Справа № 5/1997-3/219
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Київ К/9991/12843/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові на
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2012 року
та постанову Господарського суду
Львівської області від 05.07.2006 року по
справі № 5/1997-3/219 за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Львівенергоремонт» до Державної
податкової інспекції у м. Львові про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Львівенергоремонт» звернулось до
суду з позовною заявою до Державної
податкової інспекції у м. Львові про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 10.01.2003 року №
453/26-22 про визначення податкового
зобов'язання по податку на прибуток у
розмірі 222700,00 грн. та застосування
фінансових санкцій у розмірі 55500,00 грн.

Справа переглядалася судами
неодноразово.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 05.07.2006 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2012 року у даній справі позов
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №453/26-22
від 10.01.2003 року в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 209978,39 грн. за основним
платежем, та 52319,56 грн. штрафних
(фінансових) санкцій. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
комплексну документальну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства, про що складено акт від
25.12.2002 року № 26-0/3213, на підставі якого
спірне прийнято податкове
повідомлення-рішення.

В п.2.1 акту перевірки зазначено, що в
ході проведення перевірки проведено
зустрічні перевірки з ВАТ «Львівський
хімічний завод» та ВАТ «Універмаг
«Львів». За матеріалами вказаних
перевірок встановлено, що
взаєморозрахунки ВАТ
«Львівенергоремонт» з вказаними
підприємствами проводилися векселями.
Якщо виданий вексель індосується на
користь векселедавця або іншої особи в
оплату за раніше відпущені товари, то в
бухгалтерському обліку у продавця
погашається дебіторська
заборгованість, зобов'язання щодо якої
було забезпечено цим векселем. Така
безгрошова форма розрахунків підпадає
під визначення «бартерна операція».
При цьому, відповідач посилається на п.
1.19 ст. 1 Закону України від 28.12.1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР).

Враховуючи вищенаведене, податковий
орган дійшов висновку про порушення
позивачем пп. 11.3.4 п.11.3 ст.11 Закону №
334/94-ВР.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в акті перевірки
відсутній опис господарських операцій,
посилання на первинні документи та
розрахунки, які обґрунтовують факт
виявленого порушення, відповідно до
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного
законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності -
юридичними особами, їх філіями,
відділеннями та іншими відокремленими
підрозділами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 16.09.2002 року №429
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 29.12.2002 року за № 1023/7311).

В процесі судового розгляду позивачем
було подано заяву про зміну та
зменшення позовних вимог щодо
проведених позивачем
взаєморозрахунків векселями по
господарських операціях з ВАТ
«Львівський хімічний завод» та ВАТ
«Універмаг «Львів», що призвело до
заниження валового доходу позивача на
суму 29166,67 грн.

В п. 2.2. акту перевірки зазначено, що
позивачем зайво включено до складу
валових витрат в 1 півріччі 2001 року та 1
півріччі 2002 року суму безнадійної
заборгованості у розмірі 1105300,00 грн., в
тому числі заборгованість ПП «Сенат» -
767800,00 грн. та ВАТ «Промислова група
«Корал» - 337500,00 грн.

Вказана заборгованість виникла в
результаті господарських операцій:
відповідно до договору-доручення №
5035/1348 від 17.03.1997 року позивач доручив ПП
«Сенат» здійснити реалізацію векселів
НДЦ на загальну суму по номінальній
вартості 2000000,00 грн. Вказані векселі
передані згідно актів прийому-передачі
від 07.04.1997 року та від 24.04.1997 року. Згідно
вказаного договору-доручення ПП
«Сенат» повинен був перерахувати кошти
за векселі на розрахунковий рахунок
Позивача. Зазначене зобов'язання
виконано ним частково і кошти
перераховано в сумі 778285,14 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та
враховуючи норми п. 12.1.1 ст. 12 Закону
№334/94-ВР, колегія суддів погоджується
із висновками судів про те, що
позивачем правомірно віднесено до
валових витрат заборгованість ПП
«Сенат» та ВАТ «Промислова група
«Корал», як безнадійну.

Разом з тим, беручи до уваги ч.1 ст. 70
Уніфікованого Закону по перевідних
векселях та простих векселях,
введеного Женевською Конвенцією 1930
року, термін позовної давності для
звернення за погашенням векселів
встановлено в три роки з дня платежу, а
як вбачається з актів
приймання-передачі векселів, по
векселях, які передавалися ПП «Сенат»
датою погашення (оплати) векселів
встановлено 04.05.1997 року та 21.08.1997 року,
за векселями, які передані ВАТ
«Промислова група «Корал» - 25.07.1997 року
та 21.08.1997 року. Таким чином, станом на 1
півріччя 2001 року та 2002 року (періоди
віднесення безнадійної заборгованості
до валових витрат) по зобов'язаннях за
вказаними векселями минув строк
позовної давності.

Крім того, відповідно до п. 1.3
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України № 59 від 13.03.1998 року,
відмітки в посвідченні про відрядження
щодо прибуття та вибуття працівника
завіряються тією печаткою, якою
користується у своїй господарській
діяльності підприємство для
засвідчення підпису відповідної
службової особи, на яку наказом
(розпорядженням) керівника
підприємства покладено обов'язки
здійснювати реєстрацію осіб, які
вибувають у відрядження та прибувають
з нього.

Проте, в акті перевірки відповідачем не
зазначено, на підставі чого він вважає,
що квадратна чи трикутна печатки
(такими були посвідченні спірні
посвідчення про відрядження) є такими,
що не використовуються підприємством у
господарській діяльності, для
засвідчення підпису відповідальної
особи, на яку наказом (розпорядженням)
по підприємству покладено обов'язки
здійснювати реєстрацію осіб, які
вибувають у відрядження та прибувають
з нього. В самій інструкції не
конкретизовано форму та зміст печатки,
якою можуть ставитися відмітки у
посвідченнях про відрядження. Також, в
акті перевірки відсутня вказівка на те,
що під час перевірки встановлювались
повноваження особи, якою
посвідчувалися записи у посвідченнях.

Вищезазначені обставини також
підтверджуються Висновком № 2540
судово-бухгалтерської експертизи по
господарській справі № 5/1997-3/219 (5/1997-3/219),
який складено 12.12.2005 року, у якому
зазначено, що згідно поданих на
дослідження документів не
підтверджується документальна
обґрунтованість висновку податкової
перевірки ВАТ «Львівенергоремонт» (акт
податкової перевірки від 25.12.2002 року №
26-0/3213), щодо зайвого включення
підприємством до валових витрат сум
дебіторської (безнадійної)
заборгованості по переданих на ПП
«Сенат» та ВАТ «Промислова група
«Корал» векселях, та по яких вказаними
підприємствами не було проведено
оплати.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2012 року
та постанову Господарського суду
Львівської області від 05.07.2006 року по
справі № 5/1997-3/219 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.