Справа № 802/3308/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 грудня 2014 р.
Справа № 802/3308/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Жупанової Дар'ї Олександрівни

позивача:
Гатенюк Ю.Ю., Хоменчук К.Л. Смішко І.М.

відповідача:
Дмитрик В.О., Бойко С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство "Гамма"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2014 до Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось з
адміністративним позовом товариство з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Гамма» (далі - ТОВ НВП «Гамма», позивач)
до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ ГУ Міндоходів, відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
20.08.2014.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю висновку податкового
органу щодо виявлених порушень
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість при здійсненні
фінансово-господарських відносин з
приватним підприємством «Бергер
Продакшн» за весь період
взаємовідносин, що стало підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Позивач не погоджується з
вищевказаними податковими
повідомленнями-рішеннями, вважає їх
протиправними, та просить їх скасувати.

У судовому засіданні представники
позивача повністю підтримали заявлені
позовні вимоги, надали пояснення
згідно із наведеними у позовній заяві
обґрунтуваннями та просять суд
адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні щодо позову заперечили з
мотивів, викладених у наданих суду
письмових запереченнях, і наполягали
на тому, що при проведенні позапланової
виїзної документальної перевірки ТОВ
НВП «Гамма» та прийнятті оскаржуваних
рішень податковий орган діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства, на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін та оцінивши інші докази, які є у
справі, суд приходить до переконання,
що заявлений адміністративний позов
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Гамма» як юридична особа
зареєстровано 10.10.1990 рішенням
Ленінського райвиконкому м. Вінниці за
№324, та взято на
податковий облік Вінницькою ОДПІ з
13.10.1998 за № 5/2378.

Відповідно до наказу Вінницької ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області №2091
від 17.07.2014, на підставі направлення від
17.07.2014 №1884/22 виданого Вінницькою ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області, ст.
20, п. 75.1.2 ст. 75, п. 82.2 ст. 82, п.п. 78.1.1, 78.1.4, п.
78.1, ст. 78 ПК України проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ НВП «Гамма» з питань
достовірності нарахування податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ПП «Бергер Продакшн». Перевіркою
встановлено, що позивачем порушено:

1) п.п.16.1.5, п.п.16.1.7., п.п.16.1.9., п.16.1 ст.16,
п.п.20.1.2.,п.п.20.1.6., п.20.1.ст.20, п.85.2, п.85.8 ст.85,
п.44.1., п.44.3., п.44.6. ст..44, п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
внаслідок чого підприємством занижено
позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду в
податкових деклараціях з ПДВ у
загальній сумі 3568485,97 грн. в наступних
податкових деклараціях:

- за лютий 2014 року (вх. № від
19.03.2014) на суму ПДВ 437767,83 грн.;

- за березень 2014 року (вх. №
від 18.04.2014) на суму ПДВ 2391749,24 грн.;

- за квітень 2014 року (вх. № від
19.05.2014) на суму ПДВ 738968,90 грн.

2)п.200.1., п.200.2, п.200.3 ст.200 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
підприємством занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду у
загальній сумі 3276567,00 грн. в наступних
податкових деклараціях:

- за лютий 2014 року (вх. № від
19.03.2014) на суму ПДВ 358531,00 грн.;

- за березень 2014 року (вх. №
від 18.04.2014) на суму ПДВ 1983399,00 грн.;

- за квітень 2014 року (вх. № від
19.05.2014) на суму ПДВ 934637,00 грн.

та завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду у податковій
декларації з ПДВ за квітень 2014 року (вх.
№ від 19.05.2014) на суму ПДВ 291919,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
позивача було складено відповідний Акт
№ 2088/2203/13318821 від 01.08.2014. На підставі
зазначеного акту перевірки,
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення № та
№ від 20.08.2014.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі фактичні обставини.

21.02.2014 між ТОВ НВП «Гамма» та ПП «Бергер
Продакшн» було укладено договір
поставки №21/02.

