Справа № 145/2301/14-а
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/2301/14-а
Провадження №2-а/145/54/2014
ПОСТАНОВА

іменем України

25.12.2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області в складі:

Суддя Ратушняк І. О. , розглянувши у
порядку скороченого провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у місті Вінниці про визнання
неправомірними дій щодо відмови у
призначенні пенсії, обмеженні її
розміру і зобов'язання вчинення певних
дій, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в
якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
померла його дружина - ОСОБА_2, яка із
листопада 2002 року по день смерті
працювала суддею Калинівського
районного суду Вінницької області.

У зв'язку з цим він 03 грудня 2014 року
звернувся до відповідача із заявою про
призначення йому пенсії по втраті
годувальника на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пенсію він просив призначити
відповідно до вимог частини 10 ст. 37
Закону України "Про державну службу" у
розмірі 70 відсотків суми заробітної
плати померлої годувальниці тому, що
чинний Закон України "Про судоустрій і
статус судців" не передбачає такого
виду пенсії, як пенсія у зв'язку з
втратою годувальника.

Для призначення пенсії він подав всі
необхідні документи, зокрема, довідки
територіального управління державної
судової адміністрації про розмір
заробітної плати померлої від 2 грудня
2014 року №4-35/671, №4-35/672, №4-35/673 та № 4-35/674.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" Пенсійний фонд
України і його територіальні
підрозділи здійснюють керівництво та
управління солідарною системою,
проводять збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначають пенсії,
підготовляють документи для їх виплат
та виконують інші управлінські
функції. Вони по суті є органами
державної виконавчої влади і
суб'єктами владних повноважень, а тому
відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Управління Пенсійного фонду України у
м. Вінниці зобов'язане було при
вирішенні його заяви про призначення
пенсії керуватись вимогами Законів
України "Про державну службу", "Про
судоустрій і статус суддів",
зобов'язаний був визнати, що
професійний суддя місцевого суду
загальної юрисдикції є державним
службовцем зі спеціальним статусом та
призначити йому пенсію по втраті
годувальника за нормами ч.10 ст. 37 Закону
України "Про державну службу".

Незважаючи на це, відповідач діяв
протиправно, поза межами правового
поля держави і за рішенням комісії по
розгляду спірних питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій від 12 грудня 2014 року
№85, відмовив йому у призначенні такої
пенсії.

Такі дії відповідача і його рішення від
12.12.2014 №85 вважає незаконними із
наступних підстав.

Статус державного службовця
визначається не посадовими особами
Пенсійного фонду України, а чинним
законодавством. Зокрема у ст. 1 Закону
України "Про державну службу" сказано,
що державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження.

Відповідно до Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" судову
владу в Україні реалізують професійні
судді (ст. 1 Закону), які мають єдиний
статус (ст. 51 Закону), отримують
суддівську винагороду (ст. 129 Закону), а
видатки на утримання суддів у
Державному бюджеті України
визначаються окремим рядком (ч. 3 ст. 142
Закону).

Отже, професійні судді виконують
функції держави, тобто здійснюють
правосуддя, і отримують за це державні
кошти, тобто вони є державними
службовцями із спеціальним статусом.

Відповідно до Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року № 283 робота на
посадах суддів зараховується до стажу
державної служби.

Твердження відповідача про те, що суддя
не є державним службовцем і що із
суддівської винагороди не може
обчислюватись пенсія по втраті
годувальника не мають під собою
законних підстав.

У крайньому випадку для таких
правовідносин має застосовуватись
аналогія закону, як це передбачено ч. 1
ст. 8 Цивільного кодексу України.

У нашій державі вже існує
правозастосовна і судова практика
призначення та виплата пенсій по
втраті годувальника за нормами ч. 10 ст.
37 Закону України "Про державну службу" у
випадках смерті професійних суддів, на
їх неповнолітніх дітей.

Зокрема, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд
постановою від 20 травня 2014 року у
справі № 405/2590/13-а визнав неправомірною
дію і зобов'язав Управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
перерахувати та виплачувати пенсію по
втраті годувальника за померлого суддю
у розмірах, визначених ст. 37 Закону
України "Про державну службу".

В описовій частині постанови Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2014 року (К/800/30882/13) констатується
як законний факт отримання пенсії по
втраті годувальника за нормами ст. 37
Закону України "Про державну службу".

Просить визнати протиправними дії
управління Пенсійного фонду України у
місті Вінниці щодо відмови у
призначенні йому пенсії по втраті
годувальника за нормами ч. 10. ст. 37
Закону України "Про державну службу" та
скасувати як незаконне рішення комісії
по розгляду спірних питань, пов'язаних
з призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій управління Пенсійного
фонду України у м. Вінниці від 12 грудня
2014 року №85.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у місті Вінниці
призначити та виплачувати йому пенсію
по втраті годувальника на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за нормами ч. 10 ст. 37 Закону
України "Про державну службу" в розмірі
70 відсотків суми заробітної плати
померлої годувальниці (18270,00 грн. (
посадовий оклад 12180,00 грн. + надбавки за
вислугу років 6090,00 грн.) + 2013,07 грн. (
виплати, обчисленні відповідно до
постанови КМУ від 31.05.2000р. №865 ) = 20283,07
грн. х 0,70 = 14198,14 грн.) згідно довідок
територіального управління державної
судової адміністрації у Вінницькій
області від 2 грудня 2014 року №4-35/671,
№4-35/672, №4-35/673 та №4-35/674.

Просить звернути постанову суду до
негайного виконання.

Відповідачем надано письмові
заперечення, відповідно до яких в
задоволенні позовних вимог позивача
просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вважаю,
що позов слід задоволити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади. У справах щодо оскарження рішень
суди перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-1У від 09.07.2003 пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по III групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на.
утриманні годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" Пенсійний фонд
України і його територіальні
підрозділи здійснюють керівництво та
управління солідарною системою,
проводять збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначають пенсії,
підготовляють документи для їх виплат
та виконують інші управлінські
функції. Вони по суті є органами
державної виконавчої влади і
суб'єктами владних повноважень, а тому
відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
державну службу" державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
державних коштів. Ці особи є
державними службовцями і мають
відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" судову
владу реалізовують професійні судді
та, у визначених законом випадках,
народні засідателі і присяжні шляхом
здійснення правосуддя в рамках
відповідних судових процедур.

Відповідно до ст.51 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" суддею
є громадянин України, який відповідно
до Конституції України та цього Закону
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до ч.1 ст.129 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
суддівська винагорода регулюється цим
Законом, Законом України "Про
Конституційний Суд України" та не може
визначатися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.142 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" фінансування всіх судів в
Україні здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України. Бюджетні
призначення на утримання судів
належать до захищених статей видатків
Державного бюджету України. Функції
головного розпорядника коштів
Державного бюджету України щодо
фінансового забезпечення діяльності
судів здійснюють: Конституційний Суд
України, Верховний Суд України, вищі
спеціалізовані суди - щодо фінансового
забезпечення діяльності цих органів;
Державна судова адміністрація України
- щодо фінансового забезпечення
діяльності всіх інших судів загальної
юрисдикції, діяльності Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України, органів суддівського
самоврядування, Національної школи
суддів України та Державної судової
адміністрації. Видатки на утримання
судів у Державному бюджеті України
визначаються окремим рядком щодо
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, а також у цілому
за кожним видом та спеціалізацією щодо
місцевих та апеляційних судів. Видатки
кожного місцевого та апеляційного суду
всіх видів та спеціалізації
визначаються у Державному бюджеті
України в окремому додатку.

Відповідно до ст.37 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від
05.11.1991 право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38). При
цьому дітям пенсії призначаються
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року
померла дружина позивача ОСОБА_2, яка із
листопада 2002 року по день смерті
працювала суддею Калинівського
районного суду Вінницької області, що
стверджується довідками ТУ ДСА у
Вінницькій області (а.с.8, 9, 10).

03 грудня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до управління Пенсійного
фонду України у місті Вінниці із заявою
про призначення йому пенсії по втраті
годувальника на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до вимог
частини 10 ст. 37 Закону України "Про
державну службу" у розмірі 70 відсотків
суми заробітної плати померлої
годувальниці тому, що чинний Закон
України "Про судоустрій і статус
суддів" не передбачає такого виду
пенсії, як пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Син померлої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
відповідно до ст.37 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" має право на
пенсію в разі втрати годувальника -
матері ОСОБА_2

За правилами ст.37 Закону № 1058-1V пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Разом з тим, враховуючи статус
померлого - судді, при вирішенні
питання стосовно призначення пенсії у
зв'язку з втратою годувальника слід
враховувати норми спеціальних Законів.

Так, спеціальним законом, що регулює
гарантії соціального захисту суддів є
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів".

Частиною першою статті 138 цього Закону
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
"Про державну службу" або, за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

Отже, за певних підстав у частині
пенсійного забезпечення судді
прирівняні до державних службовців.

Закон України "Про державну службу" №
3723-ХІІ від 16.12.1993 визначає загальні
засади діяльності, а також статус
державних службовців, які працюють в
державних органах та їх апараті.

У разі смерті особи у період
перебування на державній службі за
наявності у померлого годувальника
стажу державної служби не менше 10 років
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям - незалежно
від того, чи були вони на утриманні
померлого годувальника), призначається
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
на одного непрацездатного члена сім'ї у
розмірі 70 відсотків суми заробітної
плати померлого годувальника, з якої
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а на двох і більше членів
сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних
членів сім'ї належать особи, зазначені
у статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України "Про деякі
питання вдосконаленні визначення
розмірів заробітку для обчислення
пенсії" від 31.05.2000 року № 865 посадовий
оклад, надбавка за ранг або
кваліфікаційні класи, класний чин або
спеціальні звання, за вислугу років при
призначенні пенсії відповідно до ЗУ
"Про державну службу" враховуються в
розмірах, що виплачуються на день
звільнення з роботи, що дає право на
відповідний вид пенсії, а згідно з п.п.2
п. 4 цієї ж постанови, посадовий оклад,
надбавки за ранг та вислугу років
враховуються в розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України на момент
виникнення права на перерахунок за
відповідною посадою та рангом на
момент призначення (перерахунку)
пенсії.

На всі виплати, включені в довідки,
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" судову
владу в Україні реалізують професійні
судді (ст. 1 Закону), які мають єдиний
статус (ст.51 Закону), отримують
суддівську винагороду (ст.129 Закону), а
видатки на утримання суддів у
Державному бюджеті України
визначаються окремим рядком (ч.3 ст. 142
Закону).

Професійні судді виконують функції
держави, тобто здійснюють правосуддя, і
отримують за це державні кошти,
відповідно до Порядку обчислення стажу
державної служби, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 травня 1994 року № 283 робота на
посадах суддів зараховується до стажу
державної служби, а тому твердження
відповідача про те, що суддя не є
державним службовцем і що із
суддівської винагороди не може
обчислюватись пенсія по втраті
годувальника не мають під собою
законних підстав.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги, що на момент смерті ОСОБА_2
перебувала на посаді судді
Калинівського районного суду
Вінницької області, вважаю
безпідставним посилання відповідача
про відсутність у позивача права на
призначення та виплату пенсії
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
державну службу" у зв'язку з втратою
годувальника у розмірі 70 % від суми
заробітної плати померлого
годувальника.

Відповідно до довідок
територіального управління державної
судової адміністрації у Вінницькій
області від 2 грудня 2014 року №4-35/671,
№4-35/672, №4-35/673 та №4-35/674 (а.с.8-11)
заробітна плата померлої годувальниці
ОСОБА_2 станом на 27.11.2014 р. становила
18270,00 грн. (посадовий оклад 12180,00 грн. +
надбавки за вислугу років 6090,00 грн.) +
2013,07 грн. (виплати, обчисленні
відповідно до постанови КМУ від 31.05.2000р.
№865 ) = 20283,07 грн. 70% вказаної суми
становить 14198,14 грн.

Призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника здійснювалось на
підставі поданих до Пенсійного фонду
документів, які підтверджують статус
померлого і свідчать про наявність
передбачених законом підстав для
призначення пенсії відповідно до
Закону України "Про державну службу", а
тому дії відповідача щодо відмови у
призначенні позивачу пенсії по втраті
годувальника за нормами ч. 10 ст. 37
Закону України "Про державну службу" є
протиправними, рішення комісії по
розгляду спірних питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій управління Пенсійного
фонду України у м. Вінниці від 12 грудня
2014 року №85 підлягає скасуванню як
незаконне, відповідно вимоги позивача
про зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у місті Вінниці
призначити та виплачувати пенсію по
втраті годувальника на сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за нормами ч. 10 ст. 37 Закону
України "Про державну службу",
підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.256 КАС України
постанову слід звернути до негайного
виконання.

Керуючись ст. 7-12, 69, 71, 159-163, 183-2, 256 КАС
України, ст.1, 51, 129, 142 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №
2453-VI, ст.1 Закону України "Про державну
службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993, ст.37 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" №
1788-XII від 05.11.1991, ст.с.36, 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" № 1058-ІУ від
09.07.2003, -

постановив :

Позов задоволити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у місті
Вінниці щодо відмови у призначенні
ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника
за нормами ч.10 ст. 37 Закону України "Про
державну службу" та скасувати як
незаконне рішення комісії по розгляду
спірних питань, пов'язаних з
призначенням (перерахунком) та
виплатою пенсій управління Пенсійного
фонду України у м. Вінниці від 12 грудня
2014 року №85.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у місті Вінниці
призначити та виплачувати ОСОБА_1
пенсію по втраті годувальника на сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за нормами ч. 10 ст.
37 Закону України "Про державну службу" в
розмірі 70 відсотків від суми
заробітної плати померлої
годувальниці, що складає 14198,14 грн. (18270,00
грн. ( посадовий оклад 12180,00 грн. +
надбавки за вислугу років 6090,00 грн.) +
2013,07 грн. ( виплати, обчисленні
відповідно до постанови КМУ від 31.05.2000р.
№865 ) = 20283,07 грн. х 0,70) з часу звернення до
УПФУ.

Постанову суду звернути до негайного
виконання.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Тиврівський районний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Ратушняк І. О.