Справа № 826/12426/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерсорс"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерсорс"
до Департаменту екології та природних
ресурсів Закарпатської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними дій, зобов'язати вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерсорс" (далі - ТОВ
"Інтерсорс") звернувся до суду з позовом
до Департаменту екології та природних
ресурсів Закарпатської обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними дій щодо відмови у
видачі дозволу на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами від 03 липня 2014
року № 479/03-01 та зобов'язання надати
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерсорс" звернувся
з апеляційною скаргою, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким адміністративний позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 15
жовтня 2010 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтерсорс" отримало
дозвіл на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами №-970.

15 травня 2014 позивач звернувся до
Департаменту екології та природних
ресурсів Закарпатської обласної
державної адміністрації з заявою про
видачу нового дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами.

Листом від 23 травня 2014 року №594/03-01
Департамент екології та природних
ресурсів Закарпатської обласної
державної адміністрації відмовив
позивачу у видачі дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами, у
зв'язку з поданням неповного пакету
документів для отримання згадуваного
дозволу.

26 червня 2014 року позивач повторно
звернувся до Департаменту екології та
природних ресурсів Закарпатської
обласної державної адміністрації з
заявою про видачу нового дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами.

Листом від 03 липня 2014 року №479/03-01
позивачу відмовлено у видачі дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, у зв'язку з поданням
неповного пакету документів для
отримання дозволу, а саме: не подано в
департамент екології повідомлення
місцевої державної адміністрації про
відсутність зауважень громадських
організацій та громадян щодо отримання
дозволу.

В листі вказано, що у зв'язку з тим, що
ТОВ "Інтерсорс" не в повному обсязі
усунені причини, що стали підставою для
попередньої відмови у видачі дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря та не враховані
зауваження громадськості під час його
доопрацювання, Департамент екології та
природних ресурсів Закарпатської
обласної державної адміністрації на
підставі п. 5 ст. 4-1 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності»,
Департаментом відмовлено позивачу у
видачі дозволу.

Не погоджуючись з відмовою відповідача
видати дозвіл на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
вважаючи її протиправною, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря» від 16
жовтня 1992 року № 2707-XII, викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися після отримання
дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

В силу ст. 4-1 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» від 06
вересня 2005 року № 2806-IV, порядок видачі
документів дозвільного характеру або
відмови в їх видачі, переоформлення,
видачі дублікатів, анулювання
центральними органами виконавчої
влади, їх територіальними
(регіональними, місцевими) органами
встановлюється Кабінетом Міністрів
України за поданням відповідного
дозвільного органу, погодженим з
уповноваженим органом, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Порядок
видачі документів дозвільного
характеру або відмови в їх видачі,
переоформлення, видачі дублікатів,
анулювання, видача або відмова у видачі
яких законами України віднесена до
повноважень органів місцевого
самоврядування, встановлюється їх
рішенням за погодженням з
територіальними (місцевими) органами
центральних органів виконавчої влади,
що здійснюють регулювання у
відповідній сфері, та територіальними
органами уповноваженого органу, а у
випадках, передбачених законом, - на
підставі типових порядків,
затверджених Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 7 вищевказаного Закону,
видача (переоформлення, видача
дублікатів, анулювання) документів
дозвільного характеру, оформлених
регіональними та місцевими
дозвільними органами, здійснюється в
дозвільному центрі державним
адміністратором за принципом
організаційної єдності. До заяви
додаються: документи, необхідні для
видачі документа дозвільного
характеру, передбачені законодавством,
яким регулюються відносини щодо
одержання такого документа.
Документами, необхідними для видачі
документа дозвільного характеру,
можуть визначатися документи, що
безпосередньо пов'язані з
підтвердженням можливості суб'єкта
господарювання провадити певні дії
щодо здійснення господарської
діяльності або види господарської
діяльності. Забороняється вимагати від
заявника для одержання документа
дозвільного характеру документи, не
передбачені законодавством.

Регіональні та місцеві дозвільні
органи протягом не більше ніж десять
робочих днів з дня одержання від
державного адміністратора заяви та
документів, що додаються до неї, якщо
інше не передбачено законом,
оформлюють відповідний документ
дозвільного характеру або письмове
повідомлення суб'єкту господарювання
про відмову у видачі документа
дозвільного характеру та передають
протягом одного робочого дня
відповідні документи (письмове
повідомлення) державному
адміністратору.

У письмовому повідомленні про відмову
у видачі документа дозвільного
характеру зазначаються передбачені
законом підстави для такої відмови.

Так, порядок проведення та оплати
робіт, пов'язаних з видачею дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, обліку підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
які отримали такі дозволи визначено
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2002 року №302.

Відповідно до п. 4 Порядку №302, для
отримання дозволу суб'єкт
господарювання: оформляє заяву; готує
документи, в яких обґрунтовуються
обсяги викидів забруднюючих речовин;
проводить інвентаризацію стаціонарних
джерел викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, видів та обсягів
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, пилогазоочисного
обладнання; проводить оцінку впливу
викидів забруднюючих речовин на стан
атмосферного повітря на межі
санітарно-захисної зони; розробляє
плани заходів щодо: досягнення
встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів для
найбільш поширених і небезпечних
забруднюючих речовин; охорони
атмосферного повітря на випадок
виникнення надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру;
ліквідації причин і наслідків
забруднення атмосферного повітря;
остаточного припинення діяльності,
пов'язаної з викидами забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, та
приведення місця діяльності у
задовільний стан; запобігання
перевищенню встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів у процесі
виробництва; здійснення контролю за
дотриманням встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин та умов дозволу
на викиди; обґрунтовує розміри
нормативних санітарно-захисних зон,
проводить оцінку витрат, пов'язаних з
реалізацією заходів щодо їх створення;
проводить оцінку та аналіз витрат,
пов'язаних з реалізацією запланованих
заходів щодо запобігання забрудненню
атмосферного повітря; готує інформацію
про отримання дозволу для ознайомлення
з нею громадськості відповідно до
законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», підставами
для відмови у видачі документа
дозвільного характеру є: подання
суб'єктом господарювання неповного
пакета документів, необхідних для
одержання документа дозвільного
характеру, згідно із встановленим
вичерпним переліком; виявлення в
документах, поданих суб'єктом
господарювання, недостовірних
відомостей; негативний висновок за
результатами проведених експертиз та
обстежень або інших наукових і
технічних оцінок, необхідних для
видачі документа дозвільного
характеру.

Законом можуть встановлюватися інші
підстави для відмови у видачі
документа дозвільного характеру.

Письмове повідомлення дозвільного
органу про відмову у видачі документа
дозвільного характеру надається
суб'єкту господарювання особисто або
надсилається поштовим відправленням з
описом вкладення (письмове
повідомлення місцевого дозвільного
органу надається державному
адміністратору) із зазначенням
передбачених законом підстав для такої
відмови у строк, встановлений для
видачі документа дозвільного
характеру.

У разі усунення суб'єктом
господарювання причин, що стали
підставою для відмови у видачі
документа дозвільного характеру,
повторний розгляд документів
здійснюється дозвільним органом у
строк, що не перевищує п'яти робочих
днів з дня отримання відповідної заяви
суб'єкта господарювання, документів,
необхідних для видачі документа
дозвільного характеру, і документів,
які засвідчують усунення причин, що
стали підставою для відмови у видачі
документа дозвільного характеру, якщо
інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатом розгляду заяви ТОВ
"Інтерсорс" від 15 травня 2014 року, листом
від 23 травня 2014 року №594/03-01 Департамент
екології та природних ресурсів
Закарпатської обласної державної
адміністрації позивачу відмовив у
видачі дозволу на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами.

Також, за результатом розгляду заяви
позивача від 26 червня 2014 року листом
від 03 липня 2014 року №479/03-01 позивачу
було вдруге відмовлено у видачі
дозволу.

Тобто, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що подані позивачем заяви про надання
дозвільного документу були вирішені
відповідачем в межах строку,
встановленого ст. 4-1 Закону України
«Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності».

Так, судом встановлено, що згідно листа
від 27 квітня 2014 року № 03-21/С-569
Берегівська міська рада Закарпатської
області надіслала до Департаменту
екології та природних ресурсів
Закарпатської обласної державної
адміністрації скарги мешканців м.
Берегово щодо функціонування ТОВ
«Інтерсорс».

Крім того, 25 червня 2013 року Берегівська
міська рада Закарпатської області
звернулась з листом № 03-21/С-689 до
Департаменту екології та природних
ресурсів Закарпатської обласної
державної адміністрації, до якого
додано інші скарги мешканців із 303
підписами на діяльність ТОВ
«Інтерсорс». При цьому, Берегівська
міська рада Закарпатської області
просила роз'яснити можливість надання
листа-повідомлення стосовно отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, якщо існують скарги від
мешканців міста Берегове.

04 липня 2014 року Департамент екології та
природних ресурсів Закарпатської
обласної державної адміністрації
надав відповідь Брегівській міській
раді та зазначив, що місцеві
держадміністрації зобов'язані
повідомити дозвільний орган про
результати публічного обговорення
громадськістю намірів суб'єкта
господарювання отримати дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами.

Згідно п. 7 Порядку № 302, місцеві
держадміністрації розглядають
зауваження громадських організацій, у
разі потреби організовують проведення
їх публічного обговорення і протягом 30
календарних днів з дати опублікування
інформації про намір суб'єкта
господарювання отримати дозвіл
повідомляють про це орган, який видав
дозвіл. Органи, які видавали дозвіл,
аналізують зауваження та у разі
необхідності пропонує суб'єкту
господарювання врахувати їх під час
підготовки дозволу до видачі.

Відповідно до п. 8 Порядку № 302, орган,
який видав дозвіл, протягом 30
календарних днів розглядає заяву та
документи на отримання дозволу і у разі
відсутності зауважень видає дозвіл. У
разі наявності зауважень документи
повертаються суб'єкту господарювання з
викладом їх змісту та зазначенням
терміну повторного подання.

Тобто, повноваження щодо призначення
та проведення громадських слухань з
приводу отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря належать місцевим державним
адміністраціям за наслідками розгляду
зауважень громадських організацій.

При цьому, встановивши наявність таких
негативних зауважень, дозвільний орган
повинен їх проаналізувати та, у разі
необхідності, запропонувати суб'єкту
господарювання врахувати їх під час
підготовки дозволу до видачі.

Так, матеріали справи свідчать, що до
Берегівської міської ради
Закарпатської області неодноразово
надходили скарги мешканців м. Берегове
на діяльність ТОВ «Інтерсорс».

Разом з тим, в матеріалах справи
відсутні докази розгляду Берегівською
міською радою Закарпатської області
зауважень (скарг) громадян та докази
проведення відповідних перевірок
роботи підприємства, за наслідками
яких було б підтверджено чи
спростовано факти, викладені у
зауваженнях (скаргах).

Таким чином, колегія суддів вважає, що у
Департаменту екології та природних
ресурсів Закарпатської обласної
державної адміністрації існували
обґрунтовані перешкоди для видачі
дозволу ТОВ «Інтерсорс», а саме:
неподання повідомлення про
відсутність зауважень громадських
організацій та громадян щодо отримання
дозволу.

З приводу доводів апелянта про те, що у
п. 7 Порядку № 302 мова іде лише про
можливість розгляду зауважень
громадських організацій, а не громадян
окремо, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, відповідно до п. 5 Порядку № 302,
суб'єкт господарювання, об'єкт якого
належить до першої групи, для отримання
дозволу подає Мінприроди, а суб'єкт
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, -
дозвільному центру у письмовій та в
електронній формі документи,
підготовлені відповідно до
затвердженої Мінприроди Інструкції
про загальні вимоги до оформлення
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів, для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами для підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців, а
також вміщує в місцевих друкованих
засобах масової інформації
повідомлення про намір отримати дозвіл
із зазначенням адреси місцевої
держадміністрації, до якої можуть
надсилатися зауваження громадських
організацій та окремих громадян.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що Порядком № 302
передбачено право звернення із
зауваженнями на діяльність того чи
іншого суб'єкта господарювання не лише
громадських організацій, але й окремих
громадян.

Таким чином, оскільки подання суб'єктом
господарювання неповного пакета
документів, необхідних для одержання
документа дозвільного характеру,
згідно із встановленим переліком
згідно ч. 4 ст. 4-1 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» є підставою
для відмови у видачі документа
дозвільного характеру, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що, відмовляючи
позивачу у видачі дозволу, відповідач
діяв в межах чинного законодавства.

З приводу позовної вимоги про
зобов'язання надати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що питання
видачі дозволу на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря
стаціонарними джерелами відноситься
до виключної компетенції Департаменту
екології та природних ресурсів
Закарпатської обласної державної
адміністрації.

Під дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин .

Так, здійснення дискреційних
повноважень може в деяких випадках
передбачати вибір між здійсненням
певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення
дискреційних повноважень, підлягає
контролю відносно його законності з
боку суду або іншого незалежного
органу. Адміністративний суд,
перевіряючи рішення, дію чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 КАС
України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Дискреційне повноваження це таке
повноваження, яке надає певний ступінь
свободи адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що видача
дозволів є дискреційним повноваженням
відповідача, вчиненню якої передують
етапи подання суб'єктом господарювання
документів та перевірки дозвільним
органом поданих документів.

При цьому, суд не може підміняти
державний орган рішення якого
оскаржуються, приймати замість нього
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, що належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, позовні вимоги Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Інтерсорс" про надання дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами задоволенню також не
підлягають.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерсорс" та
відмову у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інтерсорс"
- залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.