Справа № 823/3548/14
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року
справа № 823/3548/14

м. Черкаси

16 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Гараня С.М., суддів
Паламара П.Г., Мишенка В.В.,

при секретарі - Рахліній В.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2 - за договором про
надання правової допомоги,

представника Державної виконавчої
служби України Рубель І.В. - за
довіреністю,

представника Головного управління
юстиції України в Черкаській області
Авраменко Є.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства юстиції
України, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державна виконавча служба
України, Головне управління юстиції
України у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
наказу про припинення державної
служби, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1, в якій остання з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просила:

- визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства юстиції України від
29.10.2014 р. № 2350/к «Про припинення
державної служби ОСОБА_1»;

- поновити її на посаді начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області;

- стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу починаючи з 29.10.2014 р. по день
прийняття постанови суду;

- постанову суд в частині поновлення на
посаді ОСОБА_1 та виплати їх
середньомісячного за робітку за 1
місяць допустити до негайного
виконання.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що наказом Міністра юстиції
України від 29.10.2014 р. № 2350/к «Про
припинення державної служби ОСОБА_1»
позивачу припинено державну службу та
звільнено її із займаної посади за
порушення Присяги державного
службовця, на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону
України «Про державну службу».
Вказаний наказ ОСОБА_1 вважає
незаконним та безпідставним, оскільки
в даному випадку була порушена
процедура та порядок проведення
відносно неї перевірки, а саме: в
оскаржуваному наказі не зазначено виду
проведеної перевірки, а такого виду
перевірки, як «безвиїзна» Порядком
проведення ДВС України перевірок
діяльності структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції України, що забезпечують
реалізацію повноважень ДВС України - не
передбачено. Наказ про проведення
перевірки не доводився до відома
керівника управління ДВС України в
Черкаській області - ОСОБА_1 Крім цього,
відповідачем не було ознайомлено
позивача з довідкою про результати
проведення перевірки, що позбавило її
права надати пояснення і спростування
стосовно встановлених порушень. Також
ОСОБА_1 наголосила, що звільнення
державного службовця з посади з
посиланням на порушення Присяги
державного службовця має
застосовуватись за конкретні
надзвичайно тяжкі проступки, натомість
в наказі від 29.10.2014 р. № 2350/к відсутня
конкретизація проступків, допущених
позивачем. Більш того, зазначила
позивач, наказ про припинення нею
державної служби був винесений у
період її тимчасової непрацездатності,
що є недопустимим та, як наслідок, тягне
його скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги ОСОБА_1 підтримав та
просив їх задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві.

Представник Міністерства юстиції
України проти задоволення позову
ОСОБА_1 заперечував повністю з підстав,
викладених в запереченні. Крім того
наголосив, що оскаржуваний наказ є
таким, що прийнятий на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому скасуванню не підлягає.
Додатково зазначив, що під час
проведення перевірки ОСОБА_1 були
виявлені грубі порушення ч.4 ст.15 Закону
України «Про звернення громадян», що
проявилися у направленні скарг
громадян для розгляду тим посадовим
особам, дії чи рішення яких
оскаржувалися. Крім цього, були
виявлені порушення Інструкції про
порядок розгляду звернень громадян, що
полягали у відсутності об'єктивного
вирішення поставлених у зверненні
питань. Також було виявлено порушення
ОСОБА_1 вимог Закону України «Про
виконавче провадження» - нездійснення
контролю за своєчасністю, правильністю
і повнотою виконання рішень державними
виконавцями Черкаської області.
Вказані вище порушення, як зазначив
представник відповідача, призвели до
грубого порушення прав та законних
інтересів громадян, що і стало
підставою для прийняття відповідного
наказу.

Представники третіх осіб - Державної
виконавчої служби України та Головного
управління юстиції у Черкаській
області підтримали заперечення
представника Міністерства юстиції
України та додатково зазначили, що
припинення державної служби посадовою
особою, уповноваженою на виконання
функцій держави, у відповідності до
вимог ст.147 КЗпП України не відноситься
до виду дисциплінарного стягнення, а
отже обов'язковість надання письмових
пояснень особою, відносно якої
проводиться перевірка, не
застосовується. Також наголосили, що
оскаржуваний наказ містить чітку
підставу прийняття Міністерством
Юстиції України відповідного рішення,
а саме: подання ДВС України від 23.09.2014 р.
№ 7-19/6.1/1120 та довідка про результати
проведення безвиїзної перевірки
додержання начальником управління ДВС
ГУЮ у Черкаській області законодавства
України від 12.09.2014р., які в свою чергу
містять чіткий перелік норм
законодавства України, порушених
ОСОБА_1 Відносно тверджень позивача
щодо непроведення службового
розслідування, вказали, що відповідно
до Порядку проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або органів місцевого
самоврядування, проведення службового
розслідування можливе за ініціативою
керівника органу державної влади або
на вимогу самого державного службовця
(ОСОБА_1 проведення службового
розслідування не вимагала, а керівник
органу державної влади не вбачав в
цьому необхідності). Також зазначили,
що оскільки оскаржуваним наказом
ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.6 ч.1
ст.30 Закону України «Про державну
службу», то обмеження, передбачені ст. 40
КЗпП України щодо звільнення
працівника в період його тимчасової
непрацездатності, не враховувались.

З огляду на вказані обставини
представник відповідача, а також
представники третіх осіб просили
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі, виходячи
з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що
26.02.1999 р. ОСОБА_1 була прийнята присяга
державного службовця.

Наказом Міністерства юстиції України
від 11.04.2013 р. № 411/к ОСОБА_1 було
призначено начальником управління ДВС
ГУЮ Черкаської області.

В подальшому, у вересні 2014 року з метою
здійснення контрою за додержанням
законодавства посадовими особами
структурних підрозділів головних
управлінь юстиції в областях, що
забезпечують реалізацію повноважень
Державної виконавчої служби України
було проведено перевірку додержання
начальником управління ДВС ГУЮ у
Черкаській області ОСОБА_1
законодавства України в частині
здійснення контролю за роботою органів
ДВС Черкаської області та належного
розгляду звернення громадян. За
наслідками проведеної перевірки 12.09.2014
р. начальником управління
організаційного та кадрового
забезпечення ДВС України було складено
та підписано відповідну довідку.

Висновками вказаної довідки визнано
роботу управління ДВС ГУЮ у Черкаській
області такою, що не відповідає вимогам
положень Законів України «Про
виконавче провадження» та «Про
звернення громадян». Виявлено грубі
порушення начальником управління ДВС
ГУЮ у Черкаській області ОСОБА_1 ч.4 ст.15
Закону України «Про звернення
громадян», які проявились у
направленні скарг громадян для
розгляду тим посадовим особам
управління, дії чи рішення яких
оскаржуються, та нероз'ясненні
заявникам порядку оскарження
прийнятих рішень. Крім цього, виявлено
порушення підпунктів 3.1, 3.2 та 3.8 п.3
Інструкції про порядок розгляду
звернень громадян, що проявилось у
відсутності об'єктивного вирішення
поставлених у зверненнях питань. Також,
виявлено порушення начальником
управління п.1 ст.83 Закону України «Про
виконавче провадження», що полягає у
нездійсненні контролю за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
рішень державними виконавцями
Черкаської області (вищевказані
порушення призвели до грубого
порушення прав та законних інтересів
громадян, закріплених Конституцією та
чинним законодавством України).

На підставі вищевказаних висновків,
голова ДВС України звернувся до
Міністра юстиції України з поданням
від 23.09.2014р. № 7-19/6.1/1120 щодо звільнення
ОСОБА_1 з посади начальника управління
ДВС ГУЮ Черкаської області, в зв'язку з
порушенням Присяги державного
службовця.

За наслідками розгляду вищевказаного
подання голови ДВС України, а також
довідки про результати проведення
безвиїзної перевірки від 12.09.2014 р.,
наказом Міністра юстиції України від
29.10.2014 р. № 2350/к було припинено державну
службу начальника управління ДВС ГУЮ
Черкаської області ОСОБА_1 та звільнено
останню з займаної посади за порушення
Присяги державного службовця, на
підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про
державну службу».

Вважаючи вищевказані дії відповідача
необґрунтованими, а сам оскаржуваний
наказ таким, що не відповідає вимогам
чинного законодавства України, а отже є
незаконним та безпідставним, ОСОБА_1
звернулась до суду за захистом
порушених права та інтересів зі
сторони суб'єкта владних повноважень

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про
державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII
(надалі - Закон № 3723- XII), дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за порушення правил
професійної етики, інший вчинок, який
порочить його як державного службовця
або дискредитує державний орган, в
якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних
стягнень, передбачених чинним
законодавством про працю України,
можуть застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу, зокрема:
попередження про неповну службову
відповідність.

Частина 1 ст.30 Закону № 3723-XII передбачає,
що крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, державна служба
припиняється, зокрема в разі порушення
присяги.

Відповідно до п. 6 ч.1 Закону № 3723-XII
підставою припинення державної служби
є порушення Присяги, передбаченої ст. 17
цього Закону.

З огляду на викладене, суд погоджується
з доводами представника відповідача
про те, що припинення державної служби
у зв'язку з порушенням присяги
державного службовця є окремою
підставою для припинення державної
служби згідно Закону № 3723-XII.

Однак, суд не погоджується з доводами
представника відповідача, а також
третіх осіб щодо правомірності
звільнення позивача з наступних
підстав.

Як при припиненні державної служби, так
і при накладенні на державних
службовців дисциплінарних стягнень
Закон № 3723-XII містить посилання на
законодавство про працю, зокрема на
Кодекс законів про працю України, тобто
при застосуванні підстав притягнення
до дисциплінарної відповідальності та
припинення державної служби,
встановлених ст.ст.14 та 30 Закону № 3723-XII,
необхідно дотримуватись порядку
застосування дисциплінарних стягнень
та звільнення з роботи, встановленого
нормами Кодексу законів про працю
України.

Так, відповідно до ст.147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана або 2) звільнення.

Загальний порядок застосування
дисциплінарних стягнень викладений у
ст. 149 КЗпП України. Так, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. При
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника (ст.149 КЗпП України).

Аналіз вищевказаних статей КЗпП
України дає можливість стверджувати,
що роботодавцем при застосуванні до
працівника дисциплінарного стягнення
обов'язково повинна бути дотримана
певна процедура, яка має включати в
себе, зокрема: відібрання від
працівника, в обов'язковому порядку,
письмових пояснень відносно порушення
ним трудової дисципліни; встановлення
у чому саме полягає неналежне
виконання службових обов'язків
(конкретизація порушень) та обрання
виду дисциплінарного стягнення, з
урахуванням тяжкості вчиненого
проступку і заподіяної ним шкоди,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила, що в даному випадку
письмові пояснення від ОСОБА_1 не
відбирались, що унеможливило особам,
які складали довідку від 12.09.2014 р., повно
та всебічно встановити факт порушення
останньою Присяги державного
службовця.

Спростувати зазначену обставину
представник відповідача в судовому
засіданні не зміг.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1
пропрацювала в системі органів ДВС з 1999
р. і за цей час виконувала обов'язки на
різних посадах управління, очолювала
районний відділ ДВС у м. Черкаси, а з
квітня 2013року управління ДВС ГУЮ у
Черкаській області. Наказом Міністра
юстиції України від 12.10.2011 р. № 1270/7
позивача було нагороджено нагрудним
знаком «За сумлінну роботу в органах
державної виконавчої служби»,
натомість при обранні відповідного
заходу стягнення жодна із вказаних
обставин врахована не була, що є в свою
чергу грубим порушенням вимог ст. 149
КЗпП України.

У ч.2 ст.17 Закону № 3723-XII наведено текст
присяги державного службовця такого
змісту: «Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень. Звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто, звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Аналогічна правова позиція вже була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 21 травня та 4 червня 2013
року (№№ 21-403а12, 21-167а13, відповідно).

В судовому засіданні представник
позивача наголосив, що оскаржуваний
наказ містить чітку підставу прийняття
Міністерством Юстиції України
відповідного рішення, а саме: подання
ДВС України від 23.09.2014 р. № 7-19/6.1/1120 та
довідка про результати проведення
безвиїзної перевірки додержання
начальником управління ДВС ГУЮ у
Черкаській області законодавства
України від 12.09.2014р., які в свою чергу
містять чіткий перелік норм
законодавства України, порушених
ОСОБА_1

Вказане твердження представника
відповідача колегія суддів сприймає
критично та зазначає, що з
проаналізованих в судовому засіданні
вищевказаних документів вбачається, що
в них відсутня конкретизація
проступків допущених позивачем, які б
давали підстави для звільнення
останньої з державної служби за
порушення Присяги. Оскаржуваний наказ,
подання ДВС України від 23.09.2014 р. №
7-19/6.1/1120, а також довідка від 12.09.2014 р.
містять узагальнені терміни і
посилання на законодавчі акти, які
нібито були порушені ОСОБА_1, без
деталізації допущених порушень з боку
державного службовця і вказівки в чому
саме полягають вказані порушення.

З урахуванням вищевказаного, суд
дійшов висновку, що в даному випадку не
підтверджено, що державний службовець
скоїв проступок проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як до носія влади, що призводить
до приниження державного органу та за
який слід застосувати саме звільнення
державного службовця з займаної
посади, у зв'язку з порушенням Присяги.

Суд також наголошує, що у постановах
Верховного суду України від 22.04.2014 р. №
21-90а 14, від 01.07.2014 р. № 21-267а 14 зазначено,
що передумовою звільнення державного
службовця з посади за порушення
Присяги мають бути порушення
встановлені внаслідок проведення
ретельного службового розслідування.

У відповідності до ст. 2442 КАС України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на викладене, проведення
службового розслідування є
обов'язковою передумовою звільнення
працівника за порушення Присяги.

При дослідженні в судовому засіданні
наказу від 29.10.2014 р. № 2350/к, подання ДВС
України від 23.09.2014 р. № 7-19/6.1/1120, а також
довідки від 12.09.2014 р. колегія суддів
дійшла висновку, що службове
розслідування в зв'язку з виявленими
під час перевірки порушеннями - не
проводилось, і цей факт не
заперечувався представниками
відповідача та третіх осіб в судовому
засіданні.

Наказом Міністерства юстиції України
від 25.07.2013 р. № 1494/5 затверджено «Порядок
проведення Державною виконавчою
службою України перевірок діяльності
структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції України, що забезпечують
реалізацію повноважень Державної
виконавчої служби України» (надалі -
Порядок).

У відповідності до п.2 розділу І
Порядку, ДВС України можуть
проводитись перевірки діяльності
структурних підрозділів
територіальних органів Міністерства
юстиції України, що забезпечують
реалізацію повноважень ДВС України,
зокрема: комплексні, контрольні,
планові, позапланові та цільові, для
проведення яких утворюється робоча
група.

Структурний підрозділ ДВС України,
відповідальний за організацію
перевірок, доводить наказ про
проведення перевірки до відома
працівників структурних підрозділів
ДВС України та територіальних
структурних підрозділів, які беруть
участь у перевірці, територіального
структурного підрозділу, що підлягає
перевірці, у разі проведення
позапланової перевірки - в день видання
наказу, а у разі проведення планової
перевірки - за п'ять днів до проведення
перевірки.

В наказі від 29.10.2014 р. № 2350/к зазначено,
що в даному випадку була проведена
безвиїзна перевірка щодо додержання
законодавства, в частині здійснення
контролю за роботою органів ДВС
Черкаської області. Натомість, такого
виду перевірки, як - «безвиїзна»
положеннями вищевказаного порядку
взагалі не передбачено. В судовому
засіданні представник позивача також
зауважив, що наказ про проведення
перевірки не доводився до відома
управління ДВС Черкаської області та
її керівника ОСОБА_1, що
підтверджується наданими суду
доказами та поясненнями представників
сторін та третіх осіб.

За результатами перевірки складається
довідка у трьох примірниках, яка має
розкривати визначені планом перевірки
питання, містити аналіз діяльності
територіального структурного
підрозділу, що перевірявся, повний
перелік встановлених фактів порушень
чинного законодавства (у разі
виявлення порушень), висновки та
рекомендації (у разі необхідності) щодо
покращення діяльності територіального
структурного підрозділу. За змістом
довідка повинна бути вичерпною,
конкретною. Довідка підписується
керівником та членами робочої групи та
надається/направляється для
ознайомлення керівнику відповідного
головного управління юстиції та
територіального структурного
підрозділу відповідного головного
управління юстиції. У разі незгоди з
викладеною у довідці інформацією
керівник територіального структурного
підрозділу відповідного головного
управління юстиції зобов'язаний в
письмовій формі протягом трьох робочих
днів (з моменту ознайомлення з
довідкою) за своїм особистим підписом
викласти пропозиції та обґрунтовані
пояснення і спростування стосовно
наведених у довідці фактів і висновків,
з якими він не погодився, та направити
їх на розгляд Голові ДВС України (п.п.1,3,4
розділу ІІІ Порядку).

Із змісту вищевказаних положень
вбачається, що в разі незгоди керівника
структурного підрозділу ДВС з
висновками, які містяться в довідці,
останній зобов'язаний в письмовій
формі надати обґрунтовані пояснення та
спростування відносно встановлених
порушень.

В матеріалах справи відсутні докази, не
змогли надати їх і представники
відповідача та третіх осіб на вимогу
суду, які б свідчили про надання
довідки від 12.09.2014 р. ОСОБА_1 для
ознайомлення та підготовки
відповідних пояснень, в зв'язку з чим
колегія суддів дійшла висновку, що
позивач з результатами перевірки
ознайомлена не була, що унеможливило
останню надати обґрунтовані пояснення,
а також спростування стосовно
наведених в довідці фактів і висновків,
що є грубим порушенням вимог
зазначеного Порядку.

Під час дослідження матеріалів справи
судом було встановлено, що ОСОБА_1 була
припинена державна служба та останню
було звільнено у період її тимчасової
непрацездатності.

Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Вказана позиція підтверджується
постановою Пленуму Верховного суду
України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів».

Пунктом 17 вказаної постанови
визначено, що правила про
недопустимість звільнення працівника
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування у
відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України)
стосуються як передбачених статтями 40,
41 КЗпП України, так й інших випадків,
коли розірвання трудового договору
відповідно до чинного законодавства
провадиться з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. При цьому,
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

В судовому засіданні був оглянутий
листок непрацездатності серії АГО №
412259 від 13.11.2014 р., відповідно до якого, в
період з 29.10.2014 р. по 12.11. 2014 р. ОСОБА_1
перебувала на стаціонарному лікуванні
(дата виходу на роботу лікарняним -
13.11.204 р.).

Тобто, на час прийняття оскаржуваного
наказу ОСОБА_1 дійсно перебувала на
лікарняному, що мало унеможливити
прийняття відповідного наказу про її
звільнення.

З урахуванням аналізу норм чинного
трудового законодавства, а також
досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в даному випадку
наказ від 29.10.2014 р. № 2350/к про припинення
державної служби начальника
управління ДВС ГУЮ у Черкаській
області ОСОБА_1 та звільнення останньої
з посади є протиправним, оскільки був
прийнятий з порушенням порядку та
процедури проведення органами ДВС
України перевірок структурних
підрозділів ДВС, а також посадових осіб
органів ДВС, крім цього, підставами для
прийняття вказаного наказу стали
документи (подання ДВС України від
23.09.2014 р. № 7-19/6.1/1120, а також довідка від
12.09.2014 р.), якими жодним чином не
підтверджено, що ОСОБА_1 скоїла
проступки проти інтересів служби, які
суперечить покладеним на неї
обов'язкам, підривають довіру до неї як
до носія влади, призводить до
приниження державного органу та за
який слід застосувати саме звільнення
державного службовця з займаної
посади, в зв'язку з порушенням Присяги
державного службовця. А тому позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання
протиправним та скасування наказу
Міністерства юстиції України від 29.10.2014
р. № 2350/к «Про припинення державної
служби ОСОБА_1» та поновлення її на
посаді начальника управління ДВС ГУЮ у
Черкаській області підлягають
задоволенню.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила також
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, починаючи з 29.10.2014 р. по день
прийняття постанови суду, на підставі
довідки Головного управління юстиції у
Черкаській області від 16.12.2014 р. № 7-19/2758
про її середню заробітну плату. У
відповідності до вказаної довідки
середній заробіток ОСОБА_1 за час
вимушеного прогулу склав 3862,87грн.

Крім цього, у відповідності до ст. 256
КАС України, просила постанову суд в
частині поновлення її на посаді та
виплати середньомісячного заробітку
за 1 місяць допустити до негайного
виконання.

Оскільки, колегією суддів достовірно
встановлено, що наказ про звільнення
ОСОБА_1 від 29.10.2014 р. № 2350/к є
протиправним, а також беручи до уваги,
що стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та інші
наслідки, які випливають з вказаного
рішення, нерозривно пов'язані між
собою, то позовні вимоги в цих частинах
також підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 256
Кодексу адміністративного судочинства
України негайно виконуються постанови
суду про, зокрема, поновлення на посаді
у відносинах публічної служби та
присудження виплати заробітної плати,
іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць.

Стаття 32 Закону № 3723- XII передбачає, що
рішення про припинення державної
служби може бути оскаржено державним
службовцем безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач не довів, що
під час вчинення дій з приводу яких
подано позов, він діяв на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
місцевого бюджету, якщо іншою стороною
був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства юстиції України від
29.10.2014 р. № 2350/к «Про припинення
державної служби ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області.

Стягнути з Головного управління
юстиції у Черкаській області на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 3862
грн. 87 коп.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді начальника управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області та стягнення з Головного
управління юстиції у Черкаській
області на користь позивача середнього
заробітку за один місяць у розмірі 1931
(одну тисячу дев'ятсот тридцять одну)
грн. 43 коп. допустити до негайного
виконання.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги яка подається до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень у випадках та порядку,
передбачених частиною четвертою
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий
С.М. Гарань

Судді:
П.Г. Паламар

В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлений
30.12.2014 р.