Справа № 2а-196/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Справа № 62266/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради Львівської області на
постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Червоноградської
міської ради Львівської області ради
про визнання дій протиправними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
кошти, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області, яким просила
визнати протиправними дії відповідача
та зобов'язати відповідача нарахувати
і виплатити на її користь невиплачені
за 2008-2010 роки суми разової щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
7842,00 грн. та щомісячної виплати на двох
дітей шкільного віку в розмірі 50%
мінімальної заробітної плати
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 цього Закону
в розмірі 24336,00 грн., а також проводити
такі виплати надалі відповідно до
вимог законодавства.

Ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 03 лютого 2011
року позовну заяву в частині вимог про
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок і виплату допомоги на
оздоровлення та щомісячної виплати на
двох дітей шкільного віку за період з
01.01.2008 року до 02.09.2010 року залишено без
розгляду.

Дана ухвала в апеляційному порядку не
оскаржена і набрала законної сили.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 лютого 2011
року позов задоволено частково:
визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області щодо ненарахування
та невиплати щорічної грошової
допомоги на оздоровлення та щомісячної
допомоги на дітей ОСОБА_1 такими, що не
відповідають Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням проведених
виплат починаючи з 02.09.2010 року і надалі
до зменшення розміру допомоги
встановлених законодавством;
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області проводити ОСОБА_1
щорічні виплати допомоги на
оздоровлення, відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального права, просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою в
позові відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що виплата спірних
соціальних допомог здійснювалась
позивачу у розмірах, встановлених
діючим на той час законодавством і в
межах бюджетних асигнувань.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 197 цього Кодексу розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
і доповнення до неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, а 07.02.2008 року їй присвоєно
ІІІ групу інвалідності, настання якої
пов'язано з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, що підтверджується
відповідними посвідченням та довідкою
МСЕК.

Крім того, ОСОБА_1 має на утриманні двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які
мають статус дітей, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи, оскільки
народились після 26.04.1986 року від матері,
яка на час настання вагітності або під
час вагітності має підстави належати
до категорії 1 або 2.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
інвалідам ІІІ групи разова
виплачується щорічна грошова допомога
на оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 цього Закону
потерпілим дітям, зазначеним у пунктах
1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам
надаються такі гарантовані державою
компенсації та пільги, зокрема,
щомісячна виплата 50 процентів
мінімальної заробітної плати,
незалежно від інших виплат на кожну
дитину шкільного віку, яка евакуйована
із зони відчуження або народилася
після 26 квітня 1986 року від батька, який
на час настання вагітності матері, має
підстави належати до категорії 1 або 2,
або матері, яка на час настання
вагітності або під час вагітності має
підстави належати до категорії 1 або 2, а
також на кожну дитину, яка проживала у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення з моменту аварії до
прийняття постанови про відселення.

Однак у 2010 році зазначена допомога на
оздоровлення була виплачена позивачу в
розмірі, визначеному не наведеною
нормою Закону, а постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» - 90,00 грн.

Згідно з пп. пп. 5, 11 п. 28 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» п. 6 ч. 1 ст.
30 та ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» були викладені в наступних
редакціях: «Потерпілим дітям,
зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього
Закону, та їх батькам надаються такі
гарантовані державою компенсації та
пільги: щомісячна виплата в порядку та
розмірі, встановлених Кабінетом
Міністрів України, незалежно від інших
виплат на кожну дитину шкільного віку,
яка евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення» та
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Тобто зазначеними нормами були внесені
зміни, зокрема, до п. 6 ч. 1 ст. 30 та ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині встановлення
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення та допомоги на дітей
шкільного віку.

Однак зазначені вище положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнанні неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тобто з дня прийняття Конституційним
Судом України зазначеного рішення
відновлено редакції п. 6 ч. 1 ст. 30 і ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», які були чинними до
внесення змін до неї і в подальшому
зміни до цієї статті не вносились, тому
спірні виплати відповідач був
зобов'язаний нарахувати та виплатити
позивачу в розмірах, встановлених
зазначеними вище нормами Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, до
спірних правовідносин суд застосував
нормативний акт вищої юридичної сили, а
саме Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанови Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та від
20.04.2007 року № 649 «Про встановлення
розмірів виплат деяким категорія
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

При цьому, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції безпідставно
зобов'язав Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області ради провести
перерахунок та здійснити виплату
ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення, починаючи з 02.09.2010 року, і
проводити щорічні виплати допомоги на
оздоровлення надалі відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки зазначена
допомога є разовою виплатою, а не
періодичною, і її виплата здійснюється
кожного року.

Тому встановивши, що, як зазначено вище,
у 2010 році позивачу вказана допомога
протиправно не була виплачена, колегія
суддів дійшла висновку, що відповідача
слід зобов'язати і виплатити її на
користь позивача за цей рік в розмірі,
встановленому зазначеним Законом.

Щодо доводів відповідача про те, що
ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду,
передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з рішення Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1-рп/99, ч. 1ст. 58 Конституції України щодо
дії нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права. Водночас неприпустимість
зворотної дії нормативно-правового
акта полягає в тому, що запроваджені
ним нові норми не можуть
застосовуватися до правовідносин, які
існували до набрання ним чинності.
Отже, приписи нового
нормативно-правового акта не можуть
змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

Таким чином, тривалість строку
звернення до суду не змінюється в разі
подальших змін законодавства, яке
регулює відповідні відносини. Тому
строк звернення до суду розпочинається
і закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку, а тривалість цього строку не
змінюється залежно від того, коли було
реалізоване право на позов. Відповідно
тривалість строку звернення до
адміністративного суду не залежить від
того, коли було фактично пред'явлено
позов.

