Справа № 826/15891/13-а
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства юстиції
України про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі по
тексту також - позивач) з позовом до
Міністерства юстиції України (надалі
також - відповідач), в якому просила:
- визнати незаконними дії
Міністерства юстиції України з
невиплати позивачу заробітної плати
та матеріальної допомоги на
оздоровлення у зв'язку з відпусткою;
- зобов'язати Міністерство
юстиції України виплатити позивачу
належну заробітну плату;
- зобов'язати Міністерство
юстиції України виплатити матеріальну
допомогу на оздоровлення у розмірі
середньомісячної заробітної плати
- стягнути з Міністерства юстиції
України на користь позивача 20 000 грн.
завданої моральної шкоди.
В ході судового розгляду справи
позивачем було подано клопотання про
відкликання позовної заяви в частині
позовних вимог про зобов'язання
Міністерство юстиції України
виплатити ОСОБА_1 належну заробітну
плату та зобов'язання Міністерство
юстиції України виплатити ОСОБА_1
матеріальну допомогу на оздоровлення у
розмірі її середньомісячної
заробітної плати з підстав
добровільного виконання відповідачем
вказаних вимог. В решті позовних вимог
позов просила задовольнити.
адміністративного суду міста Києва від
19 листопада 2014року клопотання позивача
про відкликання позовної заяви в
частині позовних вимог, задоволено,
позов в частині позовних вимог про
зобов'язання Міністерство юстиції
України виплатити ОСОБА_1 належну
заробітну плату та зобов'язання
Міністерство юстиції України
виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу
на оздоровлення у розмірі її
середньомісячної заробітної плати
залишено без розгляду.
В обґрунтування позовних вимог
позивач покликалась на те, що
протиправні діяння відповідача
призвели до порушення трудових та
соціальних прав позивача.
Відповідач проти задоволення
позову заперечував та зазначав, що у
діях відповідача у спірних
правовідносинах відсутні порушення
приписів законодавства, зокрема і
положень частини першої статті 21
Закону України «Про відпустки»,
оскільки підпунктом 3 пункту 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 09.03.2006р. № 268 «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» визначено
право керівникам органів, зазначених у
пункті 1 цієї постанови, у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення соціально -
побутових питань та допомогу для
оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника. З огляду на викладене,
відповідач звертав увагу суду на те, що
надання допомоги для оздоровлення при
наданні щорічної відпустки є правом
Міністра юстиції, а не його обов'язком.
19.11.2014р. в судовому засіданні за
клопотанням сторін ухвалено про
продовження вирішення справи у
письмовому провадженні відповідно до
ч. 4 ст. 122 КАС України.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з
огляду про наступне.
Матеріалами справи підтверджено,
що з 03 липня 2010 року позивач працює на
посаді Директора департаменту
Міністерства юстиції України.
04 вересня 2013 року позивачем до
Міністерства юстиції України подано
заяву, у якій просила надати їй
соціальну відпустку (у зв'язку з
вагітністю та пологами) та щорічної
відпустки шляхом її приєднання до
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами. Відпустку у зв'язку з
вагітністю та пологами разом з
приєднаною до неї щорічною відпусткою
позивач просила надати з 09.09.2013 р.
Наказом від 07.10.2013р. №1608/6 позивачу
в порядку ст. 17 ЗУ «Про відпуски» надано
оплачувану відпустку у зв'язку з
вагітністю та пологами з 07 жовтня 2013р.
Проте позивач зазначає, що
оскільки відповідна заява на відпуску
нею була подана ще у 04 вересня 2013року,
то і матеріальна допомога мала
відповідачем бути нарахована та
виплачена їй не пізніше 06.09.2013р., а отже
відповідачем допущено протиправну
бездіяльність щодо невиплати позивачу
матеріальної допомоги. Відтак незгода
з правомірністю дій відповідача щодо
невиплати позивачу заробітної плати та
матеріальної допомоги на оздоровлення
у зв'язку з відпусткою обумовила
звернення позивача до суду з даним
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Відповідно до вимог частини 2
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Так, відповідно до частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
Пунктом 2 Положення про
Міністерство юстиції України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011р. № 395/2011,
встановлено, що Міністерство юстиції
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.
Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи суд зважає на наступне.
Відповідно до пункту 15 частини 1
статті 3 КАС України публічна служба -
це діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.
Будь-яка публічна служба є державною
Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про
державну службу». Згідно зі статтями 9 і
30 цього Закону правовий статус окремих
категорій державних службовців
регулюється Конституцією України,
спеціальними законами та Кодексом
законів про працю України.
Отже, правовий статус державних
службовців, їх права та обов'язки
визначаються Конституцією України,
Законом України «Про державну службу»,
а в частині, що не регламентується цими
нормами, регламентуються Кодексом
законів про працю України та іншими
законодавчими актами.
Згідно зі статтею 35 Закону
України «Про державну службу»
державним службовцям надається
щорічна відпустка тривалістю 30
календарних днів, якщо законодавством
не передбачено більш тривалої
відпустки, з виплатою допомоги для
оздоровлення у розмірі посадового
Державні гарантії права на
відпустки, умови, тривалість і порядок
надання їх працівникам для відновлення
працездатності, зміцнення здоров'я, а
також для виховання дітей,
задоволення власних життєво важливих
потреб та інтересів, всебічного
розвитку особи урегульовані приписами
Закони України «Про відпустки».
Як встановлено ст. 17 Закону
України «Про відпустки» на підставі
медичного висновку жінкам надається
оплачувана відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами тривалістю: 1)
до пологів - 70 календарних днів; 2) після
пологів - 56 календарних днів (70
календарних днів - у разі народження
двох і більше дітей та у разі
ускладнення пологів), починаючи з дня
Відповідно до ст. 20 Закону України
«Про відпустки» тривалість відпустки
у зв'язку з вагітністю та пологами
обчислюється сумарно і становить 126
календарних днів (140 календарних днів
- у разі народження двох і більше дітей
та в разі ускладнення пологів). Вона
надається повністю незалежно від
кількості днів, фактично використаних
При цьому, до відпустки у зв'язку
з вагітністю та пологами власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
за заявою жінки приєднати щорічну
відпустку незалежно від тривалості її
роботи в поточному робочому році.
Згідно приписів статті 21 Закону
України «Про відпустки» заробітна
плата працівникам за час відпустки
виплачується не пізніше ніж за три дні
до її початку. Працівникам, які мають
право на соціальні відпустки,
передбачені статтями 17 і 18 цього
Закону, виплачується державна
допомога на умовах, передбачених
Законом України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» та іншими
нормативно-правовими актами України.
Поряд з цим, суд звертає увагу на
те, що з системного аналізу норм
чинного законодавства України
вбачається, що щорічна та інші види
відпусток, що надаються працівникам
відповідно до чинного законодавства,
оформлюються виданням наказу
(розпорядження) за типовою формою №
П-3, затвердженою наказом Державного
комітету статистики України «Про
затвердження типових форм первинної
облікової документації зі статистики
праці« від 5 грудня 2008 року № 489. Наказ
(розпорядження) видається у двох
примірниках: перший - для кадрової
служби, другий - для бухгалтерії. Він
підписується керівником структурного
підрозділу (начальником (майстром) цеху
(відділу, дільниці) та керівником
підприємства. Працівник у наказі
(розпорядженні) ставить свій розпис про
те, що він ознайомлений з ним.
(розпорядження) про надання відпустки
кадрова служба робить відмітки в
особовій картці працівника (типовій
формі № П-2), а бухгалтерія розраховує
заробітну плату працівника за час
відпустки. При заповненні фори № П-2
зазначається вид відпустки (щорічна
основна, додаткова, навчальна, без
збереження заробітної плати та ін.) і
кількість наданих днів.
В межах судового розгляду справи
встановлено, що наказ про надання
позивачу оплачуваної відпустки у
зв'язку з вагітністю та пологами з
09.09.2013р. не надавався, а отже правових
підстав для виплати їй заробітної
плати за час відпустки у спірний період
в порядку, визначеному статтею 21 Закону
України «Про відпустки» не було.
Суд звертає увагу на те, що наказ про
надання позивачу оплачуваної
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами відповідачем видано 07.10.2013р., а
отже і матеріальна допомога мала
відповідачем бути нарахована та
виплачена позивачу не пізніше 04.10.2013р.
При цьому, суд вважає за доцільне
Частиною 2 ст. 11 КАС України
встановлено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.
В межах розгляду даної справи
позивачем заявлено вимоги про -
визнання незаконними дій Міністерства
юстиції України з невиплати позивачу
заробітної плати та матеріальної
допомоги на оздоровлення у зв'язку з
відпусткою та відшкодування моральної
шкоди, завданої такими діями.
Так, позивач не ставить перед судом
питання щодо вирішення правомірності
дій відповідача щодо розгляду її заяви
про надання відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами, своєчасності
надання такої відпустки, а отже
дослідження таких питань не належить
до предмету доказування у даній справі.
Проте оскільки будь - який вид
відпустки надається виключно на
підставі наказу чи розпорядження
роботодавця, підставою для нарахування
виплат, пов'язаних з такою відпусткою є
А оскільки позивач просить визнати
неправомірними дії відповідача щодо
невиплати їй до 06.09.2013р. заробітної
плати та матеріальної допомоги на
оздоровлення у зв'язку з відпусткою, а
наказ про надання такої відпуски
відповідачем видано лише 07.10.2013р.,
позивачем на переконання суду обрано
невірний спосіб захисту порушених
прав та законних інтересів.
Відтак позовні вимоги про визнання
незаконними дій Міністерства юстиції
України з невиплати позивачу
заробітної плати та матеріальної
допомоги на оздоровлення у зв'язку з
відпусткою є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.
Відносно позовної вимоги позивача про
стягнення моральної шкоди внаслідок
незаконних дій відповідача, судом,
виходячи з положень пункту 4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», визнаються
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
позивачем не зазначено, з яких
міркувань він виходив, заявляючи
вимогу про шкоду, та якими доказами це
підтверджується. Крім того, в межах
розгляду справи підтверджено
правомірність дій відповідача у
контексті заявлених позовних вимог.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Позивач достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
суду не надав.
Натомість відповідач довів суду
відсутність протиправних дій зі свого
За таких обставин позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити в задоволенні позовних
Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А.Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин