Справа № 806/4057/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
Житомир справа № 806/4057/14

час прийняття: 09 год. 15 хв.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Недашківського
К.М.,

за участі представника позивача Озарка
М.В.,

за участі представника відповідача
Плужнік К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Транснаціональна
корпорація "Граніт" до Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення № від 27.05.2014
р.,

встановив:

Приватне акціонерне товариство
"Транснаціональна корпорація "Граніт"
звернулося до Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
позовом, в якому просило визнати
недійсним податкове-повідомлення
рішення Коростенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області № від 27.05.2014
р., яким підприємству зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 25234,00 грн. В
обгрунтування позовних вимог зазначає,
що спірне рішення було винесене на
підставі висновків акта від 15.15.2014 року
№594/22-01/32805271 складеного за результатом
проведеної контролюючим органом
позапланової невиїзної перевірки
підприємства по питанню дотримання
вимог податкового законодавства щодо
правових взаємовідносин з ПАТ
"Західукрвибухпром" за жовтень 2013 року.
Вважає, висновки вказаного акта
необгрунтованими, оскільки
господарські операції між ПАТ
"Транснаціональна корпорація "Граніт"
та ПАТ "Західукрвибухпром"
підтверджуються первинними
документами, повнотою відображення їх
результатів у податковому та
бухгалтерському обліку та проведеними
відповідними розрахунками.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав викладених в письмових
запереченнях та просив в його
задоволенні відмовити.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступного.

Приватне акціонерне товариство
"Транснаціональна корпорація "Граніт"
як платник податків знаходиться на
обліку в Коростенській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області.

З 15 квітня 2014 року по 16 квітня 2014 року
посадовою особою Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області було
проведено невиїзну позапланову
перевірку Приватного акціонерного
товариства "Транснаціональна
корпорація "Граніт" по питанню
дотримання вимог податкового
законодавства щодо правових
взаємовідносин з Приватним
акціонерним товариством
"Західукрвибухпром" за жовтень 2013 року.

Вказаною перевіркою встановлено
порушення Приватним акціонерним
товариством "Транснаціональна
корпорація "Граніт" п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України в
результаті чого товариством завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду (ряд.19)
за жовтень 2013 року на загальну суму
25234,00 грн.

За результатами перевірки було
складено акт від 15.05.2014 року №594/22-01/32805271
(далі - акт перевірки) на підставі якого
Коростенською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області винесено податкове
повідомлення-рішення від 27 травня 2014
року №, яким Приватному
акціонерному товариству
"Транснаціональна корпорація "Граніт"
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 25234,00 грн.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що між ВАТ
"Транснаціональна корпорація "Граніт"
(Замовник) та ЗАТ "Західукрвибухпром"
(Виконавець) укладено договір на
виконання буровибухових робіт №29 від
01.12.2009 року (а.с.17-22).

За умовами вказаного договору Замовник
доручає, а Виконавець приймає на себе
виконання буровибухових робіт по
подрібненню гірської маси методом
свердловинних зарядів у
Коростень-Щорсівському родовищі
гранітів. В комплекс робіт, які виконує
Виконавець,, входить буріння
свердловини буровим станком ATLAS COPCO ROC L6,
ТИТИОН-500, основні вибухові роботи по
подрібненню гірничої маси свердловини
зарядами та повне подріблення
негабариту до потрібних розмірів.

Пунктом 1.4 зазначеного договору
передбачено, що виконання
буровибухових робіт іншою
організацією допускається за згодою
сторін.

До договору виконання буровибухових
робіт, сторонами укладено та підписано
додаткові угоди (а.с.23-27).

Згідно акту перевірки, між ПАТ
"Західукрвибухпром" та ТОВ "Будпром ЛТД"
було підписано договір виконання
бурових робіт № 01.10.13/03Б, згідно якого
ТОВ «Будпром ЛТД» (Виконавець)
зобов'язується виконати роботи з
буріння свердловини власними буровими
установками АТLAS CОРCО (буровий станок),
а ПАТ «Західукрвибухпром» (Замовник)
зобов'язується прийняти ці роботи та
оплатити їх згідно даного Договору.