Згідно з умовами договору поставки
№21/02 від 21.02.2014, постачальник - ПП
«Бергер Продакшн» зобов'язався
поставляти олію соняшникову у
визначених обсягах на користь ТОВ НВП
«Гамма», а ТОВ НВП «Гамма»
зобов'язалось оплачувати поставлену
продукцію. Транспортування товару
здійснюється постачальником - ПП
«Бергер Продакшн».

Позивачем отримано від ПП «Бергер
Продакшн» товар - олію соняшникову за
видатковими накладними: №РН-0000106 від
21.02.2014 на поставку 300,68 т.; №РН-0000072 від
07.03.2014 на поставку 214 т.; №РН-0000-73 від
07.03.2014 на поставку 210,78 т.; №РН-0000075 від
14.03.2014 на поставку 293,66 т.; №РН-0000078 від
19.03.2014 на поставку 167,80 т.; №РН-0000110 від
27.03.2014 на поставку 78,10 т.; №РН-0000085 від
25.03.2014 на поставку 229,16 т.; №РН-0000109 від
28.03.2014 на поставку 172,50 т.; №РН-0000009 від
01.04.2014 на поставку 138,14 т.; №РН-0000010 від
04.04.2014 на поставку 241,60 т.

Пунктом 2.6 договору поставки № 21/02 від
21.02.2014 встановлено обов'язок
постачальника здійснювати доставку
товару в місце, визначене покупцем.
Пункт доставки-порт Южний обумовлено
пунктом 6 додатків до договору, що
підписувались на поставку кожної
партії товару.

Всі поставки товару, які здійснив ПП
«Бергер Продакшн» на користь ТОВ-НВП
«Гамма» супроводжувались податковими
накладними, які належним чином
зареєстровані податковим органом, а
саме: податкова накладна №106 від 21.02.2014,
податкова накладна №72 від 07.03.2014,
податкова накладна №73 від 07.03.2014,
податкова накладна №75 від 14.03.2014,
податкова накладна №78 від 19.03.2014,
податкова накладна №110 від 27.03.2014,
податкова накладна №85 від 25.03.2014,
податкова накладна №109 від 28.03.2014,
податкова накладна №9 від 01.04.2014,
податкова накладна №10 від 04.04.2014.

В ході проведеної перевірки
перевіряючий дійшов висновку про
безпідставність формування ТОВ-НВП
«Гамма» податкового кредиту по
взаємовідносинах з ПП «Бергер
Продакшн». Вказане обґрунтовується
наступним:

1. Відсутність у видаткових накладних,
за якими ТОВ-НВП «Гамма» отримувало
товар від ПП «Бергер Продакшн», інших
відомостей (крім підпису посадової
особи та печатки підприємства), в т. ч.
відсутність прізвища та ініціалів
отримувача, будь-якої інформації щодо
довіреності на підставі якої
отримувалась продукція.

2. Відсутність можливості дослідити
процес переміщення придбаного товару
(олії соняшникової) від постачальника
(ПП «Бергер Продакшн») до покупця
(ТОВ-НВП «Гамма»).

3. До перевірки ТОВ-НВП «Гамма» не
надало жодних первинних документів
щодо якості, походження та виробника
придбаної продукції, у зв 'язку з чим
перевіркою фактично не встановлено та
не підтверджено походження, якість,
сорт та безпосереднього виробника
придбаного товару (олії соняшникової)
ТОВ-НВП «Гамма» у ПП «Бергер Продакшн»

4. Відповідно до наданих до перевірки
документів, які були оформлені в
процесі господарських відносин між ПП
«Бергер Продакшн» та ТОВ-НВП «Гамма»,
зі сторони ПП «Бергер Продакшн» в
одноособовому порядку підписувались
особисто директором ОСОБА_6 При цьому
до Вінницької ОДПІ надійшло пояснення
директор ПП «Бергер Продакшн» ОСОБА_6, в
якому зазначається, що він ніякого
відношення до ведення господарської
діяльності ПП «Бергер Продакшн» не має
та документів, які б підтверджували
фінансово-господарську діяльність
підприємства, не підписував.

