Справа № 804/20426/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 р. Справа № 804/20426/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальника В.В.

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Осельського Є.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про стягнення виконавчого
збору від 27.11.2014 року № 45289030, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною та скасування
постанови головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Осельського
Є.С. про стягнення з боржника
виконавчого збору від 27.11.2014 року №
45289030.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 21.11.2014 року позивачем, за
адресою свого проживання (в тому числі
й місцем реєстрації) - м.
Дніпродзержинськ, вул. Наливайка, буд.
23/11, простою кореспонденцією отримано
повідомлення від державного
реєстратора про обтяження його майна,
підставою для чого, як слідувало з
Витягу з реєстру, слугувала відповідна
постанова головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Осельського
Є.С.; 24.11.2014 року за ініціативою позивача
(боржника) його повноважний
представник ОСОБА_1 у приміщенні
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Дніпропетровській області ознайомився
з матеріалами виконавчого провадження
№ 45289030. З постанови про відкриття
виконавчого провадження від 04.11.2014 року
позивачеві (боржникові) стало відомо
про надання останньому 7-денного строку
для добровільного виконання рішення
суду, а саме до 10.11.14р.; 27.11.14р. у зв'язку
із порушенням боржником строку на
добровільне виконання рішення суду
головним державним виконавцем ВПВР
УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області
Осельським Є.С. винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
ВП № 45289030 у розмірі 805975,07 грн., про яку
боржнику (позивачу) стало відомо із
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень. Проте з матеріалів
виконавчого провадження вбачається, що
головним державним виконавцем
Осельським Є.С. надіслана постанову про
відкриття виконавчого провадження за
невірною адресою проживання боржника -
АДРЕСА_1. Таким чином, на думку позивача,
він не був обізнаний про відкриття
виконавчого провадження та надання
йому строку для добровільного
виконання рішення суду, у зв'язку із
чим, у діях (бездіяльності) позивача
(боржника за виконавчим провадженням)
відсутня вина при порушенні строку,
встановленого державним виконавцем
для добровільного виконання рішення
суду.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував. До
суду надав письмові заперечення, в яких
зазначив, що дії щодо винесення
постанови від 27.11.2014 року про стягнення
виконавчого збору по виконавчому
провадженню ВП № 45289030 є правомірними і
були вчинені відповідно до чинного
законодавства.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що на виконанні відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області перебуває
виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Заводським районним
судом м. Дніпродзержинська 08.04.14р., по
справі № 415/10089/12, про стягнення
солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 на
користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості
в розмірі 8 059 750,74 грн.

04.11.2014 року, керуючись ст.ст. 17, 19, 21, 25 ЗУ
«Про виконавче провадження», державним
виконавцем була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження.
Постановою про відкриття виконавчого
провадження боржнику було надано строк
на самостійне виконання до 10.11.2014 року,
додатково боржника було повідомлено
про примусове виконання вимог
виконавчого документа у разі ненадання
останнім документального
підтвердження виконання рішення у
встановлений строк із стягненням
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених ЗУ «Про
виконавче провадження».

11.11.2014 року постанову про відкриття
виконавчого провадження було вручено
позивачу, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення.

27.11.2014 року у зв'язку з невиконанням
виконавчого документа у строк, наданий
на добровільне виконання, державним
виконавцем винесена постанова про
стягнення з боржника виконавчого збору
на суму 805975,07 грн.

02.12.2014 року, у зв'язку з надходженням до
державного виконавця ухвали
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 25.11.2014 року про зупинення
стягнення на підставі виконавчого
листа № 415/10089/12, виданого 08.04.2014 року
Заводським районним судом м.
Дніпродзержинська, винесена постанова
про зупинення виконавчого провадження
ВП №45289030.

Позивач вважає постанову державного
виконавця від 27.11.2014 року, прийняту у
межах примусового виконання
виконавчого провадження ВП № 45289030,
протиправною, у зв'язку із чим,
звернувся до адміністративного суду та
просить скасувати постанову про
стягнення з боржника виконавчого
збору.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606)
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно статті 11 Закону №606 державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.
Крім того, державний виконавець при
здійсненні виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт на
майно боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до положень частин 1, 2
статті 17 Закону №606 примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно ч.1, 2 ст.25 Закону №606 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що згідно ст. 27 ЗУ «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче
провадження» для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення, державний виконавець
розпочинає примусове виконання
рішення.

Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче
провадження» постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю.

Представником відповідача зазначено, з
матеріалів справи вбачається, що
Постанову про відкриття виконавчого
провадження від 04.11.2014 року було
вручено позивачу 11.11.2014 року, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, долученого до
матеріалів справи.

Як було зазначено представником
державної виконавчої служби під час
судового засідання, Постановою
боржнику був наданий строк для
самостійного виконання рішення - до
10.11.2014 року, проте, з боку позивача не
було вчинено дій на самостійне
виконання постанови, не зважаючи на те,
що постанова від 04.11.2014 року боржником
була отримана своєчасно.

На виконання вимог ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» Постанову
про відкриття виконавчого провадження,
було направлено боржнику за адресою,
визначеною виконавчим документом.

Відповідно до вказаної вище норми
Закону України «Про виконавче
провадження» боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача щодо неправомірності та
навмисного відправлення постанови про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, за якою не мешкає боржник,
оскільки адреса, за якою направлена
постанова про відкриття виконавчого
провадження, була вказана у
виконавчому документі, а саме: у
виконавчому листі, виданому Заводським
районним судом м. Дніпродзержинська
17.06.2014 року по справі №
415/10090/12, копія якого долучена до
матеріалів справи, крім того, до уваги
не приймає суд і посилання
представника позивача на ту обставину,
що за адресою, вказаною у виконавчому
документі, постанову про відкриття
виконавчого провадження отримала
неналежна особа, оскільки до обов'язків
державного виконавця не входить
з'ясування обставин фактичного
вручення адресатам кореспонденції, що
направляється відділом ДВС, не
наділений державний виконавець і
відповідними повноваженнями згідно
Закону України «Про виконавче
провадження».

Крім того, як було встановлено в
судовому засіданні, представник
позивача, присутній в судовому
засіданні, особисто ознайомився з
матеріалами справи 24.11.14 року, ще до
винесення оскарженої постанови, однак,
і в період з 24.11.14р. по день винесення
постанови - 27.11.14р. жодних заходів щодо
виконання виконавчого документу
боржником вчинено не було.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчий збір був нарахований з суми
заборгованості, яка не була сплачена
боржником ані в строк для самостійного
виконання, ані в строк, що передував
пред'явленню виконавчого документу на
виконання до органу ДВС.

Також, суд зазначає, що відповідно до
приписів ст. 35 ЗУ «Про виконавче
провадження» за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів.

Проте, як було зазначено представником
відповідача, та підтверджується
матеріалами справи, з моменту набрання
вказаного рішення суду чинності до
моменту відкриття виконавчого
провадження минуло майже рік, що, на
думку суду, є достатнім строком для
виконання рішення суду. Проте жодних
дій, спрямованих на виконання вимог
рішення суду, боржником вчинено не
було, після отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження, з
клопотанням про подовження строку на
добровільне виконання боржник не
звертався.

Таким чином, суд вважає, що державним
виконавцем було правомірно вжито
процесуальних заходів, які передбачені
ЗУ «Про виконавче провадження», як
наслідок, постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору від 27.11.2014
року є такою, що відповідає нормам
чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідач при винесенні
оскаржуваної постанови від 27.11.2014 року
діяв у межах своєї компетенції та на
підставі положень Закону №606, оскільки
у разі самостійного невиконання у
встановлений строк боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження, державний виконавець
повинен вчиняти виконавчі дії,
спрямовані на виконання рішень судів
та інших органів.

З огляду на викладене, перевіривши
оскаржуване рішення на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також враховуючи те, що
вимоги виконавчого документу не
виконані позивачем, суд приходить до
висновку, що постанова відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 27.11.2014р. у виконавчому провадженні
№ 45289030 є такою, що винесена у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав
для задоволення позову.

Керуючись статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про стягнення виконавчого
збору від 27.11.2014 року № 45289030 - відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 24
грудня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник