Справа № 9522/11/2070
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р. Справа № 9522/11/2070Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_5,

представників відповідача Шалімової
Л.Ш., Літвіненка С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Вовчанської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014р.
по справі № 9522/11/2070

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Вовчанської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_4, звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив скасувати податкові
повідомлення-рішення Вовчанської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Харківській області від
06.04.2011 року № та № 000081701.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 7 листопада
2011 року позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Вовчанської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача №
від 6 квітня 2011 року та №
від 6 квітня 2011 року задоволено
частково. Скасовано подактове
повідомлення-рішення відповідача №
від 6 квітня 2011 року.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2012 року
апеляційну скаргу Вовчанської
міжрайонної державної податкової
інспекції в Харківській області
залишено без задоволення. Постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 07.11.2011р. по
справі №2а-9522/11/2070 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 30.07.2014 року касаційну скаргу
Вовчанської міжрайонної державної
податкової інспекції задоволено
частково. Постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
07.11.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20.02.2012 у справі № 2а-9522/11/2070
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

27.09.2014 року позивачем надано до суду
першої інстанції заяву про уточнення
позовних вимог, в якій він просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення Вовчанської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Харківській області від
06.04.2011 року № та від 20.04.2011 року №
, прийняті відносно нього.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014 року
адміністративний позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення Вовчанської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Харківській області від
06.04.2011 року № та від 20.04.2011 року №
, прийняті стосовно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
а саме: п.1.15 ст. 1, п.п. 8.1.1 та 8.1.2 п.8.1 ст. 8,
п.19.2 ст. 19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб", п. 56.18 ст. 56, ст. 102
Податкового кодексу України, що
призвело до неправильного вирішення
справи, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Під час судового засідання
представники відповідача підтримали
апеляційну скаргу та просили суд її
задовольнити з підстав, викладених в
ній.

Представник позивача в судовому
засіданні з вимогами апеляційної
скарги не погодився, оскільки вважає,
що постанова суду, прийнята за
наслідками розгляду справи в суді
першої інстанції, є законною та
обґрунтованою.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
прибули в судове засідання,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
фахівцями Вовчанської міжрайонної
державної податкової інспекції у
Харківській області була проведена
позапланова виїзна перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за
період з 01.01.2008 р. по 31.12.2010 р., за
результатами якої 12.03.2011 р. був
складений акт за № 132/17-, де були
зафіксовані порушення вимог
податкового законодавства, а саме:

- пп. 9.12.3. п. 9.12. ст. 9 та п. 7.1. ст. 7 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", у результаті чого ФОП ОСОБА_4 було
нараховано податок з доходів фізичних
осіб в сумі 55989,90 грн.

- ст. 9 Постанови Кабінету Міністрів
України від 01.03.1999 року № 303, якою
затверджено Порядок встановлення
нормативів зборів за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору", абз. "б" пп. 4.1.4. п.
4.1. ст. 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами".

За наслідками вказаного акту перевірки
відповідачем стосовно позивача були
прийняті податкові
повідомлення-рішення, в тому числі: від
06.04.2011 року № , яким було збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
з доходів фізичних осіб з найманих
працівників на суму 63825,40 грн. та від
20.04.2011 року № 000010170 на суму пені 18061,25
коп.

Вказані висновки обґрунтовані тим, що
позивачем під час проведення перевірки
не було надано підтверджуючих
документів на придбання товару, а саме
документів, які підтверджують, що товар
ФОП ОСОБА_4 придбавався у фізичних осіб,
які у встановленому чинним
законодавством порядку зареєстровані
суб'єктами підприємницької діяльності.

Так, у зв'язку з відсутністю у позивача
зазначених документів, відповідач
дійшов висновку, що товар придбавався
позивачем у фізичних осіб (громадян),
тобто осіб, які відповідно до Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" є платниками податку з доходів
фізичних осіб, а ФОП ОСОБА_4 як
податковий агент при виплаті
зазначеним особам грошових коштів за
придбаний товар повинен був утримати
та перерахувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, прийнято оскаржуване
рішення за відсутності передбачених
законом підстав та при невірному
застосування норм законодавства

Колегія суддів частково погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.15. ст. 1 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб", що був
чинний на момент виникнення спірних
правовідносин, податковий агент - це
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична
особа, що є суб'єктом підприємницької
діяльності чи здійснює незалежну
професійну діяльність, яка
використовує найману працю інших
фізичних осіб, щодо виплати заробітної
плати (інших виплат та винагород) таким
іншим фізичним особам.

Відповідно до п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Підпунктом 20.3.2 п. 20.3 ст. 20 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
визначено, що у разі коли податковий
агент до або під час виплати доходу на
користь платника податку не здійснює
нарахування, утримання або сплату
(перерахування) цього податку,
відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок таких дій, покладається на
такого податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкового
зобов'язання або податкового боргу.

Відповідно до п.п. 9.12.3 п. 9.12 ст. 9 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, вважається
податковим агентом найманої нею особи
або фізичної особи, що перебуває з нею у
цивільно-правових відносинах, стосовно
будь-яких оподатковуваних доходів,
нарахованих на користь такої особи,
включаючи будь-які доходи, які кінцево
оподатковуються при їх виплаті.

Таким чином, з огляду на вищезазначене,
фізичні особи-підприємці є податковими
агентами щодо утримання та сплати
податку з доходів фізичних осіб лише
при виплаті доходу фізичній особі, яка
перебуває у трудових або
цивільно-правових відносинах з таким
податковим агентом. Податкові агенти
не мають законодавчих підстав для
утримання податку з доходів фізичних
осіб, виплачуваних фізичним особам,
зареєстрованим у встановленому
законом порядку як суб'єкти
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" від
03.07.1998 року № 727/98, в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, зокрема, для фізичних
осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно положень зазначеного Указу
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
сплачують єдиний податок за ставками,
встановленими місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації у
фіксованому розмірі залежно від виду
діяльності в межах від 20 до 200 гривень
на місяць (п. 2) та не є платниками
податку з доходів фізичних осіб (п. 6).

Отже, суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності та сплачують єдиний податок,
не є платниками податку з доходів
фізичних осіб.

Згідно вказаного Указу суб'єкт малого
підприємництва - фізична особа
зобов'язана вести лише книгу обліку
доходів та витрат.

Відповідно до п.п. 1 та 5 Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 року № 1269
Книга обліку доходів і витрат ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності
- фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із
законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку). При цьому до
Книги заносяться такі відомості:
порядковий номер запису; дата
здійснення операції, пов'язаної з
проведенням витрат і/або отриманим
доходом; суми витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Відповідно до п. 8 наказу Державної
податкової адміністрації України "Про
затвердження Свідоцтва про сплату
єдиного податку та Порядку його видачі"
від 29.10.1999 року № 599 для визначення
результатів власної підприємницької
діяльності на підставі хронологічного
відображення здійснених господарських
і фінансових операцій платник єдиного
податку веде Книгу обліку доходів і
витрат згідно з додатком №10 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.1993 року №12 та
зареєстрованої в Мін'юсті України
09.06.1993 року за №64. При цьому
обов'язковому заповненню підлягають
лише графи "період обліку", "витрати на
виробництво продукції", "сума виручки
(доходу)", "чистий дохід".

Ведення обліку товарних запасів на
складах та/або за місцем їх реалізації,
здійснення продажу лише тих товарів,
які відображені в такому обліку, для
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності платників єдиного податку
чинним законодавством не передбачено.

Графа 3 (витрати) у повній мірі може
стосуватися тільки фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
які знаходяться на загальній системі
оподаткування.

Аналізуючи фактичні обставини справи
та наведені вище норми, колегія суддуів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що обов'язок зберігання
документів, які фіксують кожний факт та
суму придбання продукції (товару),
ідентифікують постачальника,
підтверджують статус постачальника як
фізичної особи-підприємця, на позивача
чинним законодавством не покладено.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, позивач у періоді, що
перевірявся, був платником єдиного
податку та здійснював ведення книги
обліку доходів та витрат. Будь-яких
зауважень щодо ведення (заповнення)
позивачем книги обліку доходів та
витрат відповідач не мав. Також ФОП
ОСОБА_4 відповідно до вимог чинного
законодавства в перевіряємому періоді
сплачував єдиний податок, що не
заперечується відповідачем.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з частини 2 статті 71
цього Кодексу в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження висновків,
відображених в акті перевірки щодо
придбання товару позивачем у фізичних
осіб (громадян) і виплату саме таким
особам доходу . В акті перевірки також
не зазначені конкретні фізичні особи, у
яких позивач придбавав товар, їх
ідентифікаційні та паспортні дані.

Отже, висновки відповідача щодо
придбання позивачем товару у фізичних
осіб, які не зареєстровані
підприємцями та є платниками податку з
доходів фізичних осіб, та про не
утримання позивачем як податковим
агентом з сум грошових коштів
сплаченим таким особам податку з
доходів фізичних осіб, суперечить
положенням Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 11.06.2004 року № 326, що був
чинний на момент проведення перевірки.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції по
відсутність у податкового органу
підстав для визначення грошового
зобов'язання позивачу з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 51060,32 грн.
за порушення ним п.п. 9.12.3 п. 9.12 ст. 9
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", оскільки ФОП ОСОБА_4 не
є платником ринкового збору. Вказані
обставини відповідачем не спростовані.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач прийняв
податкове повідомлення-рішення від
06.04.2011 року № 000071701 щодо збільшення сум
грошових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб на суму 63825, 40 грн.
необґрунтовано з порушенням вимог ст.19
Конституції України та ч.3 ст.2 КАС
України, тому вказане податкове
повідомлення-рішення є протиправним.

При цьому, суд першої інстанції
безпідставно визнав протиправним та
скасував податкове
повідомлення-рішення від 20.04.2011 №
, з огляду на таке.

Відповідно п.56.1, п.56.2 ст 56 Податкового
кодексу України Рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку. . У разі коли платник
податків вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму грошового
зобов'язання або прийняв будь-яке інше
рішення, що суперечить законодавству
або виходить за межі повноважень
контролюючого органу, встановлених цим
Кодексом або іншими законами України,
він має право звернутися до
контролюючого органу вищого рівня із
скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно п. 56.15 ст. 56 Податкового кодексу
України скарга, подана із дотриманням
строків, визначених пунктом 56.3 цієї
статті, зупиняє виконання платником
податків грошових зобов'язань,
визначених у податковому
повідомленні-рішенні (рішенні), на
строк від дня подання такої скарги до
контролюючого органу до дня закінчення
процедури адміністративного
оскарження. Протягом зазначеного
строку податкові вимоги з податку, що
оскаржується, не надсилаються, а сума
грошового зобов'язання, що
оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60
Податкового кодексу України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган скасовує раніше
прийняте податкове
повідомлення-рішення про нарахування
суми грошового зобов'язання або
податкову вимогу;

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2
пункту 60.1 цієї статті, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними з дня
прийняття контролюючим органом
рішення про скасування такого
податкового повідомлення-рішення або
податкової вимоги (п. 60.3 ст. 60
Податкового кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, за
результатами адміністративного
оскарження, рішенням ДПА у Харківській
області від 08.06.2011 року № 1008/Т/25-203
скасовано податкове повідомлення -
рішення Вовчанської МДПІ від 20.04.2011
року № про нарахування пені з
податку на доходи фізичних осіб (т. І,
а.с. 42).

З огляду на те, що вказане податкове
повідомлення-рішення Вовчанської МДПІ
від 20.04.2011 року № на час звернення
позивача до суду та на час вирішення
цієї справи є відкликаним, то
відповідно воно для позивача не
породжує жодних обов'язків, що свідчить
про відсутність підстав для його
скасування у судовому порядку.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції в частині визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 20.04.2011 №
прийнята з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи за цими
позовними вимогами, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про її
скасування у цій частині з прийняттям
нової постанови про відмову у
задоволенні позову за вказаними
вимогами. У іншій частині позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про їх
задоволення, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги у цій
частині не спростовують висновків
рішення суду, а тому підстав для
скасування оскаржуваної постанови у
решті, суд апеляційної інстанції не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Вовчанської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2014р. по
справі № 9522/11/2070 скасувати в
частині визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Вовчанської
міжрайонної державної податкової
інспекції у Харківській області від
20.04.2011 року № .

В цій частині прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В іншій частині постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2014
року по справі № 9522/11/2070 - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М. Повний
текст постанови виготовлений 22.12.2014 р.