Справа № К/9991/62136/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/62136/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Лутугинського районного суду
Луганської області від 30 червня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 2 вересня 2011
року, -

встановив:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області та зобов'язати відповідача з
17 березня 2011 року здійснити
перерахунок і виплату їй пенсії в разі
втрати годувальника, смерть якого
пов'язана з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, у розмірі 50% пенсії
померлого чоловіка.

Позовні вимоги мотивувала тим,
що її чоловік як інвалід І групи за
життя мав право на отримання пенсії у
розмірі 10 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, у відповідності до
статтей 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII), а також підвищення
до пенсії, передбачене Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня
1993 року № 3551-ХІІ, тому пенсія у разі
втрати годувальника має виплачуватися
їй виходячи з таких розмірів.

Постановою Лутугинського районного
суду Луганської області від 30
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 2 вересня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулася з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Лутугинського районного суду
Луганської області від 30 червня 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 2 вересня
2011 року, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що 17 березня 2011 року
ОСОБА_4 призначено пенсію по втраті
годувальника в сумі 764 гривень. Чоловік
позивача, який помер 22 вересня 2010 року,
за життя мав статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, інваліда І
групи внаслідок захворювання, яке
пов'язане з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, і отримував пенсію у розмірі 1735,20
гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з рішенням
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що підстави для
здійснення ОСОБА_4 перерахунку пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
виходячи з розмірів, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, відсутні,
оскільки чоловік позивача за життя не
звертався до відповідача за таким
перерахунком.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього

життя і здоров'я, створення єдиного
порядку визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності

на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі № 796-ХІІ.

Частиною 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ
передбачено, що обчислення і
призначення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи із
заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Наведена редакція цієї статті є діючою
на момент виникнення спірних
правовідносин, оскільки зміни, внесені
до них підпунктом 15 пункту 28 розділу II
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-VI, визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

У відповідності до частини 1 статті 37
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року
№ 1058-ІV пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається в розмірі:
на одного непрацездатного члена сім'ї -
50 відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Згідно частини 4 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) інвалідам війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищуються: інвалідам I групи -
у розмірі 50 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, II групи - 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, III групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
дійшов висновку щодо відсутності
підстав для здійснення ОСОБА_4
перерахунку пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, однак не витребував
достатніх доказів та не дослідив
належним чином усі обставини справи,
які мають значення для прийняття
законного та обґрунтованого судового
рішення, зокрема, судом не встановлено
згідно якого закону призначено пенсію
померлому чоловікові позивача, чи
відповідав розмір отримуваної ним
пенсії вимогам чинного на той час
законодавства та чи звертався він за її
перерахунком, а також чи було
призначено йому підвищення до пенсії
як інваліду війни І групи у розмірі,
передбаченому статтею 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Суд апеляційної інстанції на зазначені
порушення уваги не звернув та не
виправив їх.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та вважати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Лутугинського районного
суду Луганської області від
30 червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 2 вересня 2011 року - скасувати, а
справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Лутугинському районі Луганської
області про перерахунок пенсії -
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.