Справа № 334/11086/14-а
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 17.12.2014
Провадження № 2-а/334/319/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого: судді - Баруліної Т.Є.

при секретарі Вєтлугіній Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Запорізької міської
ради по Ленінському району про
визнання дій протиправними та
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги на
оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Запорізької міської
ради по Ленінському району та просить
визнати протиправними дії відповідача
під час проведення виплати одноразової
щорічної допомоги на оздоровлення,
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплати щорічної
разової допомоги на оздоровлення в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
за 2013 - 2014 роки з урахуванням раніше
виплачених сум. В заяві зазначив, що він
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення як
учасник ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи 2 категорії,
і отримує щорічну допомогу на
оздоровлення у значно меншому розмірі
ніж передбачено ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а в заяві
до відповідача здійснити перерахунок
та виплату в більшому розмірі йому
відмовлено, з чим він не погоджується.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав до суду заяву про розгляд справи
без його участі, свої позовні вимоги
підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву про розгляд справи без його
участі. Також суду надав заперечення
щодо позову, в яких зазначив, що
позивачу як учаснику ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи 2
категорії здійснюється призначення та
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення згідно діючого
законодавства України, а саме
Постанови КМУ від 26.06.1996 р. №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Постанови КМУ №562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та Постанови №936 «Про затвердження
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи»
від 20.09.2005 р., тому просить суд відмовити
у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, суд
прийшов до висновку що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що

включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 року 2
категорії, що підтверджено
посвідченням серія НОМЕР_1 від 03.02.1993 р.
та перебуває на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Запорізької міської ради по
Ленінському району як учасник
ліквідації аварії ЧАЕС 2 категорії та
отримує щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 100 грн.
відповідно до Постанови КМУ №562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
станом на момент здійснення виплат за
визначений позивачем період щорічна
допомога на оздоровлення учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
другої категорії виплачується у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат. Розмір мінімальної заробітної
плати визначається на момент виплати.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

У відповідності до довідок про
отримання допомоги на оздоровлення,
ОСОБА_1 отримав зазначену допомогу у
листопаді 2013 року та серпні 2014 року у
розмірі 100 грн.

Не погодившись з розміром здійснених
нарахувань та виплат суми щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за
2013 та 2014 роки, позивач звернувся до суду
із даним позовом за захистом своїх прав
та законних інтересів.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012 р.
Конституційний суд України зазначив,
що однією з ознак України як соціальної
держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості. Повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

За змістом ст. 63 Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виплати,
передбачені ст.48 цього Закону,
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Метою і особливістю закону про
Державний бюджет України є
забезпечення належних умов для
реалізації положень інших законів
України, які передбачають фінансові
зобов'язання

держави перед громадянами, спрямовані
на їх соціальний захист, у тому числі й
надання пільг, компенсацій і гарантій
(пункт 4 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року N 6-рп/2007 у справі про
соціальні гарантії громадян).

Таким чином, виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, що
кореспондується з положеннями ст..95
Конституції України.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2014 рік» від 16 січня 2014 року №719-VII,
що набрав чинності з 1 січня 2014 року (п.1
Прикінцевих положень Закону)
визначено, зокрема, доходи і видатки
Державного бюджету України у 2014 році.

Статтею 71 Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік» надано
право Кабінету Міністрів України у 2014
році встановлювати розмір соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними програмами.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №
1622-VII, який набув чинності 3 серпня 2014
року доповнено Прикінцеві положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року
№719-VII пунктом 6-7 та за яким установлено,
що у 2014 році норми і положення ст.ст. 20,
21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян з 03.08.2014
року делеговано Кабінету Міністрів
України.

Отже, застосування відповідачем (на
момент виплати позивачеві щорічної
допомоги на оздоровлення) у 2014 році
положень постанови Кабінету Міністрів
України від 12 липня 2005 року №562 при
нарахуванні одноразової допомоги на
оздоровлення не суперечить положенням
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», та
може бути віднесено до реалізації
права Кабінету Міністрів України на
встановлення розмірів соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, як таке, що передбачено
законом.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, які
відносяться до 2 категорії, встановлена
щорічна допомога на оздоровлення в
розмірі - 100 гривень.

Згідно вимогам ч.2 ст.95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. При цьому норми, введені
цим законом діють протягом бюджетного
року і є пріоритетним відносно інших
законів.

Таким чином, враховуючи, що
застосування відповідачем (на момент
виплати позивачеві щорічної допомоги
на оздоровлення у серпні 2014 р.) при
нарахуванні та виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення Постанови КМУ
№ 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка була постановлена
Кабінетом Міністрів України у межах
його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України
та Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», суд
приходить до висновку, що дії
відповідача щодо нарахування та
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу, як учаснику
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи 2 категорії були
правомірними, тому позов задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 18, 70 -71, 100, 102, 122, 138, 158
-163 КАС України, Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік», Постановою КМУ №562 від 12.07.2005
року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Запорізької міської ради по
Ленінському району про визнання дій
протиправними та стягнення
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя:
Т.Є. Баруліна