Справа № 804/18649/14
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р. Справа № 804/18649/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Криворізької
північної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дон-Буд" про
накладання арешту на кошти, -

ВСТАНОВИВ:

Криворізька північна об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області
(далі-Криворізька північна ОДПІ,
податковий орган, позивач) звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дон-Буд", у якому
просить:

накласти арешт на кошти та інші
цінності платника податків -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дон-Буд" (і.н. 31385069), що
знаходяться на розрахункових рахунках
№064, №064 у філії АТ
«Укрексімбанк», МФО 305589 в сумі 45 923, 19
грн.;

накласти арешт на кошти та інші
цінності платника податків -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дон-Буд" (і.н. 31385069), що
знаходяться на розрахункових рахунках
№0015 у ПАТ «ВіЕйБі Банк», МФО 380537 в
сумі 45 923, 19 грн.

В обгрунтування позову позивач
зазначив, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дон-Буд» має
податковий борг перед державним
бюджетом у розмірі 45 923, 19 грн., який на
момент звернення до суду із
адміністративним позовом є
непогашеним.

Відповідачем до суду заперечень не
надано.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дон-Буд» (далі -ТОВ
«Дон-Буд», підприємство, відповідач)
() зареєстровано як
юридичну особу Криворізьким міським
управлінням юстиції від 16.03.2001р. та
перебуває на податковому обліку у
Криворізькій північній ОДПІ від
03.04.2001р. за №1642.

За результатми аналізу діяльності
підприємства позивачем встановлено, що
станом на 24.10.2014р. у ТОВ «Дон-Буд»
обліковується податковий борг по
орендній платі з юридичних осіб у
розмірі 45 923, 19 грн., в тому числі:

-нараховано за податковим
зобов'язанням в сум 45 923, 03 грн.;

-нараховано у період з 31.03.2014р. по
01.04.2014р. пеню в сумі 0, 16 грн.

Дана заборгованість утворилась
внаслідок несплати відповідачем
самостійно нарахованих податкових
зобов'язань.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

При несплаті зобов'язання у
встановлений строк виникає податковий
борг, який відповідно до 14.1.175. ст.14
Податкового кодексу України є сумою
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Відповідно до п.п.14.1.162. п.14.1. ст.14
Податкового кодексу України, пеня -
сума коштів у вигляді відсотків,
нарахованих на суми грошових
зобов'язань, не сплачених у встановлені
законодавством строки.

Відповідно до ст.59 Податкового кодексу
України, у разі коли платник податків
не сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може не надсилатися,
якщо загальна сума податкового боргу
платника податків не перевищує одного
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. Податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання. Податкова
вимога надсилається також платникам
податків, які самостійно подали
податкові декларації, але не погасили
суми податкових зобов'язань у
встановлені цим Кодексом строки, без
попереднього надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

З метою погашення податкового боргу
підприємству направлено податкову
вимогу від 01.04.2014 року за №387-25 на суму
6558, 17 грн.

Згідно п.п.95.1.-95.3. ст.95 Податкового
кодексу України, орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.
Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Слід зазначити, що у даному
адміністративному позові Криворізькою
північною ОДПІ не заявлено вимоги про
стягнення з відповідача в рахунок
погашення його податкового боргу
коштів з рахунків у банках,
обслуговуючих платника податків, а
також щодо надання дозволу на
погашення усієї суми податкового боргу
за рахунок майна платника податків, що
перебуває у податковій заставі.

Натомість, вимоги податкового органу -
позивача у справі, стосуються виключно
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків -
відповідача в порядку ст. 20.1.17
Податкового кодексу України.

Статтею 20 Податкового кодексу України,
визначено перелік прав органів
державної податкової служби. Зокрема,
право звертатися до суду з позовом про
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків
передбачене п.п.20.1.16., п.п.20.1.7. п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п.20.1.16. п.20.1. ст.20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
зупинення видаткових операцій на
рахунках платника податків шляхом
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, та зобов'язання
такого платника податків виконати
законні вимоги податкового керуючого,
передбачені цим Кодексом, у разі, якщо
платник податків перешкоджає
виконанню податковим керуючим
повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно п.п.20.1.17. п.20.1. ст.20 Податкового
кодексу України, органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо накладення
арешту на кошти та інші цінності такого
платника податків, що знаходяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Отже, зазначеними нормами чітко
передбачено, що право податкового
органу на звернення до суду з позовом
про накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків виникає
лише в разі, якщо платник податків
перешкоджає виконанню податковим
керуючим повноважень, визначених цим
Кодексом, або якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Крім виключного переліку обставин, за
наявності яких у податкового органу
виникає право на звернення до суду з
позовом про накладення арешту на кошти,
Податковим кодексом України
закріплено також особливий порядок
накладення такого арешту.

Зазначене зумовлене тим, що
адміністративний арешт майна
(складовою якого є, в тому числі, кошти
платника податків), у відповідності до
ст.94 Податкового кодексу України, є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків своїх
податкових зобов'язань.

Так, у відповідності до п.п.94.4. ст.94
Податкового кодексу України, арешт
може бути накладено органом державної
податкової служби на будь-яке майно
платника податків, крім майна, на яке не
може бути звернено стягнення
відповідно до закону, та коштів на
рахунку платника податків.

Натомість, відповідно до абз.2 п.п.94.6.2.
п.94.6. ст. 94 Податкового кодексу України,
арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду.

Відповідно до п.п.7.1, 7.3 розділу 7 Порядку
застосування адміністративного арешту
майна платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 1398 від 07.11.2011 р., зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 04.01.2012 р.
за №9/20322, арешт коштів на рахунку
платника податків здійснюється
виключно на підставі рішення суду
шляхом звернення органу державної
податкової служби до суду.

Для застосування арешту коштів на
рахунку платника податків орган
державної податкової служби подає до
суду позовну заяву у порядку,
передбаченому Кодексом
адміністративного судочинства
України, у день прийняття рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків.

Отже, з аналізу наведених вище норм
вбачається, що, на відміну від арешту
майна платника податків, який
застосовується за рішенням керівника
податкового органу, реалізація права
податкового органу на застосування
арешту коштів платника податків
здійснюється виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунках
платника податків - в день прийняття
керівником податкового органу
відповідного рішення про накладення
арешту на майно платника податку.

При цьому, арешт коштів на рахунку
платника є різновидом
адміністративного арешту, а тому
підстави для його застосування,
визначені п.94.2. ст.94 Податковим
кодексом України, є загальними як для
арешту майна, так і для арешту коштів
платника податків.

Так, відповідно до п.п.94.2. ст.94
Податкового кодексу України - арешт
майна може бути застосований органами
державної податкової служби лише за
наявності обставин, вичерпний перелік
яких наведено у п.п.94.2.1.-94.2.7. п.94.2. ст.94
Податкового кодексу України, а саме:

-якщо з'ясовується одна з таких
обставин: платник податків порушує
правила відчуження майна, що перебуває
у податковій заставі;

-фізична особа, яка має податковий борг,
виїжджає за кордон; платник податків
відмовляється від проведення
документальної перевірки за наявності
законних підстав для її проведення або
від допуску посадових осіб органу
державної податкової служби;

-відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, а також у разі
відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством;

-відсутня реєстрація особи як платника
податків в органі державної податкової
служби, якщо така реєстрація є
обов'язковою відповідно до цього
Кодексу, або коли платник податків, що
отримав податкове повідомлення або має
податковий борг, вчиняє дії з
переведення майна за межі України, його
приховування або передачі іншим
особам;

-платник податків відмовляється від
проведення перевірки стану збереження
майна, яке перебуває у податковій
заставі;

-платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Аналогічні норми містить Порядок
застосування адміністративного арешту
майна платника податків (пункт 3.1
розділу 3).

Із правового аналізу наведених норм
податкового законодавства вбачається,
що адміністративний арешт коштів на
рахунках платника податків може бути
застосовано судом за позовною заявою
податкового органу лише за умови:

- наявності однієї з обставин,
визначених п.п.94.2.1.-94.2.7. п.94.2. ст.94
Податкового кодексу України;

-наявності рішення керівника
податкового органу про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків.

Пунктом 94.10 ст. 94 Податкового кодексу
України визначено, що арешт на майно
може бути накладено рішенням керівника
органу державної податкової служби
(його заступника), обґрунтованість
якого протягом 96 годин має бути
перевірена судом.

Рішення керівника органу державної
податкової служби (його заступника)
щодо застосування арешту майна ТОВ
«Дон-Буд» не приймалось, позивач не
звертався до суду з позовом про
перевірку його обґрунтованості.

Таким чином, звертаючись до суду з цим
адміністративним позовом, який містить
позовну вимогу про накладення арешту
на кошти та інші цінності відповідача
позивачем не надано до суду доказів
наявності жодної з перелічених вище
умов, за настання яких суд може
прийняти рішення про застосування
арешту коштів відповідача, а також
наявності підстав, що надають позивачу
право на звернення до суду із
зазначеним позовом.

З огляду на викладене, позов
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дон-Буд" про
накладання арешту на кошти-
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Копію постанови направити сторонам по
справі.

Постанова суду набирає законної
сили та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, передбачені статтями 186 та 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А.
Барановський