Справа № 816/2815/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 р.Справа № 816/2815/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового
засідання- Дудки О.А.,

за участю:
представників позивачів - Серьогіної
О.М., Вариченко Г.О.,

представника відповідача - Чайки М.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
13.10.2014р. по справі № 816/2815/14

за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Полтавакондитер"

до Державної податкової інспекції
у м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Полтавакондитер" звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № , №,
№ від 09 липня 2014 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
р. позовні вимоги задоволено частково,
а саме: визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № від 09 липня 2014 року, №
від 09 липня 2014 року; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області № від 09
липня 2014 року в частині зменшення
розміру від'ємного значення податку на
додану вартість на суму 512 554 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
13 жовтня 2014 р. та прийняти нове судове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: вимог Податкового кодексу
України, КАС України та не
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
в квітні - травні 2014 року ДПІ у м.
Полтаві проведено планову виїзну
перевірку ПАТ "Полтавакондитер" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2013
року, за результатами якої складено акт
№ 3941/16-01-22-01-09/00382208 від 20 червня 2014 року.

Згідно висновків вказаного акту
перевірки зафіксовано порушення
позивачем, пункту 44.1 статті 44,
підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток у розмірі 507938,00 грн., пункту 44.1
статті 44 пунктів 198.1., 198.3., 198.6. статті 198,
пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту на суму 519518 грн. та завищено
суму бюджетного відшкодування на суму
499491 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.
Полтаві прийнято податкові
повідомлення-рішення: № від 09
липня 2014 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 634922, 50 грн., в тому
числі 507938 грн. - за основним платежем,
126984, 50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями; № від 09 липня 2014 року,
яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 499491 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 249745,50 грн.; № від 09 липня
2014 року, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 519518 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
податкове повідомлення-рішення №
від 09 липня 2014 року в частині
зменшення від'ємного значення ПДВ на
суму 6964 грн.є законним та
обґрунтованим, а позовні вимоги в цій
частині такими, що не підлягають
задоволенню, решта оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень є
незаконними та необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Надаючи оцінку спірному податковому
повідомленню-рішенню від 09 липня 2014
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 634922,50 грн, в тому
числі 507938,00 грн - за основним платежем,
126984,50 грн. - за штрафними (фінасовими)
санкціями, суд першої інстанції
виходив з того, що між ПАТ
"Полтавакондитер" (замовник) та ТОВ
"АТБ-маркет" (виконавець) було укладено
договори №35651 від 01 січня 2012 року та №
35651 від 01 січня 2013 року про надання
послуг, згідно з якими ТОВ "АТБ-маркет"
зобов'язувався надати ПАТ
"Полтавакондитер" послуги, а ПАТ
"Полтавакондитер"- прийняти та оплатити
вказані послуги.

У додатках до договорів визначено
перелік послуг (визначення обсягів
продажів в кількісному та грошовому
виразі, визначення залишків продукції
в магазинах, що беруть участь у
дослідженні, визначення відносної
динаміки продажу продукції
постачальника у торговій мережі,
проведення кількісного маркетингового
дослідження у форматі польового
анкетування (закриті, відкриті
питання), проведення телефонного
опитування респондентів, проведення
фокус-груп, дослідження факторів
вибору торгової точки для покупки
різних товарних груп, дослідження
відношення споживачів до найменування
торгових марок, упаковки товарів,
он-лайн опитування споживачів на
підставі розробленої анкети з
фіксованою кількістю питань та ін.) ,
одиницю виміру та вартість.

На виконання договорів позивачем
отримано від ТОВ "АТБ-маркет" послуги
та проведено їх оплату, про що свідчать
долучені до матеріалів справи копії
актів здачі-прийняття виконаних робіт,
доданих до них звітів про проведені
маркетингові дослідження, складених
помісячно. Операції з придбання
маркетингових послуг відображено
позивачем у бухгалтерському обліку.

04 жовтня 2010 року позивачем укладено з
ТОВ "Діад" договір про надання
маркетингових послуг № 81/03-10,
відповідно до якого ТОВ "Діад"
зобов'язувався надати ПАТ
"Полтавакондитер" маркетингові
послуги, а ПАТ "Полтавакондитер"-
прийняти та оплатити їх.

Із додатків до договору встановлено, що
змістом послуг ТОВ «Діад» було
розміщення продукції ТМ «Домінік» при
касовій зоні торгових точок різних
підприємств м. Донецька та Донецької
області.

В ході виконання господарських
операцій сторонами підписано акти
виконаних робіт, ТОВ «Діад» видано
позивачу податкові накладні.

Колегія суддів вважає, що зазначені
обставини судом першої інстанції
встановлено вірно.

Відповідно до пункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
(в редакції, чинній на час виникнення і
існування спірних правовідносин),
об'єктом оподаткування є: прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27. пункту 14.1.
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1. статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із:
витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1. пункту
138.1. статті 138 Податкового кодексу
України, витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати, які беруться для визначення
об'єкта оподаткуванняз урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Абзацом «г» підпункту 138.10.3 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України
передбачено, що до складу інших витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, включаються витрати на
збут, зокрема витрати на рекламу та
дослідження ринку (маркетинг), на
передпродажну підготовку товарів.

Відповідно до пункту 138.4. статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку (пункт 138.5.
статті 138 Податкового кодексу України).

В силу вимог пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1.
статті 139 Податкового кодексу України,
не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" від 16.07.1999 № 996-ХІV.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З аналізу вищенаведених положень
законодавства випливає, що платник
податку при обчисленні об'єкта
оподаткування податку на прибуток має
право врахувати витрати згідно з
переліком, наведеним у пункті 138.1.
статті 138 Податкового кодексу України,
в тому числі, витрати на збут, до яких
належать, зокрема, витрати на
дослідження ринку (маркетинг), за умови
їх підтвердження належними первинними
бухгалтерськими документами та
наявності зв'язку із господарською
діяльністю платника податків.

В даній справі факт надання
маркетингових послуг за переліченими
вище договорами підтверджено належним
чином складеними первинними
бухгалтерськими документами (актами
здачі-прийняття виконаних робіт
(наданих послуг), до яких додано звіти
про проведені дослідження.

При цьому, звіти за структурою складено
згідно з основними теоретичними
принципами проведення маркетингових
досліджень за етапами, а саме: 1)
обґрунтування необхідності проведення
дослідження, 2) визначення проблеми та
формулювання цілей дослідження; 3)
відбір джерел інформації, визначення
методів та видів аналізу даних; 4) збір
інформації; 5) систематизація та аналіз
даних; 6) визначення результатів та
формулювання висновків; 7) підготовка
звіту про одержані результати; 8) аналіз
прийнятих на основі дослідження
заходів.

Послуги, які надавались ТОВ
«АТБ-маркет», мали безпосереднє
відношення до господарської
діяльності позивача, впливали на
результати діяльності позивача з
продажу товарів та були спрямовані на
отримання доходу.

Результати маркетингових досліджень
враховувалися позивачем для
визначення обсягів виробництва
кондитерських товарів, які знаходилися
в обігу, для розробки нового
асортименту товарів.

Позивач мав належні підстави врахувати
у складі витрат при обчислення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
вартість отриманих від ТОВ
«АТБ-маркет» і ТОВ «Діад»
маркетингових послуг.

Перевіряючи рішення суду першої
інстанції стосовно податкового
повідомлення-рішенням № від 09
липня 2014 року, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 499491,00 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 249745,50 грн. та № від 09
липня 2014 року, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 519518,00 грн.,
колегія суддів зауважує наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено при апеляційному
перегляді справи, контролюючим
органом було встановлено неправомірне,
на його думку, віднесення ПАТ
«Полтавакондитер» до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість з вартості отриманих
маркетингових послуг ТОВ «АТБ-маркет»
у сумі 447 799 грн. та ТОВ «Діад» у сумі 64 755
грн., зайве віднесення у грудні 2013 року
до складу податкового кредиту суми ПДВ
6964 грн внаслідок подвійного включення
податкових накладних ТОВ «ТД
Інтерсталь», ДП «Східний ЕТЦ»
Полтавська філія ДП «Східний ЕТЦ».

Внаслідок цього податковим органом
зроблено висновок про завищення
від'ємного значення ПДВ на суму 519 518
грн. та завищення бюджетного
відшкодування ПДВ на суму 499 491 грн.

Згідно матеріалів справи порушення
формування податкового кредиту на суму
ПДВ 6964 грн. внаслідок подвійного
включення податкових накладних
вплинуло на розмір зменшення
від'ємного значення ПДВ згідно
податкового повідомлення-рішення №
від 09 липня 2014 року , на зменшення
розміру бюджетного відшкодування
вказана сума не вплинула.

Допущене порушення формування
податкового кредиту на суму 6964 грн. та
правомірність зменшення від'ємного
значення ПДВ на цю суму податковим
повідомленням-рішенням № від 09
липня 2014р. не заперечувалась позивачем
при розгляді справи в суді першої
інстанції, про що свідчить відповідна
заява /а.с.192, т.7/.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 09
липня 2014р. в частині зменшення
від'ємного значення ПДВ на суму 6964 грн.
є законним та обґрунтованим.

Проте, колегія суддів вважає, що
висновки перевірки про завищення
від'ємного значення ПДВ на суму 512 554
грн. (519 518 - 6964) та завищення позивачем
бюджетного відшкодування ПДВ на суму 499
491 грн. за результатами господарських
операцій з ТОВ «АТБ-маркет» та ТОВ
«Діад» не правомірні.

Колегія суддів зауважує, що відповідно
до ч. 2 ст. 19. Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлює, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 182 цього
Кодексу.

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними, а
також первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно наявних матеріалів справи
позивачу його контрагентами ТОВ
«АТБ-маркет» та ТОВ «Діад» на
підтвердження здійснення
господарських операцій виписано
відповідні податкові накладні,
оформлені згідно з вимогами
Податкового кодексу України. Обидва
контрагенти на момент укладення
договору та видачі податкових
накладних були зареєстровані як
юридичні особи та платники ПДВ.

З огляду на те, що судом першої
інстанції вірно було встановлено
належне документальне підтвердження
господарських операцій позивача з ТОВ
«АТБ-маркет» та ТОВ «Діад» щодо надання
маркетингових послуг, їх
безпосередній зв'язок із господарською
діяльністю позивача, формування
позивачем податкового кредиту з ПДВ на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних ґрунтується на
вимогах Податкового кодексу України та
є цілком правомірним.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 09
липня 2014 року та податкове
повідомлення - рішення № від 09
липня 2014 року в частині зменшення
розміру від'ємного значення податку на
додану вартість на суму 512 554 грн. є
протиправними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014р. по
справі № 816/2815/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б. Повний текст
ухвали виготовлений 26.12.2014 р.