На виконання умов договору на
виконання буровибухових робіт №29 від
01.12.2009 року між позивачем та ПАТ
"Західукрвибухпром" складено акт про
початок робіт, згідно якого сторони
зафіксували, що 10.10.2013 року
представником виконавця - ТОВ "Будпром
ЛТД" було ввезено у ПАТ "ТНК"Граніт"
техніку для проведення роботи по
подрібненню негабаритних шматків
гірничої породи/буріння свердловини
(а.с.28).

Також, складено акт (проміжковий)
підтвердження об'ємів виконаних робіт
та акти виконання вибухових
(буровибухових) робіт по дільнгиці №21
(а.с.29-32).

ПАТ «Західукрвибухпром» на виконання
буровибухових робіт виписувалась
податкові накладні: №45 від 15.10.2013 року,
№100 від 16.10.2013 року та №125 від 31.10.2013
року (а.с.33-35).

Податкові накладні відповідають
вимогам ч.2 ст.9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV, із змінами і доповненнями, п.201.1
ст.201 Податкового кодексу України, і в
ході проведення перевірки та в
судовому засіданні даний факт
відповідач не спростував.

Оплата ПАТ "Транснаціональна
корпорація "Граніт" за виконанні
буровибухові роботи ПАТ
«Західукрвибухпром» підтверджується
наявними в матеріалах справи
платіжними дорученнями та актом звірки
взаєморозрахунків.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодекс України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивачем було
виконано всі зобов'язання, які
покладено Цивільним кодексом України
за договором укладеним з його
контрагентом - ПАТ "Західукрвибухпром",
а саме: прийнято надані послуги,
сплачено виконавцю грошові кошти за
послуги, про що свідчать
вищеперелічені первинні документи.
Даний факт не зміг спростувати
представник податкового органу під час
судового розгляду адміністративної
справи.

Надані позивачем документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», ст.44 Податкового
кодексу України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак враховуються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Що стосується посилань Коростенської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області на акт перевірки
Житомирської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 09.01.2014 року № 11/22-01/32744298, в
якому зазначено про правопорушення ПАТ
"Західукрвибухпром", слід зазначити
слідуюче.

Суд не погоджується з твердженнями
відповідача та оцінює їх критично,
оскільки будь-яких обґрунтованих та
логічних пояснень з приводу
взаємозв'язку господарських операцій,
що викликають сумніви податкового
органу щодо їх реальності із
господарськими операціями, які було
досліджено у ході перевірки
контрагента позивача щодо тотожності
предмету господарських відносин у
вказаних підприємств та їх зв'язку із
виконанням зобов'язань перед позивачем
податковим органом не наведено.

Суд зауважує, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад, їх
"фіктивність", відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно статті 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Проте, відповідачем право позивача на
формування податкового кредиту
поставлено в залежність від
добросовісності його контрагента, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Так, якщо такий
контрагент не виконав своїх
зобов'язань по належному формуванню
первинних документів для
підтвердження показників податкового
обліку, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. На
переконання суду, своїми рішеннями
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням податкового органу,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання за неправомірні дії
іншого підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини.
Європейський Суд з прав людини чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом. Більш того, у разі
наявності у державних органів
інформації про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку (Рішення Європейського суду з
прав людини від 09.01.2007 у справі
"Інтерсплав проти України").

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи та з
урахуванням того, що у справі було
встановлено реальне здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
наявність належним чином оформлених
первинних документів, податкових
накладних, виданих зареєстрованим
платником податку на додану вартість,
суд дійшов висновку про протиправність
винесеного податкового
повідомлення-рішення.

Крім того слід зазначити, що на час
здійснення господарських операцій
контрагент позивача - ПрАТ
"Західукрвибухпром" був зареєстрований
як платники податку на додану вартість,
що також підтверджується матеріалами
справи.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Частиною другою цитованої
статті серед іншого встановлюється, що
докази суду надають сторони, які беруть
участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірності
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені доказами
наявними в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, сплачений позивачем
судовий збір у сумі 1827,00 грн. слід
відшкодувати на користь Приватноого
акціонерноого товариства
"Транснаціональна корпорація "Граніт" з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 69, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
№ від 27.05.2014 р., яким Приватному
акціонерному товариству
"Транснаціональна корпорація "Граніт"
зменшено від"ємне значення податку на
додану вартість в сумі 25234 грн.

Стягнути з державного бюджету на
користь Приватного акціонерного
товариства "Транснаціональна
корпорація "Граніт" 1827,00 грн.сплаченого
судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 15
грудня 2014 р.