Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/10568/12, К/9991/11222/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Руденко Н.В.,

за участю представників сторін: від
позивача: Чередніченко О.Г., від
відповідача та третьої особи - Шевчук
О.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за касаційними скаргами
товариства з обмеженою
відповідальністю «Енергія-1» та Фонду
державного майна України на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» до Фонду державного майна
України, треті особи: Регіональне
відділення фонду державного майна
України по Полтавській області,
Хорольське районне управління водного
господарства, Державне агентство
водних ресурсів, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Енергія-1», про скасування наказів, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» звернулось до суду з
позовом до Фонду державного майна
України, треті особи: Регіональне
відділення фонду державного майна
України по Полтавській області,
Хорольське районне управління водного
господарства, Державне агентство
водних ресурсів, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Енергія-1», про скасування наказів від
23.11.2010 №1745 та від 29.11.2010 №1784.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю оскаржуваних рішень як
таких, що прийняті з порушенням
законодавства про приватизацію
державного майна, зокрема, без
дотримання процедури приватизації
такого майна.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2012 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2011 року скасовано та прийнято
нову, якою позов задоволено: скасовано
наказ Фонду державного майна від 23.11.2010
№1745 про перелік об'єктів державної
власності групи А, що підлягають
приватизації шляхом продажу за
конкурсом, в частині включення
Шишацької ГЕС до переліку об'єктів
державної власності групи А, що
підлягають приватизації шляхом
продажу за конкурсом; скасовано Наказ
Фонду державного майна України від
29.11.2010 № 1784 в частині прийнятого
рішення про приватизацію шляхом
продажу за конкурсом Шишацької ГЕС та
визнано недійсними результати
приватизації Шишацької ГЕС шляхом
продажу за конкурсом.

У поданих касаційних скаргах
товариство з обмеженою
відповідальністю «Енергія-1 та Фонд
державного майна України із посиланням
на порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права просили
скасувати оскаржувану постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 серпня 2011 року.

Також, до Вищого адміністративного
суду України надійшла заява товариства
з обмеженою відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» про відмову від позову,
згідно з якою заявник просить прийняти
відмову від позову та закрити
провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг та заяви про
відмову від позову, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарги
підлягають частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 24.12.2008 між товариством
з обмеженою відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» (орендар) та регіональним
відділенням фонду державного майна
України по Полтавській області
(орендодавець) укладено договір оренди
№88/08-Н нежитлового приміщення
Шишацької ГЕС, відповідно до якого
Орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
частину нежитлової будівлі Шишацької
ГЕС. Загальна площа об'єкту оренди
складає 280,1 квадратних метра. Об'єкт
оренди знаходиться на балансі
Хорольського МУВГ. Договір укладено на
10 років, з 24.12.2008 по 24.12.2018.

23.11.2010 відповідачем видано наказ №1745
про перелік об'єктів державної
власності групи А, що підлягають
приватизації шляхом продажу за
конкурсом, відповідно до якого
Шишацьку ГЕС включено до переліку
об'єктів державної власності групи А,
що підлягають приватизації шляхом
продажу за конкурсом.

29.11.2010 відповідачем видано наказ №1784,
яким прийнято рішення про приватизацію
шляхом продажу за конкурсом цілісного
майнового комплексу Шишацької ГЕС .