5. В ході аналізу податкової звітності
ПП «Бергер Продакшн» за період
взаємовідносин з ТОВ-НВП «Гамма»,
відповідно до аналітичної системи
співставлення АС «Податковий Блок» та
поданої податкової звітності з податку
на додану вартість, перевіркою
встановлено, що підприємством ПП
«Бергер Продакшн» за період
лютий-квітень 2014 року не декларувались
господарські операції з придбання
товарів та відповідно не відображались
у податкових деклараціях з ПДВ у графі
«Податковий кредит». Відповідно можна
прослідкувати, що підприємством ПП
«Бергер Продакшн» у період
лютий-квітень 2014 року не здійснювались
операції щодо придбання будь-яких
товарів в т.ч. і олії соняшникової, яка
була реалізована ТОВ-НВП «Гамма» в
аналогічний період.

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Оскільки підставою прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень стали висновки акту
перевірки, то для вирішення позовних
вимог необхідним є дослідження
обґрунтованості цих висновків.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено,
що для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

В силу ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. В свою
чергу, господарська операція - це дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Отже, усі документи, які підтверджують
реальні зміни в діяльності товариства,
мають характер первинних документів.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким, чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійсненні і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України визначено,
що сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 ст. 200 ПК України, при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку на додану вартість за
наявності формально складених, але не
достовірних документів або сплати
грошових коштів.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені
норми ПК України суд зазначає, що для
формування податкового кредиту існує
декілька підстав, а саме: наявність у
платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної,
фактична сплата грошових контрагенту,
в сумі визначеній в податковій
накладній, а також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника податку на додану
вартість виникає право на податковий
кредит.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36,
пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44,
пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49
ПК України, обчислення, декларування
та/або сплата суми податку та збору є
персональним податковим обов'язком
кожного окремого платника податків,
який несе відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку. Тобто, платник
податку несе самостійну
відповідальність за порушення ним
правил ведення податкового обліку.
Зазначена відповідальність стосується
кожного окремого платника податку і не
може автоматично поширюватись на
третіх осіб, в тому числі і на його
контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту та
валових витрат не може ставитись у
пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами,
а пов'язане з призначенням придбаних
товарів (послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної.

Законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість, якщо останній виконав усі
передбаченні законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватись на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товари мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Первинні документи, якими оформлені
операції поставки олії соняшникової
від ПП «Бергер Продакшн» позивачу
складені належним чином та
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідачем не надано будь-яких
доказів нереальності господарських
операцій позивача з його контрагентом
з огляду на наведені критерії.

Відповідність господарських операцій
з вказаним контрагентом меті
діяльності позивача підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
а саме: договір, товарно-транспортні
накладні, податкові накладні,
видаткові накладні.

Як свідчать матеріали справи в
обґрунтування спірних податкових
повідомлень-рішень відповідач в акті
перевірки посилається на акт ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві №1242/26-55-22-10/38347365 від 30.04.2014 про
неможливості проведення зустрічної
звірки ПП «Бергер Продакшн» з питань
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
грудень 2013 року, січень-березень 2014
року

Однак, суд вважає, що дані підстави,
якими відповідач обґрунтовує
правомірність прийнятих
повідомлень-рішень, не є належним,
оскільки обмеження права платника
податку на податковий кредит з
посиланням на невиконання
контрагентом своїх податкових
зобов'язань, як платника податків, є
неправомірним.

Зокрема в даному акті відсутні
посилання на законні підстави
неврахування позивачем податкового
кредиту на підставі виписаних ПП
«Бергер Продакшн» податкових
накладних.

Суд зазначає, що усі господарські
операції за участю позивача та
контрагента відображено у
бухгалтерському обліку позивача.

Поряд з цим, враховуючи наявність акту
про неможливість проведення
зустрічної звірки контрагента,
відповідач не підтверджує факт
господарських відносин між позивачем
та його контрагентом, у зв'язку з чим
вважає, що сформований позивачем
податковий кредит підлягає зменшенню.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника податків, результатом
яких є отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, які містяться у податковій
та бухгалтерській звітності платника
податків, - достовірними.

Подання платником податків до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо контролюючий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, які
містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про
отримання платником податків
необґрунтованої податкової вигоди
мають ґрунтуватись на сукупності
доказів, що безспірно підтверджують
існування обставин, які виключають
право платника податків, зокрема, на
формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента платника податків
не є імперативною ознакою
протиправності діяльності такого
суб'єкта господарювання та не може
розцінюватись як беззаперечне
свідчення фіктивності усіх
господарських операцій, здійснюваних
таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
формування відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, які свідчать
про обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей.

Щодо посилання відповідача на
відсутність документів, які
підтверджують перевезення товару, суд
зазначає, що відсутність
товарно-транспортних накладних не є
безумовною підставою ставити під
сумнів здійснення господарських
операцій з поставки товару.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 Правил
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Дорожній лист вантажного
автомобіля є документом, без якого
перевезення вантажів не допускається.
Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказаними нормативним
актом не встановлюються правила
податкового обліку учасників
перевезення, а лише встановлюються
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Судом встановлено, що укладений
позивачем з ПП «Бергер Продакшн»
договір відповідає вимогам чинного
законодавства України, має своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданим, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними
документами.

Разом з тим, весь обсяг олії,
поставленої ПП «Бергер Продакшн» на
адресу ТОВ-НВП «Гамма», було
проекспортовано на користь Компанії
Альфа Трейдінг Лімітед. Вказане
підтверджується
зовнішньоекономічними договорами, що
долучені до матеріалів справи. Крім
того, відповідач вважає порушенням не
надання до перевірки сертифікатів
якості товару. Однак, такий висновок
відповідача є неправомірним, оскільки
сертифікати якості не належать до кола
документів, на підставі яких
формується бухгалтерський та
податковий облік.

Крім того, позивачем в підтвердження
реальності здійснення господарської
операції надані товарно-транспортні
накладні, в яких перевізник - ТОВ
"Белтранс" на замовлення ПП "Бергер
Продакшн" перевозить товар з пункту
навантаження - смт. Миловое до пункту
розвантаження - м. Южний, де товар
приймався вантажоодержувачем - ТОВ
"Дельта Вілмар СНД"; акт про приймання
товару на зберігання в резервуар ТОВ
"Дельта Вілмар СНД" від поклажедавця -
Альфа Трейдінг Лімітед, який було
поставлено постачальником - ТОВ НВП
"Гамма". Також надана копія сертифікату
відповідності від 06.06.2013р., яким
засвідчено, що олія соняшникова
виморожена відповідає вимогам ДСТУ
4492:2005, виробник - філія Міловський завод
рафінованої олії "Стрілецький степ" ТОВ
"Біловодський елеватор", смт. Мілове,
Луганської області.

Окрім того, на період господарських
взаємовідносин між позивачем та ПП
"Бергер Продакшн", останній був
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також платником
податку на додану вартість, установчі
та реєстраційні документи не
визнавались недійсними; податкові
накладні зареєстровані у Реєстрі
податкових накладних.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 01.10.2014
викликано в якості свідка директора ПП
«Бергер Продакшн» ОСОБА_6 В судовому
засіданні 14.10.2014 було допитано
викликаного свідка, яки повідомив суду,
що відносно нього Печерським районним
судом міста Києва 08.10.2014 винесено вирок
щодо фіктивного підприємництва та
підроблення і використання
підроблених документів.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.10.2014
витребувано у Печерського районного
суду міста Києва вирок від 08.10.2014 по
справі №757/28009/14-к з відміткою про
набрання вироком законної сили.

14.11.2014 на адресу суду від Печерського
районного суду міста Києва надійшов
вирок від 08.10.2014 по справі №757/28009/14-к з
відміткою, що рішення суду набрало
законної сили 08.11.2014.

Відповідно до вказаного вироку
директора ПП «Бергер Продакшн» ОСОБА_6
визнано винним за скоєння злочину,
передбаченого ч.1 ст.205 та ч. 1 ст. 358 КК
України.

Відповідно до ч.4 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

При цьому обов'язковими такий вирок для
адміністративного суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду, є
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обставини щодо діяння
фізичних осіб, встановлені вироком
суду по кримінальній справі відносно
цих фізичних осіб, не можна вважати
обов'язковими при оцінці
адміністративним судом правомірності
дій юридичної особи-контрагента, якщо
йдеться про відповідальність за
порушення податкового законодавства
цією юридичною особою.

Встановлені під час розгляду
кримінальної справи обставини
стосуються лише злочинних дій
посадової особи ПП «Бергер Продакшн»
щодо здійснення умисних дій, які
виразилися у фіктивному
підприємництві, та не спростовують
реальності господарських операцій між
позивачем та ТОВ - НВП «Гамма», і самі по
собі не доводять порушення позивачем
податкового законодавства під час
формування податкового кредиту.

Крім того, відповідачем не надано
доказів щодо недійсності первинних
документів, на підставі яких позивачем
відображено в бухгалтерському та
податковому обліку господарські
операції з ПП «Бергер Продакшн»,

Вирок Печерського районного суду
м.Києва від 08.10.2014 у справі №757/28009/14-к,
якою засновника та директора ПП
«Бергер Продакшн» ОСОБА_6 визнано
винним у скоєнні злочину за ч.2 ст.205 КК
України, не призводить до недійсності
всіх угод, укладених з моменту
державної реєстрації такої особи до
моменту виключення її з державного
реєстру та не позбавляє правового
значення виданих за цими
господарськими операціями податкових
накладних. Доказів обізнаності
позивача про можливий недобросовісних
характер діяльності контрагента не
встановлено, у зв'язку з чим
позбавлення його права на формування
податкового кредиту за господарськими
операціями з ПП «Бергер Продакшн» є
безпідставним.

Сама ж по собі фіктивність реєстрації
контрагента не може бути безпосереднім
свідченням одержання платником
необґрунтованої податкової вигоди без
підтвердження факту відсутності
реального здійснення господарських
операцій. Доказів того, що позивач знав
або повинен був знати, що керівник ПП
«Бергер Продакшн» був номінальним,
податковим органом до суду не надано,
узгодженості дій позивача та його
контрагента, спрямованих виключно на
штучне створення умов для виникнення
податкової вигоди, відповідачем не
доведено.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Отже, суд вважає безпідставним
нарахування позивачу грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість згідно прийнятих
відповідачем податкових
повідомлень-рішень від 20.08.2014 №,
№.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.

Визначаючись щодо розподілу судових
витрат у справі, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено,
що якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З аналізу вказаної статті можна дійти
висновку, що в спірних правовідносинах
суб'єктом владних повноважень є
відповідач, а тому суд присуджує всі
здійснені позивачем документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Пунктом 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що від сплати
судового збору звільняються органи
доходів і зборів, - у справах, пов'язаних
з питаннями, що стосуються повноважень
цих органів. Тобто відповідач
звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З матеріалів справи суд вбачає, що за
звернення до суду з адміністративним
позовом позивач сплатив судовий збір
на загальну суму 487,20 грн., що становить
10% розміру ставки судового збору за
позовну вимогу майнового характеру.
Дана сума сплачена відповідно до
платіжного доручення №88 від 04.09.2014.

Таким чином, за правилами розподілу
судових витрат відшкодуванню
підлягають саме понесені судові
витрати, а не повна сума, яка б
підлягала сплаті.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 20.08.2014 року
№ та №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничого підприємства
"Гамма" () судові витрати
по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20
коп. (чотириста вісімдесят сім грн. 20
коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна