Справа № 872/10656/13
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Суховарова А.В. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім.А.М. Кузьміна"

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року

до Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна"

про стягнення суми заподіяного атмосферному повітрю збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року Перший заступник прокурора м. Запоріжжя, в особі Державної екологічної інспекції в Запорізькій області звернувся з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства “Електрометалургійний завод “Дніпроспецсталь” ім. А.М. Кузьміна” в якому просив відшкодувати збитки заподіяні внаслідок порушення Закону України “Про атмосферне повітря” у сумі 206 563 грн.13 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем заподіяно збитки внаслідок понаднормативного викиду забруднюючих речовин, які прокурор просить стягнути з відповідача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити. Зазначає, що судом першої інстанції не повно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав та звертає увагу на наступне.

При вирішенні справи судами встановлено, що 18 січня 2006 року інспектором Інспекції проведено цільову перевірку дотримання ВАТ «Дніпроспецсталь» вимог природоохоронного законодавства України, за результатами якої виявлені порушення з боку ВАТ «Дніпроспецсталь» в частині охорони атмосферного повітря, про що складено Акт від 18.01.2006 року.

Відповідно до Акту зазначено про доцільність проведення таких заходів як: виконати у встановлені строки заходи щодо "Програми виходу з екологічної кризи в м. Запоріжжі за період 2001-2010 роки, а також Проекту нормативів гранично-допустимих викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел.

Відповідно до Протоколу №22 від 21.12.2006 року вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел за результатами проведених вимірювань встановлені наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: вуглецю оксид, сірки діоксин, азоту оксиди, хром сполуки, марганцю сполуки, заліза сполуки.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт здійснення відповідачем у вересні 2008 року наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без наявності дозволу на такі викиди.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки помилковими та безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни-суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Статтею 11 вказаного Закону передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я. Для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п'ять років за пропозицією спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Крім цього згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи» дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам - підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Згідно п. 2.1. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 року № 639, наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважається:

1. Викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені граничнодопустимі викиди, установлені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;

2. Викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, у тому числі окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства;

3. Викиди, що здійснюються з перевищенням технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин із устаткування, затверджених відповідно до законодавства.

4. Залпові викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які кількісно та якісно передбачені технологічними регламентами виробництв і перевищують трикратне значення гранично допустимого викиду відповідно до законодавства;

5. Залпові викиди забруднюючих речовин, які не передбачені технологічними регламентами виробництв;

6. Аварійні викиди.

Згідно п 2.2. Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

В силу статті 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спеціально уповноваженими державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів у республіці є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях та інші державні органи, до компетенції яких законодавством України та Автономної Республіки Крим віднесено здійснення зазначених функцій.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 4 Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища № 548 від 19.12.2006 року, Інспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорону природних ресурсів, екологічну та в межах своєї компетенції радіаційну безпеку, у сфері поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органами виконавчої влади, суб'єктами господарювання, фізичними особами.

Пунктом 5 частини 5 Положення передбачено, що Інспекція має право, зокрема, перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (ліцензії, дозволи).

Порядок здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами визначено статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Згідно з частиною 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю, яка має цивільний характер.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Тобто на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) законних інтересів іншої особи.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Особливості застосування цивільної відповідальності визначені у ст. 69 цього Закону, згідно з якою шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначені Законом України "Про охорону атмосферного повітря".

Відповідно до ст. 11 закону України "Про охорону атмосферного повітря" (у ред. за спірний період) викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням з територіальним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дію дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № 230446 від 16.03.2001 року, на підставі якого відповідач здійснював свою діяльність, продовжено до грудня 2008 року.

Для визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню державі внаслідок порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, має застосовуватись Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря,затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 року №38, яка встановлює єдині на території України правила визначення розмірів відшкодування і стягнення збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Так, наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, відповідно до п. 2.1.1. Методики, вважаються викиди забруднюючих речовин, які перевищують затверджені граничнодопустимі викиди, установлені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Згідно з п.п.5.1.2 п.5.1 Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин джерелами, які не мають дозволів на викид, в тому числі і по окремих інгредієнтах.

Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при перевірці підприємств шляхом інструментальних методів контролю та розрахунковими методами (п.5.4 Методики).

Відповідно до п.5.7 Методики за результатами обстеження й інструментальних вимірів потужності викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел забруднення атмосферного повітря складається акт.

Виявлені в ході перевірки факти перевищення нормативів викидів, що зафіксовані в первинній обліковій документації, також включаються до акта перевірки, який підписується спеціалістом Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України та керівником підприємства (пп5.7.1 п.5.7 Методики).

Згідно з п.6.2 Методики термін роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, підтвердженого даними контрольної перевірки, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

У відповідності до п.6.4 Методики розрахунки потужності викидів забруднюючих речовин по джерелам або речовинах, які не мають дозволу на викид ведуться на основі потужності фактичного викиду, визначеної інструментальними вимірами. При цьому час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту оформлення дозволу на викид.

Із вказаних правових норм вбачається, що підставою для притягнення порушника до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків за наднормативні викиди в атмосферне повітря джерелами, які не мають дозволів на викиди, є встановлений за результатами перевірки, проведеної спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України, факт здійснення таких викидів, який фіксується у акті перевірки, який підписується спеціалістом Державної екологічної інспекції та керівником підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, за період (вересень 2008 року), за яким позивачем було розраховано розмір збитків, заявлених до стягнення у даній справі, Державною екологічною інспекцією не було проведено відповідних перевірок дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, за результатами яких би було оформлено акт перевірки та встановлено факт здійснення ВАТ «Дніпроспецсталь» викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволів на такі викиди.

Оскаржуване рішення ґрунтується на матеріалах перевірки, проведеної Держуправлінням екології та природних ресурсів в Запоріжській області у 2006 році, які відповідно не можуть встановлювати факт здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря за вересень 2008 року.

Інших доказів які б свідчили про здійснення відповідачем наднормативних викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря, надано не було.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не було доведено належними та допустимими доказами протиправність поведінки відповідача та факт здійснення ним наднормативних викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря, колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 206 563 грн.13 коп., заподіяних наднормативними викидами забруднюючих речовин у атмосферне повітря.

За таких обставин, оскаржуване рішення, яке прийнято внаслідок порушення і неправильного застосування чинного законодавства, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх безпідставність.

З огляду на викладене, суд вважає, що суд першої інстанції припустився порушень вимог норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку у зв’язку з чим прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, таке рішення, згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню.

Керуючись ст.ст.195, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь ім.А.М. Кузьміна" -задовольнити.

В задоволені адміністративного позову Першого заступника прокурора м.Запоріжжя в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Запорізькій області-відмовити.

Постанова набирає чинності відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 23 грудня 2014 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.О. Круговий