Вказуючи на протиправність зазначених
наказів як таких, що прийнято за
відсутності у об'єкта нерухомого майна,
що приватизується, ознак цілісного
майнового комплексу, а також таких, що
прийнято без урахування факту
укладення договору оренди частини
приміщення та встановлення
устаткування у вказаному приміщенні,
товариство з обмеженою
відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» звернулось до суду із
зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності наказів Фонду
державного майна України від 23.11.2010 №1745
та від 29.11.2010 №1784 як таких, що прийнято
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України. Так, судом першої інстанції
вказано на необґрунтованість
посилання позивача на протиправність
оскаржуваних наказів з мотивів
укладення між позивачем та
Регіональним відділенням фонду
державного майна України по
Полтавській області договору оренди
нежитлового приміщення Шишацької ГЕС,
оскільки зазначене не впливає на
наявність у об'єкта нерухомості ознак
цілісного майнового комплексу. Судом
зазначено, що наявність факту
встановлення позивачем устаткування в
орендованому приміщенні також не
змінює правовий статус об'єкта
приватизації.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з
протиправності наказів Фонду
державного майна України від 23.11.2010 №1745
та від 29.11.2010 №1784 як таких, що прийнято
без урахування наявності у позивача
переважного права на викуп об'єкта
приватизації. Зазначена позиція суду
апеляційної інстанції ґрунтується на
тому, що позивачем здійснено
поліпшення орендованого майна за
власні кошти, розмір яких перевищує 25%
залишкової (відновної за вирахуванням
зносу) вартості майна, що є обставиною,
з якою пункт 51 Закону України "Про
Державну програму приватизації"
пов'язує наявність підстав для
виникнення у орендаря права викупу
майна, що приватизується.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, не погоджується
із зазначеними висновками судів
попередніх інстанцій та вказує на
помилкове скасування судом
апеляційної інстанції законного та
обґрунтованого рішення суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5
Закону України "Про приватизацію
державного майна" до об'єктів державної
власності, що підлягають приватизації,
належать: підприємства (цехи,
виробництва, дільниці, інші підрозділи,
якщо в разі їх виділення у самостійні
підприємства не порушується
технологічна єдність виробництва з
основної спеціалізації підприємства,
із структури якого вони виділяються) як
єдині майнові комплекси, до складу яких
входять усі види майна, призначені для
їх діяльності, що визначені Цивільним
кодексом України.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про
порядок віднесення майна до такого, що
включається до складу цілісних
майнових комплексів державних
підприємств, які не підлягають
приватизації, в тому числі казенних
підприємств, затвердженого наказом
Фонду державного майна України від 05.05.
2001 №787, що був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
цілісний майновий комплекс - об'єкт,
сукупність активів якого забезпечує
провадження окремої господарської
діяльності, що визначає
загальнодержавне значення
підприємства, на постійній і
регулярній основі. Цілісними майновими
комплексами можуть бути структурні
підрозділи, які в установленому
порядку відокремлюються в самостійні
об'єкти.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Шишацька ГЕС
знаходиться в оперативному управлінні
Хорольського МУВГ, власником об'єкту є
держава в особі Державного комітету
України по водному господарству. До
складу об'єкту входять: нежитлова
будівля загальною площею 335,3
квадратних метри, гідроспоруда (гребля
«Сенкова»), площа земельної ділянки
складає 500 квадратних метри. Шишацька
ГЕС є комплексом низки споруд та
спеціалізованого технологічного
обладнання (нежитлова будівля та
гідроспоруда), які розташовані на
окремій земельній ділянці необхідних
для провадження завершеного циклу
будівництва, тобто є цілісним майновим
комплексом.

При цьому, колегія суддів погоджується
із позицією судів попередніх інстанцій
в частині того, що наявність факту
укладення договору оренди частини
нежитлових приміщень Шишацької ГЕС не
змінює характеристики об'єкта як
цілісного майнового комплексу. Так,
передача в користування іншій особі
частини нежитлових приміщень не
впливає на функціонального
призначення комплексу та не є такою, що
унеможливлює забезпечення провадження
визначеної господарської діяльності.

Відповідно до пункту 51 Державної
програми приватизації на 2000 - 2002 роки у
разі прийняття рішення про
приватизацію орендованого державного
майна (будівлі, споруди, приміщення)
орендар одержує право на викуп цього
майна, якщо орендарем за згодою
орендодавця здійснено за рахунок
власних коштів поліпшення
орендованого майна, яке неможливо
відокремити від відповідного об'єкта
без завдання йому шкоди, вартістю не
менш як 25 відсотків залишкової
(відновної за вирахуванням зносу)
вартості майна (будівлі, споруди,
приміщення). Оцінка вартості об'єкта
приватизації у цьому разі здійснюється
із застосуванням експертної оцінки.
Таке ж право одержує орендар у разі
прийняття рішення про приватизацію
відповідно до законодавства України.

Пунктом 2.4 Положення про порядок
визначення та застосування способів
приватизації щодо об'єктів малої
приватизації встановлено, що викуп
об'єктів малої приватизації
застосовується згідно з частиною 2
статті 20 Закону України "Про
особливості приватизації майна в
агропромисловому комплексі" та із
статтею 11 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Згідно з частиною першою статті 11
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" викуп застосовується
щодо об'єктів малої приватизації:
зданих в оренду, якщо право на викуп
було передбачено договором оренди,
укладеним до набрання чинності Законом
України "Про оренду державного майна".

Відповідно до частини дев'ятої статті 17
Закону України "Про приватизацію
державного майна" орендар має право на
викуп об'єкта оренди, якщо це було
передбачено договором оренди,
укладеним до набрання чинності Законом
України "Про оренду державного майна".

Судами попередніх інстанцій із
посиланням на докази, досліджені під
час судового розгляду справи,
встановлено, що договір оренди №88/08-Н
нежитлового приміщення Шишацької ГЕС
укладено 24.12.2008, тобто після набрання
чинності Законом України "Про оренду
державного майна".

Згідно з пунктом 4.3.1 договору оренди
від 24.12.2008 №88/08-Н орендар має право
проводити реконструкцію, технічне
переозброєння орендованого майна, що
зумовлює підвищення його вартості,
лише за погодженням орендодавця та
балансоутримувача.

Судом першої інстанції встановлено, що
поліпшення орендованого майна,
вартість якого перевищує 25% залишкової
(відновної за вирахуванням зносу)
вартості майна, здійснено позивачем
без отримання згоди орендодавця та
балансоутримува.

За вказаних обставин, колегія суддів
вказує на помилковість позиції суду
апеляційної інстанції щодо наявності у
позивача переважного права на викуп
об'єкта приватизації.

Згідно з позицією, викладеною у рішенні
Конституційного Суду України від 13.12.2000
№14-рп/2000 (справа про визначення способу
малої приватизації) доцільність
застосування того чи іншого способу
приватизації визначається цим органом
самостійно, окрім випадків, визначених
законами. Зокрема викуп застосовується
у випадках, передбачених статтею 11
Закону та іншими законами, і є в такому
разі обов'язковим для органів
приватизації та органів, які
затверджують переліки об'єктів малої
приватизації.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи викладене, зважаючи на
законність та обґрунтованість
судового рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вказує на
помилковість позиції суду апеляційної
інстанції щодо наявності підставі для
його скасування.

У свою чергу, відповідно до статті 219
Кодексу адміністративного судочинства
України позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а сторони
можуть примиритися у будь-який час до
закінчення касаційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного
позову або примирення сторін суд
касаційної інстанції постановляє
ухвалу відповідно до вимог статей 112 і
113 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 112
Кодексу адміністративного судочинства
України про прийняття відмови від
адміністративного позову суд
постановляє ухвалу, якою закриває
провадження у справі. У разі часткової
відмови позивача від
адміністративного позову суд
постановляє ухвалу, якою закриває
провадження у справі щодо частини
позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 228
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
скасовує судові рішення в касаційному
порядку і залишає позовну заяву без
розгляду або закриває провадження у
справі з підстав, встановлених
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції визнає
законні судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій такими, що
втратили законну силу, і закриває
провадження у справі, якщо після їх
ухвалення виникли обставини, які є
підставою для закриття провадження у
справі, та ці судові рішення ще не
виконані.

Враховуючи викладене, зважаючи на
подане позивачем клопотання про
відмову від позову, враховуючи
законність та обґрунтованість
судового рішення суду першої інстанції
та помилкове скасування його судом
апеляційної інстанції, керуючись
статтями 112, 157, 160, 167, 219, 220, 221, 226, 228, 231
Кодексу адміністративно

УХВАЛИЛА

Прийняти відмову товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» від позову.

Касаційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «Енергія-1»
та Фонду державного майна України
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року скасувати, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2011 року визнати такою, що
втратила законну силу.

Закрити провадження у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Будівельно-транспортна компанія
«Едельвейс» до Фонду державного майна
України, треті особи: Регіональне
відділення фонду державного майна
України по Полтавській області,
Хорольське районне управління водного
господарства, Державне агентство
водних ресурсів, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Енергія-1», про скасування наказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та не може бути
переглянута в порядку ст.ст.235-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: