здійснення ТОВ підприємством "АВІС"
валових витрат за період з 01.07.2008 по
31.12.2009 в загальній сумі 11567811 грн., у тому
числі за III квартал 2008 року у сумі 2613035
грн., за IV квартал 2008 року в сумі 2436034
грн., за II квартал 2009 року в сумі 2802359
грн., за III квартал 2009 року в сумі 2942282
грн., за IV кватрал 2009 року 774101 грн., а
тому заниження податку на прибуток за
вказаний період на суму 2891952 грн. щодо
господарських операцій, здійснених
ТОВ-підприємством "АВІС" з ПСП "Каїсса" у
перевіреному ДПІ у м. Вінниці періоді з
01 липня 2008 року по 31 грудня 2009 року
документально не підтверджується.

Також, завищення ТОВ-підприємством
"АВІС" заявленої суми бюджетного
відшкодування на рахунок платника у
банку за серпень 2009 року на 316526 грн. за
вересень 2009 року на 162268 грн., за жовтень
2009 року на 175292 грн., за листопад 2009 року
на 398052 грн. (в тому числі на 246788 грн. за
результатами виїзної позапланової
перевірки з питань достовірності суми
бюджетного відшкодування за період з 01
жовтня 2009 року, акт від 22 квітня 2010 року
№ 157/0701/13304871) документально не
підтверджується.

Крім того, документально не
підтверджується завищення позивачем
суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкових
зобов"язань з ПДВ наступних податкових
періодів за червень 2009 року на 494841 грн.,
встановлене в акті перевірки №
2508/23-01/13304871 від 02 листопада 2010 року.

Так, даними бухгалтерського та
податкового обліку товариства
підтверджується віднесення сум
податку на додану вартість по
податкових накладних, одержаних від
ПСП "Каїсса" до податкового кредиту за
серпень 2008 року на 16797 грн., за вересень
2008 року на 326874 грн., за жовтень 2008 року
на 17466676 грн., за листопад 2008 року на 341067
грн, за травень 2009 року на 494841 грн., за
липень 2009 року на 316526 грн., за серпень 2009
року на 162268 грн., за вересень 2009 року на
175293 грн., за жовтень 2009 року на 154820 грн.
по придбаній олії рафінованій
дезодорованій.

Також, висновками експерта
спростовується висновок податкового
органу про завищення позивачем
дозволеної суми податкового у за
серпень 2008 року на 167197 грн., за вересень
2008 року на 326874 грн., за жовтень 2008 року
на 174676 грн., за листопад 2008 року на 341067
грн., за травень 2009 року на 494841 грн., за
липень 2009 року на 316526 грн., за серпень 2009
року на 162268 грн., за вересень 2009 року на
175293 грн., за жовтень 2009року на 154820 грн.

Крім того, висновки податкового органу
щодо завищення суми податкового
кредиту з податку на додану вартість за
період з 01 жовтня 2009 року по 30 листопада
2009 року на 435697 грн., в тому числі за
жовтень 2009 року на суму 243232 грн., за
листопад 2009 року на суму 192465 грн. також
не знайшли свого документального
підтвердження.

Також, документально не підтвердились
висновки відповідача про заниження ТОВ
підприємством "АВІС" суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду (ряд.27
податкової декларації з ПДВ) на 1009814
грн. в тому числі за серпень 2008 року на
167197 грн., за вересень 2008 року на 326874 грн.,
за жовтень 2008року на 174676 грн., за
листопад 2008року на 341067 грн. (п. 4.5
розділу 4 "Висновки"акту перевірки
№2508/23-01/13304871.

Крім того, в ході судового розгляду
справи до матеріалів справи долучено
як докази постанови від 10.08.2011 року
Комсомольського районного суду м.
Херсона у справах № 4-625/11, 4-623/11 та 4-622/11,
які набрали законної сили.

Як вбачається із зазначених постанов, у
ході проведення перевірки
прокуратурою Херсонської області
встановлено, що у таких покупців як ПСП
"Каїсса", ЗАТ "Чумак", ТОВ
"Поділляагротранс" в наявності є
товарно-транспортні накладні, які
підтверджують здійснення поставки
товару. Також, у зазначених постановах
суд приходить до висновку, що
службовими особами ДПІ у м. Херсоні
висновки про нікчемність правочинів
між ПСП "Каїсса" та його покупцями
зроблено без дослідження обставин
транспортування товару. Також, суд
зазначив, що не може бути підставою для
визначення податкового зобов'язання
позивачу порушення податкового
законодавства іншими контрагентами по
ланцюгу постачання.

Таким чином, вищезазначеними
постановами Комсомольського районного
суду м. Херсона встановлені обставини,
які спростовують доводи податкового
органу про відсутність у ТОВ
"Поділляагротранс"
товарно-транспортних накладних, а
також те, що правочини між позивачем та
ПСП "Каїсса" є нікчемними.

Відтак, за сукупністю наведених
обставин суд дійшов висновку, що оцінка
господарських операцій між третіми
особами (зокрема, між транзитними
постачальниками, з якими позивач не
перебував у безпосередніх
правовідносинах) не може впливати на
податковий облік кінцевого покупця
(позивача у справі), за умови наявності
належним чином оформлених первинних
документів, які містять необхідні для
цілей оподаткування відомості про
розглядувані операції та
підтверджують факт їх виконання.

Разом з тим, враховуючи висновки,
викладені в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 16
квітня 2014 року, якою адміністративну
справу №2а/5243/10/0270 направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції,
судом, з метою усунення неповноти
дослідження обставин справи, про яку
йдеться в ухвалі суду касаційної
інстанції, на адресу Херсонського
окружного адміністративного суду
надіслано окреме доручення, викладене
в ухвалі суду №2-а-5424/10/0270 від 06.08.2014.

Так, в межах виконання судового
доручення Херсонському окружному
адміністративному суду доручено,
зокрема:

- провести процесуальну дію, а саме:
допитати як свідка керівника ЗАТ
"Чумак" ( );

- відібрати у керівника ЗАТ "Чумак"
покази шляхом поставлення йому
наступних запитань:

"1. Чи укладались ЗАТ "Чумак" з ТОВ "АВІС" (
) протягом 2008 - 2009 років
договори купівлі - продажу олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої? Якщо так, то відповідно
до яких договорів, на яких умовах, в
чому полягав зміст цих договорів?

Якщо між ЗАТ "Чумак " та ТОВ "АВІС"
протягом 2008 - 2009 років не укладались
договори купівлі - продажу олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої, то чи зверталось
взагалі ТОВ "АВІС" до ЗАТ "ЧУМАК" з
приводу укладання таких договорів і
чому вони не були укладені?

2. Чи укладались ЗАТ "Чумак" з ПСП
"Каїсса" ( ) протягом 2007 -
2009 років договори купівлі - продажу
олії соняшникової рафінованої
дезодорованої? Якщо так, то відповідно
до яких договорів, на яких умовах, в
чому полягав зміст цих договорів?";

- витребувати у ЗАТ "Чумак" для
подальшого скерування Вінницькому
окружному адміністративному суду
копії договорів купівлі - продажу олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої, укладених між ЗАТ
"Чумак" та ПСП "Каїсса" протягом 2007 - 2009
років, а також копії первинних
документів ( видаткові накладні,
податкові накладні, товарно -
транспортні накладні ), складених в
ході виконання зазначених договорів;

- витребувати у ЗАТ "Чумак" для
подальшого скерування Вінницькому
окружному адміністративному суду
копії договорів купівлі - продажу олії
соняшникової рафінованої
дезодорованої, укладених між ЗАТ
"Чумак" та ТОВ "Авіс" протягом 2008 - 2009
років, а також копії первинних
документів ( видаткові накладні,
податкові накладні, товарно -
транспортні накладні ), складених в
ході виконання зазначених договорів ( у
випадку укладання таких договорів );

- допитати як свідка керівника ПСП
"Каїсса" поставивши останньому
наступні запитання:

"1. Чи укладались ПСП "Каїсса" з ЗАТ
"Чумак" протягом 2007 - 2009 років договори
купівлі - продажу олії соняшникової
рафінованої дезодорованої? Якщо так, то
відповідно до яких договорів, на яких
умовах, в чому полягав зміст цих
договорів?

2. Чи укладались ПСП "Каїсса" з ТОВ "АВІС"
протягом 2008 - 2009 років договори купівлі
- продажу олії соняшникової
рафінованої дезодорованої? Якщо так, то
відповідно до яких договорів, на яких
умовах, в чому полягав зміст цих
договорів?".

На виконання судового доручення від
Херсонського окружного
адміністративного суду надійшов ряд
матеріалів, а саме: лист-пояснення з
додатками від ЗАТ "Чумак" від 08.09.2014;
лист-пояснення з додатками від
генерального директора ЗАТ "Чумак"
Шевченка К.П.; клопотання про долучення
документів від ПСП "Каїса" від 29.08.2014 з
додатками, розписка-присяга свідка від
29.09.2014; журнал судового засідання від
29.09.2014; протокол судового засідання від
29.09.2014; диск "Камертон" серійний номер
№129РА24Д8113191С2 (том 7 а.с. 58-102 ).

Так, листом від 04.09.2014 № 0692 ПАТ "Чумак"
повідомило суд, що не має можливості
надати суду копії договорів
купівлі-продажу олії соняшникової
рафінованої дезодорованої, укладених
між ЗАТ "Чумак" та ПСП "Каїсса" протягом
2007-2009 років; копії договорів
купівлі-продажу олії соняшникової
рафінованої дезодорованої, укладених
між ЗАТ "Чумак" та TOB "Авіс" протягом
2008-2009 років, а також копії первинних
документів (видаткові накладні,
податкові накладні,
товарно-транспортні накладні),
складених в ході виконання зазначених
договорів, оскільки витребувані
документи знищені. На підтвердження
факту знищення витребуваних судом
договорів та первинних документів ПАТ
"Чумак" надало копію акту № 3 від 09
вересня 2013 року "Про вилучення для
знищення документів, не внесених до
Національного архівного фонду", згідно
якого договори, угоди (аудиторські,
господарські, операційні тощо), а також
первинні документи і додатки до них, що
фіксують факт виконання господарських
операцій і стали підставою для записів
у регістрах бухгалтерського обліку та
податкових документах, за період 2005-2009
років знищено ( т. 7 а.с. 76 - 80 ).

Також, на виконання судового доручення
щодо допиту в якості свідка директора
ЗАТ "Чумак", Херсонським окружним
адміністративним судом надано лист -
пояснення від 26.09.2014 (вх. №14189/14), в якому
генеральний директор ПАТ "Чумак"
Шевченко К.П. повідомив суд, що на
посаді генерального директора
приватного акціонерного товариства
"Чумак" (до перейменування - закрите
акціонерне товариство "Чумак") він
працюю з 01 лютого 2012 року, а тому про
фінансово-господарські відносини між
ЗАТ "Чумак" та ПСП "Каїсса" у 2007-2009 роках,
як і між ЗАТ "Чумак" та TOB "Авіс" протягом
2008-2009 років повідомити нічого не може.
Протягом 2007-2009 років генеральним
директором ЗАТ "Чумак" був Карл Олоф
Річард Стурен, однак інформацією про
місцезнаходження на даний час вказаної
особи посадові особи ПрАТ «Чумак» не
володіють ( т. 7 ас. 83-84 ).

Крім того, в матеріалах, що надійшли з
Херсонського окружного
адміністративного суду, міститься
протокол судового засідання від 29.09.2014
зазначеного суду щодо виконання
судового доручення. Як вбачається з
наданого протоколу судового засіданні,
в судовому засіданні судом в якості
свідка була допитана керівник ПСП
"Каїса" ОСОБА_10

З показань свідка встановлено, що ПСП
"Каїса" було засновано у 1998 році, існує
та працює на ринку більше 23-х років. З 2006
році ПСП "Каїса" та створені нею
структурні підрозділи займаються
системним бізнесом, заснованим на
переробці сільхозпродукції та
логістиці даної продукції.
Підприємства є бюджетоформуючими міст
Херсона та Каховки Херсонської
області. На ПСП "Каїса" створено близько
310-ти робочих місць. Підприємство
являється реальним сектором України. С
2010 по 2014 роки ДПІ було складено 50-т
актів, всі з яких оскаржені у суді та
розглянуті на користь підприємства.

Крім того, по суті поставлених
запитань, свідок пояснила, що ПСП
"Каїса" з підприємствами "АВІС" та
"Чумак" укладалися договори по
купівлі-продажу масла рафінованого
дезодорованого. З даними
підприємствами ПСП "Каїса" працює і по
теперішній час, жодних нарікань,
претензій щодо якості товару чи
виконанню та додержанню договірних
відносин не було та немає. В той же час,
свідок зазначила, що перебуває на
посаді керівника ПСП "Каїса" з 19 липня
2011 року, а з 2008 року по 2011 рік на цьому ж
підприємстві обіймала посаду
фінансового директора. За період з 2008
по 2009 роки між ПСП "Каїса" та ТОВ "АВІС"
був укладений договір купівлі-продажу
масла рафінованого дезодорованого,
згідно якого ПСП "Каїса" продавало ТОВ
"АВІС" масло рафіноване дезодороване, а
у ЗАТ «Чумак» купували масло
рафіноване дезодороване, проте на яких
умовах, а також деталі укладання даних
договорів не пригадує, оскільки
пройшов певний період часу ( т. 7 а.с. 59 -
60, 99 - 101 ).

Разом з тим, в матеріалах, що надійшли з
Херсонського окружного
адміністративного суду на виконання
окремого доручення, міститься копія
постанови Херсонського окружного
адміністративного суду в справі
2а-6968/10/2170 від 28.09.2011 та копія ухвали
Одеського апеляційного
адміністративного суду в справі
2-а-6968/10/2170 від 25.04.2012.

Як вбачається з наданих судових рішень,
на розгляді Херсонського окружного
адміністративного суду перебувала
адміністративна справа за позовом
приватного сільськогосподарського
підприємства "Каїсса" до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні про
скасування податкових
повідомлень-рішень, винесених на
підставі акта ДПІ у м. Херсоні №
1653/23-4/14115089 від 09.04.2010 про результати
перевірки ПСП "Каїсса".

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25.04.2012, позов задоволено частково,
зокрема визнано неправомірними дії ДПІ
у м. Херсоні по виключенню з
електронної бази даних "Детальна
інформація по платнику ПДВ щодо
результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України" сум
податкового кредиту та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, які визначені ПСП "Каїсса" у
податкових деклараціях з ПДВ за період
з вересня 2008 по грудень 2009 року.
Зобов'язано державну податкову
інспекцію у м. Херсоні відобразити в
електронній базі даних "Детальна
інформація по платнику ПДВ щодо
результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України" суми
податкового кредиту та податкових
зобов'язань по постачальникам, в тому
числі по ТОВ "Авіс" (іпн. 89) та ЗАТ
"Чумак" (іпн.52).

Як вбачається з наданих рішень, судом
були досліджені обставини дотримання
ПСП "Каїса" за період з вересня 2008 по
грудень 2009 року вимог Закону України
"Про податок на додану вартість" (далі -
Закон №168/97) при декларуванні
податкового кредиту по операціям з
придбання товарів та послуг у ПП
"Ост-Вест компані АК", ЗАТ "Чумак" , ППІ
"Муссон-2009", ПП "Фарас-Агротрейд", ПП
"Сервіс АПК", ТОВ "Сінтекс Юг", АПП ІБФ
"Теза-А", ТОВ "ВВВВ", ФОП ОСОБА_6, а саме
надано правову оцінку первинним
документам по операціям з цими
постачальниками (договори, податкові,
видаткові, накладні, акти
здачі-прийняття робіт (послуг),
платіжні доручення на оплату товарів
(послуг) з урахуванням ПДВ.

Для встановлення обґрунтованості
декларування платником податку
податкового кредиту Херсонським
окружним адміністративним судом були
перевірені угоди, укладені між ПСП
«Каїса» та зазначеними вище
контрагентами, на предмет: реальності
здійснення господарських операцій між
ПСП "Каїса" та його контрагентами (в
тому числі з ЗАТ "Чумак"), суми за якими
віднесені до податкового кредиту;
наявність у продавців товарів, робіт
(послуг), які видавали податкові
накладні, спеціальної податкової
правосуб'єктності; віднесення до
складу податкового кредиту лише сум,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), що
підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку.

По таким постачальникам як ЗАТ "Чумак",
ПП "Сервіс АПК", ТОВ "ВВВВ" Херсонським
окружним адміністративним судом
встановлено, що задекларовані
позивачем суми податкового кредиту
зменшені відповідачем в Базі
співставлення не повністю, а лише
часткового, тим самим підтверджуючи
законність та реальність інших
поставок від цих постачальників.
Стверджуючи про нікчемність
правочинів з цими постачальниками, ДПІ
жодним чином не обґрунтовує, чому в
Базі співставлення по ним зменшується
не весь задекларований позивачем
податковий кредит, а лише його частина.

Дослідивши наявні докази у справі, суди
першої та апеляційної інстанцій дійшли
до висновку про помилковість висновків
ДПІ у м. Херсоні, викладених в акті
перевірки № 1653/23-4/14115089 від 09.04.2010, що
вчинені за період з вересня 2008 по
грудень 2009 року ПСП "Каїса"
господарські операції з ПП "Ост-Вест
компані АК", ЗАТ "Чумак", ПП "Муссон-2009",
ПП "Фарас-Агротрейд", ПП "Сервіс АПК", ТОВ
"Сінтекс Юг", АПП ІБФ "Теза-А", ТОВ "ВВВВ",
ФОП ОСОБА_6 є "безтоварними", не
відповідають дійсному економічному
змісту, і вчинені лише з метою
одержання доходу саме за рахунок
податкової вигоди за відсутності
наміру здійснювати реальну
підприємницьку діяльність ( т. 7 а.с. 86 - 98
).

Виходячи з вище викладеного,суд
зауважує, що фактичні обставини,
встановлені під час розгляду даної
справи, докази надані позивачем на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з ПСП «Каїса», а
також обставини, встановлені у
вищезазначених рішеннях Херсонського
окружного адміністративного суду та
Одеського апеляційного
адміністративного суду в справі
2-а-6968/10/2170, зокрема, реальність
здійснення господарських операцій за
період з вересня 2008 по грудень 2009 року
між ПСП "Каїса" з постачальниками та
покупцями товарів/послуг (олії
соняшникової рафіновоної), в тому числі
з ТОВ "Авіс" та ЗАТ "Чумак", та висновки,
викладені в рішеннях зазначених судів,
що набрали законної сили, про
помилковість та безпідставність
висновків ДПІ у м. Херсоні, викладених в
акті перевірки № 1653/23-4/14115089 від 09.04.2010,
що лягли в основу висновків
відповідача - Вінницької ОДПІ в акті
перевірки №2508/23-01/13304871 від 02.11.2010,
свідчать про правомірність включення
товариством з обмеженою
відповідальністю - підприємством "АВІС"
сум податку на додану вартість по
податковим накладним, отриманим від
ПСП «Каісса», до складу податкового
кредиту, а тому збільшення
відповідачем суми грошового
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість та по податку на
прибуток є протиправним.

Крім того, суд вважає обґрунтованими
доводи позивача щодо економічної
доцільності укладання договорів між
ТОВ «Авіс» та ПСП «Каісса», а не
безпосередньо з ЗАТ «Чумак», оскільки
як було встановлено з пояснень
представника позивача, основним видом
діяльності ПСП «Каісса» є оптова
купівля та перепродаж
сільськогосподарської продукції. І
маючи великі суми вільних обігових
коштів ПСП «Каїсса» контрактує наперед
( в тому числі і у ЗАТ «Чумак») великий
обсяг товару по найменшій ціні. Разом з
тим, позивач не має фінансової
можливості купувати великі партії
товару, ще й шляхом передоплати, а тому
ціна на маленькі партії товару, яка
пропонується ЗАТ «Чумак» позивачу, є
значно більшою. Щодо економічного
ефекту від здійснених господарських
операцій, то його наявність свідчать
висновки судово економічної
експертизи ( т. 5 а.с. 30 - 66 ) та зведені
показники прибутковості продукції,
надані позивачем, як додаткові докази (
т. 6 а.с. 54 - 250 ).

Доводи відповідача щодо недійсності та
нікчемності правочинів вчинених між
позивачем та ПСП «Каїсса» і далі по
ланцюгу постачання не знайшли свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи і спростовуються дослідженими
доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги є обгрунтованими,
відповідають фактичним обставинам
справи, встановленим судом, та
підтверджені належними доказами.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається
відповідач заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача,
покладеної в основу оскаржуваних
рішень. Таким чином, суд приходить до
висновку про задоволення
адміністративного позову повністю.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Позивачем,
сплачено 3,40 грн. судового збору, 35207,00
грн. за проведення судової експертизи,
а тому зазначені кошти мають бути
стягнуті на його користь з Державного
бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Вінниці від 12 листопада 2010 року №
/0, №/0, № /0.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС" (
) 35207,00 грн. (тридцять
п'ять тисяч двісті сім гривень 00
копійок) витрат на проведення судової
експертизи.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємство "АВІС"
(, м. Вінниця, вул.
Пирогова, 150) понесені судові витрати (
судовий збір ) в сумі 3,40 грн. (три гривні
40 коп.).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила
Олександрівна Судді
Вергелес Андрій Валерійович

Томчук Андрій Валерійович