Для вирішення питання про застосування
строку звернення до суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
необхідно з'ясувати, яким саме
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
права цієї особи, коли розпочався
перебіг цього строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
строк звернення до суду, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Виплата спірної грошової допомоги на
оздоровлення здійснюється щороку та
має разовий характер, отже, право особи
на її отримання та обов'язок органів
соціального захисту населення
здійснити таку виплату припиняються з
моменту виплати певних сум, а тому
після отримання разової грошової
допомоги в неналежному розмірі позивач
має змогу звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Як встановив суд з пояснень
відповідача, разова грошова допомога
на оздоровлення за 2010 рік була
виплачена позивачу 25.06.2010 року.

Згідно з ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній до 30.07.2010 року) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З набуттям 30.07.2010 року чинності Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 07.07.2010 року зазначений
строк звернення з позовом до
адміністративного суду було скорочено
до шести місяців.

Тобто, перебіг шестимісячного строку у
спірних правовідносинах розпочався з
30.07.2010 року.

Оскільки до 30.07.2010 року для звернення до
суду з адміністративним позовом було
встановлено річний строк, позивач не
міг бути обізнаний про його скорочення
до шести місяців і міг обґрунтовано
очікувати на захист свого права в
судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Виходячи з принципу юридичної
визначеності, суд апеляційної
інстанції вважає, що до спірних
правовідносин слід застосовувати
положення ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції, яка діяла до 30.07.2010
року.

Таким чином, оскільки позивач отримала
допомогу на оздоровлення, як зазначено
вище, 25.06.2010 року, а звернулась до суду з
даним позовом 02.02.2011 року, нею не
пропущено річний строк звернення до
суду з даною позовною вимогою.

Крім того, як вбачається із змісту
оскаржуваної постанови, суд першої
інстанції не вирішив всіх позовних
вимог, а саме визнав дії Управління
праці та соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області щодо ненарахування
та невиплати щомісячної допомоги на
дітей ОСОБА_1 такими, що не відповідають
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», однак не вирішив позовну
вимогу про зобов'язання відповідача
нарахувати і виплатити дану допомогу.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що нарахування позивачу щомісячної
виплати на дітей шкільного віку, які
мають статус дітей, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи, з
02.09.2010 року здійснена відповідачем з
порушенням вимог законодавства.

Із самого визначення щомісячної
виплати на дитину шкільного віку, яка
має статус дитини, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
вбачається, що дана допомога
виплачується дитині на час навчання в
загальноосвітньому навчальному
закладі, тому відповідача слід
зобов'язати здійснювати позивачу
нарахування та виплачувати даної
допомоги з 02.09.2010 року до настання
обставин, з якими законодавство
пов'язує зміну порядку і розміру
виплати або припинення права на ці
виплати.

При цьому, колегія суддів вважає
помилковим твердження відповідача про
те, що під навчанням в
загальноосвітньому навчальному
закладі слід розуміти лише навчання у
школі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу
України дитиною є особа до досягнення
нею повноліття (18 років).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
загальну середню освіту» до
загальноосвітніх навчальних закладів
належать середня загальноосвітня
школа, спеціалізована школа
(школа-інтернат), гімназія, ліцей,
колегіум, загальноосвітня
школа-інтернат,спеціалізована
загальноосвітня школа (школа-інтернат),
загальноосвітня санаторна школа, школа
соціальної реабілітації, вечірня
(змінна) школа, позашкільний
навчально-виховний заклад, міжшкільний
навчально-виробничий комбінат,
професійно-технічний навчальний
заклад, вищий навчальний заклад І-ІІ
рівнів акредитації.

Згідно з ст. ст. 19, 20 цього Закону учень
(вихованець), який є учасником
навчально-виховного процесу - це особа,
яка навчається та виховується в одному
із загальноосвітніх навчальних
закладів.

Таким чином, виплати на дітей шкільного
віку, передбачені п. 6 ч. ст. 30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
проводяться в період навчання дітей у
загальноосвітніх навчальних закладах
(школах), оскільки після закінчення
школи, вони набувають іншого статусу
(учнів закладів профтехосвіти,
студентів, курсантівтощо), в тому числі
за вечірньою та заочною формами, але не
більше ніж до досягнення дитиною
повноліття (18 років).

Отже, акт навчання сина позивача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2008 року в
Червоноградському державному
технікумі гірничих технологій та
економіки не є підставою для
припинення позивачу виплати
зазначеної допомоги на нього.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає частковому
скасуванню, оскільки прийнята з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до частково неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, п. 3 ч. 1 ст. 197,
п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області ради задовольнити
частково.

Постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 16 лютого 2011
року у справі № 2а-196/11/1327 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області щодо ненарахування
та невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової
допомоги на оздоровлення та щомісячної
допомоги на дітей, передбачених п. 6 ч. 1
ст. 30 і п. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області ради нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
врахуванням виплаченої частини даної
допомоги та розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік».

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Червоноградської міської ради
Львівської області ради нараховувати
та виплачувати на користь ОСОБА_1
щомісячну допомогу в розмірі 50
процентів мінімальної заробітної
плати відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
на дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 02 вересня 2010
року до настання обставин, з якими
законодавство пов'язує зміну порядку і
розміру виплати або припинення права
на ці виплати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар