Справа № 826/6223/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Дочірнього
підприємства "Артек" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Дочірнього підприємства "Артек" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Дочірнє підприємство "Артек"
звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів №
100270000/2013/300396/2 від 04 квітня 2013 року,
зобов'язати визначити митну вартість
товару.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Дочірнє підприємство "Артек"
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між Дочірнім підприємством «Артек»
(Покупець) та компанією «VORNE PTNCERE
KAPISISTEMLERI PAZARLAMA DIS TICARETLTD.STI» (Продавець)
укладено контракт поставки товарів
№AV1112 від 27 листопада 2012 року, згідно
умов якого Продавець зобов'язаний
продати Позивачеві товар, зазначений у
специфікації на умовах EXW Istambul -
відповідно до правил «Інкотермс 2000».

01 квітня 2013 року позивачем подано до
митного органу електронну митну
декларацію №100270000/2013/157539, у якій заявив
до митного оформлення товар в режимі
імпорт - 40: «Фурнітура з арматурою,
замки тощо», країна виробництва
Туреччина, торгівельна марка «VORNE».

Разом з електронною митною декларацією
до митного контролю позивачем подано:
міжнародну автомобільну накладну від 30
березня 2013 року №31/1; коносамент від 19
березня 2013 року №ХF13/03/300/00680-001227;
рахунок-фактуру від 18 березня 2013 року
№019607/019608; пакувальний лист від 18
березня 2013 року; контракт №AV1112 від 27
листопада 2012 року; доповнення до
контракту від 13 березня 2013 року №02.

Під час проведення контролю
правильності визначення митної
вартості товару за митною декларацією
№100270000/2013/157539 встановлено, що у наданих
документах відсутні всі необхідні
данні відповідно до обраного методу
визначення митної вартості: в
експортній декларації №13343100ЕХ045891 від
18 березня 2013 року невірно зазначено
номер інвойсу №0 від 18 березня 2013
року замість від 18 березня 2013 року
№08 та експертне заключення №Ц-91
від 26 лютого 2013 року видано на іншу
партію товару.

В зв'язку з наведеним, декларанту було
запропоновано подати додаткові
документи: каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; випуску з бухгалтерської
документації; висновки про вартість
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; випуску з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосується
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних або подібних (аналогічних
товарів на території України);
довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;
розрахунок ціни (калькуляцію).

Разом з тим, позивач не скористався
наданим правом та не надав митному
органу витребувані документи.

На підставі наведеного, митний орган
відмовив у митному оформленні товару
за заявленою декларантом митною
вартістю та прийняв рішення про
коригування митної вартості
№/2013/300396/2 від 04 квітня 2013 року.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням про коригування митної
вартості та вважаючи його
протиправним, позивач звернулась до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п.1 ч.4 ст.54 Митного кодексу
України, митний орган під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Пунктом 5 ч.1 ст.54 Митного кодексу
України передбачено, що митний орган з
метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості.

У відповідності до ч.3 ст.53 Митного
кодексу Україна, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

В силу ч.6 ст.54 Митного кодексу України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.52 Митного
кодексу України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст.57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

В силу ч.1, 2 та 4 ст.59 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього. При
застосуванні цього методу визначення
митної вартості за основу береться
прийнята митним органом вартість
операції з ідентичними товарами з
дотриманням умов, зазначених у цій
статті. При цьому під ідентичними
розуміються товари, однакові за всіма
ознаками з оцінюваними товарами, у тому
числі за такими, як: фізичні
характеристики, якість та репутація на
ринку, країна виробництва, виробник.
Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Відповідно до ч.1-4 ст.60 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статей
58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість
береться прийнята митним органом
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не
однакові за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними. Для
визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються якість
товарів, наявність торгової марки та
репутація цих товарів на ринку. Ціна
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів береться за основу для
визначення митної вартості товарів,
якщо ці товари ввезено приблизно в тій
же кількості і на тих же комерційних
рівнях, що й оцінювані товари.

Відповідно до ч.1 ст.62 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена відповідно до положень
статей 58-61 цього Кодексу, їх митна
вартість визначається згідно з
положеннями цієї статті на основі
віднімання вартості, крім випадків,
коли на вимогу декларанта або
уповноваженої ним особи послідовність
застосування цієї статті та статті 63
цього Кодексу може бути зворотною.
Застосувати метод визначення митної
вартості на основі віднімання вартості
було також неможливо у зв'язку з
відсутністю документів щодо ціни
одиниці товару, за якою оцінювані або
ідентичні чи подібні (аналогічні)
імпортовані товари продаються на
території України у найбільших
загальних кількостях покупцю, який не є
пов'язаною з продавцем особою,
одночасно або у час, наближений до дати
ввезення оцінюваних товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час проведення митного контролю за
визначенням митної вартості товару за
митною декларацією №100270000/2013/157539 від 01
квітня 2013 року встановлено, що у
наданих в електронному вигляді
документах, які підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості, не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості, а саме: в
експортній декларації №13343100ЕХ045891 від
18 березня 2013 року невірно зазначено
номер інвойсу №0 від 18 березня 2013
року замість від 18 березня 2013 року
№08 та експертне заключення №Ц-91
від 26 лютого 2013 року видано на іншу
партію товару.

У зв'язку із встановленням
розбіжностей, декларанту було
запропоновано подати додаткові
документи, у відповідності до ч. 1 п. 5 ст.
54 Митного кодексу України.

Судом встановлено, що митним органом
було проведено процедуру консультацій
з декларантом ДП «Артек» по
застосуванню другорядних методів
визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, позивач не скористався
правом надати митному органу
витребувані документи.

Згідно витягу з цінової бази ЄАІС
Державної митної служби, у базі були
відсутні ідентичні товари, тобто
товари які співпадали б за зазначеними
вище ознаками, тому застосувати метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів було
неможливим.

У зв'язку з відсутністю в ціновій базі
ЄАІС Держмитслужби подібних
(аналогічних) товарів, застосувати
метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів було неможливо.

Крім того, у зв'язку з ненаданням такої
інформації декларантом позивача,
застосування методу визначення митної
вартості товарів на основі додавання
вартості (обчислена вартість) було
також неможливим.

На підставі наведеного, митним органом
самостійно визначено митну вартість
товарів та прийнято оскаржуване
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
резервного методу.

У зв'язку з відсутністю законних
підстав для застосування попередніх
методів визначення митної вартості
товарів, наявністю розбіжностей у
наданих позивачем до митного
оформлення документів, ненаданням
позивачем належних доказів на
підтвердження задекларованої митної
вартості вказаних товарів за ціною
договору, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що відповідачем правомірно було
скориговано заявлену позивачем митну
вартість товарів із застосуванням
резервного методу.

З огляду на правомірність дій митного
органу щодо визначення митної вартості
товарів в оскаржуваному рішенні,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для зобов'язання відповідача
визначити митну вартість товару
відповідно декларації митної вартості
№100270000/2013/157539 від 01 квітня 2013 року.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що відповідачем доведено
правомірність прийнятого рішення про
коригування митної вартості товарів
№/2013/300396/2 від 04 квітня 2013 року.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог Дочірнього
підприємства "Артек" та відмову у їх
задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Артек" - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.