Справа № 2а-174/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Справа № 141054/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Глушка І.В., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового
засідання Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області і
Управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області на
постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області, Управління
праці та соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання нарахувати
і виплатити кошти, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області і
Управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області, яким
просив: визнати протиправними дії
відповідачів; зобов'язати Головне
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області провести
перерахунок та виплатити йому
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. ст. 49, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з моменту
призначення йому пенсії до дня
прийняття рішення у справі, а також
призначити (встановити) і виплачувати
йому таку пенсію у вказаному розмірі
надалі; зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області нарахувати та виплатити на
його користь недоотриману суму
одноразової грошової допомоги на
оздоровлення за 2010 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат з моменту
виникнення у нього права на цю
допомогу, а також призначити
(встановити) і виплачувати йому таку
допомогу у вказаному розмірі надалі.

Постановою Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2011 року позов задоволено
частково: визнано протиправними
відмови відповідачів щодо нарахування
та здійснення перерахування ОСОБА_1
раніше призначеної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю та
щорічної допомоги на оздоровлення, як
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1 як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи третьої
категорії, додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю згідно вимог ст. ст.
49, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 25% від
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за період з
21.07.2010 року до 27.04.2011 року включно, з
урахуванням виплачених за вказаний
період сум; зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області провести перерахунок та
здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
трьох мінімальних зарплат за період з
21.07.2010 року до 27.04.2011 року включно
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням виплачених за вказаний
період сум; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
відповідачі неправомірно виплачували
позивачу додаткову пенсію та щорічну
допомогу на оздоровлення в нижчому
розмірі від встановленого
законодавством та безпідставно
відмовили йому у перерахунку вказаних
виплат, в зв'язку з чим позовні вимоги є
підставними і відповідачів слід
зобов'язати провести позивачу
перерахунок вказаних виплат. Разом з
тим, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню в межах встановленого ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України шестимісячного строку для
звернення до адміністративного суду.

Постанову в частині задоволення
позовних вимог в апеляційному порядку
оскаржили відповідачі.

Управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області оскаржило
постанову в частині позовних вимог про
нарахування і виплату одноразової
грошової допомоги на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Вважає, що
в цій частині постанова прийнята з
порушенням норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову
скасувати і закрити провадження у
справі.

Головне управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області
оскаржило постанову в частині позовних
вимог про нарахування і виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вважає, що в цій частині суд порушив
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційних
скарг відповідачі зазначають, що
спірні соціальні допомоги
нараховувались і виплачувались
позивачу в порядку і розмірах,
передбачених чинним на той час
законодавством, в межах бюджетних
асигнувань.

Постанова в частині відмови у
задоволенні позовних вимог не
оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 195
Кодексу адміністративного судочинства
України в апеляційному порядку не
переглядається.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційні
скарги слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 є учасником
ліквідації наслідків аварії
Чорнобильській АЕС у 1990 році і належить
до ІІІ категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до ІІІ категорії, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі № 1-28/2008 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апелянта про те, що після
прийняття Конституційним Судом
України зазначеного рішення не
прийнято нормативно-правового акта про
відновлення дії, зокрема, ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в редакції, яка діяла до внесення змін
до даних норм, а тому порядок
обчислення розмірів пенсій особам, на
яких поширюється дія цього Закону, є
неврегульованим.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення п. 28
Розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакцію ст. 51 вказаного
Закону, тому з дня прийняття даного
рішення діє його попередня редакція.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про підставність
адміністративного позову в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок і виплату належної
позивачу додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до
положень ст. ст. 49, 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
правомірність задоволення цих вимог
судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З врахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем
неправомірно та всупереч вимогам
зазначеного Закону здійснено
розрахунок пенсії позивача відповідно
до постанов Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та від 16.07.2008 року № 654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», оскільки з
врахуванням загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, при
розрахунку державної та додаткової
пенсії позивача підлягає застосуванню
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
встановлений законом про Державний
бюджет України на відповідний рік, на
підставі якого і має визначатися
мінімальний розмір пенсії за віком.

У вказаному Законі викладено основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії
є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень.
Тому звуження підзаконним актом змісту
та обсягу права, наданого зазначеним
вище Законом, є неправомірним і
безпідставним.

Крім того, із змісту ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
випливає, що під час визначення розміру
пенсії та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу
їх нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до переконання, що положення
ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 3 ст. 67 зазначеного
Закону у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
колегії суддів свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

Враховуючи наведені вище обставини,
положення нормативно-правових актів та
межі апеляційного перегляду
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає
правильним та обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про наявність
підстав для зобов'язання Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до ст. ст. 49, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком за період з 21.07.2010 року
до 27.04.2011 року включно, з урахуванням
виплачених за вказаний період сум.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС виплачується
щорічна допомога на оздоровлення у
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат.

Однак, як встановив суд, у 2010 році
зазначена допомога позивачу не була
виплачена.

Згідно з пп. 11 п. 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено в такій редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

Зазначеною нормою були внесені зміни
до ст. 48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зокрема, в частині
встановлення розміру щорічної
допомоги на оздоровлення.

Однак зазначені вище положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
визнані неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008.

Тобто з дня прийняття Конституційним
Судом України зазначеного рішення
відповідно до положень ч. 2 ст. 152
Конституції України відновлена
редакція ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка була
чинною до внесення змін до неї і в
подальшому зміни до цієї статті не
вносились, тому виплата позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення була
встановлена в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат і дану
суму відповідач був зобов'язаний
нарахувати та виплатити позивачу.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Враховуючи наведені вище обставини,
положення нормативно-правових актів та
межі апеляційного перегляду
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що виплата позивачу щорічної
грошової допомоги на оздоровлення у 2010
році здійснена відповідачем з
порушенням вимог законодавства.

При цьому, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції безпідставно
зобов'язав Управління праці та
соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області провести перерахунок та
здійснити виплату ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
трьох мінімальних зарплат за період з
21.07.2010 року до 27.04.2011 року, оскільки
зазначена допомога є разовою виплатою,
а не періодичною, і її виплата
здійснюється кожного року.

Тому встановивши, що, як зазначено вище,
у 2010 році позивачу вказана допомога
протиправно не була виплачена, колегія
суддів дійшла висновку, що Управління
праці та соціального захисту населення
Галицької районної державної
адміністрації Івано-Франківської
області слід зобов'язати і виплатити її
на користь позивача за цей рік в
розмірі, встановленому зазначеним
Законом.

Крім того, як встановив суд, позивач не
заявляв вимог про виплату даної
допомоги за 2011 рік.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції, правильно вирішивши
спір по суті, неправильно застосував
норми матеріального і процесуального
права, що відповідно до ч. 2 ст. 201
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для зміни
оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, п.
2 ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області та
Управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області залишити
без задоволення.

Постанову Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 27
квітня 2011 року у справі № 2а-174/11/0904 -
змінити, виклавши четвертий абзац
резолютивної частини постанови в
наступній редакції: «Зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Галицької районної
державної адміністрації
Івано-Франківської області нарахувати
і виплатити ОСОБА_1 разову щорічну
грошову допомогу на оздоровлення за 2010
рік відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
трьох мінімальних зарплат, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної на момент виплати».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
І.В. Глушко

Л.Я. Гудим