Справа № 808/7881/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року (15год.45хв.)Справа №
808/7881/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у
складі

головуючого - судді Максименко Л.Я.

при секретарі судового засідання
Приймаку Є.О.,

представників сторін

від позивача: Кириченко М.О.,
довіреність від 26.12.2013

від відповідача: Швець Л.А., довіреність
№ 68 від 05.11.2014; Чечель К.І., довіреність
№ 62 від 09.07.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Параллель-М ЛТД», м. Донецьк

до відповідача: Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Запоріжжя

про: визнання нечинним розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Параллель-М ЛТД»
(далі - позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - відповідач), в якому позивач
просить суд визнати нечинним
розпорядження адміністративної
колегії Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України № 4
від 08.10.2014.

В обґрунтування позову посилається на
те, що постановляючи розпорядження
відповідач не визначив, за якою із
вказаних у ст.. 12 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» ознак
ТОВ «Параллель-М ЛТД» визнаний таким,
що займає монопольне (домінуюче)
становище територіальних
(географічних) межах траси
Харків-Сімферополь, що проходить
вздовж Запорізької області на ринку
роздрібної торгівлі високооктановими
бензинами та не довів факт
монопольного становища ТОВ
«Параллель-М ЛТД» та наявності в його
діях чи становищі ознак ринкової влади
у розумінні пункту 10.3 Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 № 49-р. Вказує, що в оскаржуваному
розпорядженні відповідач взагалі не
визначив товарні межі ринку, чим
порушив ст.. 5 Методики «Визначення
товарних меж ринку». В свою чергу, при
визначенні територіальних
(географічних) меж товарного ринку
відповідачем було допущено порушено п.
1.3, п. 6.1 Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
оскільки обґрунтовуючи свою позицію
розширив межі впродовж усієї траси
Харків-Сімферополь, що проходить
вздовж Запорізької області і в
порушення Методики не визначив
населені пункти, які географічно
розташовуються уздовж траси, які
можуть бути визначені самостійними
географічними ринками. Також, в
порушення вимог п. 2.9 Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку відповідач не визначив
потенційних конкурентів, які можуть
надавати аналогічні послуги. Крім того,
не наведено того, що ТОВ «Параллель-М
ЛТД» має здатність не допускати,
усувати чи обмежувати конкуренцію
завдяки своїй ринковій владі,
обмежувати конкурентоспроможність
інших суб'єктів господарювання та не
зазнає значної конкуренції. А також в
порушення положень п. 8.5 Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку взагалі не визначено сукупної
частки на ринку суб'єктів
господарювання та відсутній
розрахунок зазначених часток. На
підставі викладеного, вважає, що при
постановленні оскаржуваного
розпорядження Запорізьким обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
порушені вимоги Закону України «Про
захист економічної конкуренції», а
тому є протиправним і таким, що
підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги з підстав,
викладених вище, наполягає на
задоволенні позову.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, у письмових запереченнях від
26.11.2014 вих. № 01-17/04-2831 посилається на те,
що вирішення питань про прийняття
розпорядження про визначення
монопольного становища належить до
виняткової компетенції органів
антимонопольного комітету, способом
реалізації покладених на них
законодавством владних управлінських
функцій у сфері забезпечення
державного захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності та у сфері
державних закупівель. Вказує, що
прийняття відділенням оспорюваного
розпорядження не може порушувати права
та законні інтереси позивача, оскільки
воно лише фіксує процесуальне
становище товариства і не покладає на
нього певних обов'язків. Зазначає, що
зайняття суб'єктом господарювання
монопольного (домінуючого) становища
само по собі не становить порушення
конкурентного законодавства,
порушенням є лише зловживання
монопольним становищем. Також
зауважує, що оскаржуване розпорядження
стосується не тільки позивача, а також
інших суб'єктів господарювання, а тому
вимоги щодо визнання нечинним
розпорядження стосовно інших осіб,
також є необгрунтованим. На підставі
викладеного, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.

Під час розгляду справи по суті
представник відповідача підтримав
заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 11.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Першим відділом досліджень та
розслідувань Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України в
ході розгляду справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції № 02/29-14 (з боку ПП
«Лукойл-Україна»), № 02/32-14 (з боку
суб'єкта господарювання у складі TOB
«Золотий екватор» та ТОВ «Вог Рітейл»)
проведено дослідження регіонального
ринку роздрібної торгівлі
високооктановими бензинами в
територіальних межах траси
Харків-Сімферополь, що проходить по
Запорізькій області за підсумками
діяльності у 2012 році, 2013 році, січні
-квітні 2014 року відповідно до Законів
України «Про Антимонопольний комітет
України», «Про захист економічної
конкуренції», Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 № 49-р, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за
№ 317/6605, Тимчасових методичних
рекомендацій щодо визначення основних
типів товарних ринків, затверджених
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 21.01.2014 № 24-р.

За результатами зазначеного
дослідження встановлено, що за
підсумками діяльності у 2012 році на
ринку роздрібної торгівлі
високооктановими бензинами в
територіальних (географічних) межах в
територіальних (географічних) межах
частини траси Харків-Сімферополь, що
проходить по Запорізькій області,
монопольне (домінуюче) становище
займали ПП «Лукойл», TOB
«Запоріжнафтопродуктгруп» з часткою,
ПАТ «Укрнафта» з часткою, TOB «Золотий
Екватор» з часткою, TOB «Паралель-М ЛТД»
з часткою 11%, сукупна частка яких
перевищувала 70% та між ними була
відсутня конкуренція.

На підставі подання першого
відділу досліджень та розслідувань
Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
08.10.2014 № 02-182-спр. щодо дослідження
становища суб'єкта господарювання на
товарному ринку адміністративною
колегією Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийнято розпорядження від 08.10.2014 № 4,
яким визнано, що …ТОВ «Параллель-М ЛТД»
(м. Донецьк, вул. Олімпієва, 2б, код за
) за підсумками діяльності у
2012 році займають монопольне (домінуюче)
становище на ринку роздрібної торгівлі
високооктановими бензинами в
територіальних (географічних) межах
траси Харків-Сімферополь, що проходить
вздовж Запорізької області.

Не погоджуючись із
розпорядженням адміністративної
колегії Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
08.10.2014 № 4 ТОВ «Параллель-М ЛТД»
звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Законом України «Про Антимонопольний
комітет України» від 26.11.1993 № 3659-ХІІ
(далі - Закон № 3659-ХІІ) визначено, що
Антимонопольний комітет України (АМКУ)
є державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель.

Пунктом 11 статті 7 Закону № 3659-ХІІ
встановлено що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження проводити дослідження
ринку, визначати межі товарного ринку,
а також становище, в тому числі
монопольне (домінуюче), суб'єктів
господарювання на цьому ринку та
приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Більш конкретно зазначено, у ч. 2 ст. 14
Закону № 3659-ХІІ про те, що саме
адміністративна колегія
територіального відділення
Антимонопольного комітету України має
такі повноваження: проводити
дослідження ринку, визначати межі
товарного ринку, а також становище, в
тому числі монопольне (домінуюче),
суб'єктів господарювання на цьому
ринку та приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Умови, за яких суб'єкт господарювання
може бути визнаний таким, що займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товарів визначені ст. 12 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» від 11.01.2001 № 2210-ІІІ.

Оскаржуване розпорядження
адміністративної колегії Запорізького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
08.10.2014 № 4 зафіксувало факт того, що ТОВ
«Параллель-М ЛТД» (м. Донецьк, вул.
Олімпієва, 2б, код за ) за
підсумками діяльності у 2012 році
займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку роздрібної торгівлі
високооктановими бензинами в
територіальних (географічних) межах
траси Харків-Сімферополь, що проходить
вздовж Запорізької області.

У зв'язку із цим суд зазначає, що згідно
з ч. 2 ст. 124 Конституції України
визначено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Тобто, за змістом наведеної норми
Конституції України, судова юрисдикція
поширюється не загалом на всі
суспільні відносини, а лише на такі, що
врегульовані нормами права, тобто на
правовідносини.

В свою чергу, неодмінним елементом
правовідносин є їх зміст, тобто
суб'єктивне право особи та її юридичний
обов'язок. Відтак, судовому захисту
підлягає суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року
№ 6-зп «Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України»
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен громадянин України, іноземець,
особа без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді.

Порушенням суб'єктивного права особи є
створення будь-яких перепон у
реалізації нею свого суб'єктивного
права, що унеможливлюють одержання
особою того, на що вона вправі
розраховувати в разі належної
поведінки зобов'язаної особи.

Крім того, судовому захисту підлягає
також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004
Конституційний суд України
розтлумачив, що поняття «охоронюваний
законом інтерес» треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес
полягає у прагненні особи набути
певних матеріальних або
нематеріальних благ з метою
задоволення певних потреб, якщо такі
прагнення є абстрактними, тобто
випливають із певного суб'єктивного
права у конкретних правовідносинах.
Тому порушення охоронюваного законом
інтересу, яке дає підстави для
звернення особи за судовим захистом, є
створення об'єктивних перешкод на
шляху до здобуття відповідного
матеріального та/або нематеріального
блага.

При цьому позивач на власний розсуд
визначає чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Водночас,
задоволення відповідних вимог особи
можливе лише в разі об'єктивної
наявності порушення, тобто
встановлення , що рішення, дія або
бездіяльність протиправно породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Водночас, за відсутності об'єктивного
порушення прав чи законних інтересів
особи її вимоги не підлягають
задоволенню.

Викладені конституційні норми
кореспондуються із нормами п.1, 8 ч. 1 ст.
3, ч. 2 ст. 4, ч.1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Отже, судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягають порушені права, свободи та
законні інтереси особи в
публічно-правових відносинах, що має
місце лише у тому випадку, коли сталися
зміни стану суб'єктивних прав та
обов'язків особи, тобто відбулось
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку в публічно-правових
відносинах.

Таким чином, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Системний аналіз вказаних норм
законодавства дає підстави
стверджувати, що саме по собі
розпорядження про встановлення факту
того, що ТОВ «Параллель-М ЛТД» у 2012 році
займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку товарів не порушує
права та охоронюваний законом інтерес
позивача, оскільки лише фіксує
процесуальне становище позивача та не
покладає на нього будь-яких обов'язків.

Вирішення питання про прийняття
розпорядження про визначення
монопольного становища належить до
виняткової компетенції органів
антимонопольного комітету та є
способом реалізації покладених на них
законодавством владних управлінських
функцій у сфері забезпечення
державного захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності та у сфері
державних закупівель.

Перелік порушень законодавства про
захист економічної конкуренції
визначено статтею 50 Закону України
«Про захист економічної конкуренції».
З вказаної норми вбачається, що лише
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем може потягнути за собою
відповідальність. Визнання суб'єкта
господарювання таким, що займає
монопольне (домінуюче) становище не є
порушенням прав позивача. В
оскаржуваному розпорядженні жодні
факти щодо зловживання позивачем
монопольним (домінуючим) становищем не
наведені.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено та
підтверджено долученими до справи
доказами, що при прийняті
оскаржуваного розпорядження
адміністративна колегія Запорізького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
діяла у межах компетенції та з
використанням повноважень, які їй
надано, а також у спосіб, визначений
чинним законодавством. Порушень вимог
законодавства, а також прав та
інтересів позивача при ухваленні
оскаржуваного розпорядження судом не
встановлено.

З огляду на вищевикладене, у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Параллель-М ЛТД» до
Запорізького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання нечинним розпорядження, -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Я.
Максименко