Справа № 808/6649/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/6649/14

16 грудня 2014 року 11год. 56хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А., та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Губський Р.В.,
Фанштейн К.М.

відповідача: представник Воронкова Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лодіс" до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання
протиправними дій та скасування
податкового повідомлення-рішення -, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лодіс" (далі по
тексту постанови - позивач, ТОВ "Лодіс")
звернувся до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - відповідач,
Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області) про визнання
протиправними дій та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 12.09.2014 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що позивачем правомірно на
підставі належним чином оформлених
первинних документів, сформовано
податковий кредит по господарських
операціях з ТОВ "ВІП". Позивач
використав такі товари в своїй
господарській діяльності. У зв'язку зі
складною ситуацією, яка утворилася у
Донецькій області, та веденням
активних бойових дій в м.Донецьку, ТОВ
"Лодіс" видано наказ від 27.06.2014 року щодо
утворення робочого місця головного
бухгалтера за допомогою Інтернету у
віддаленому доступі за місцем
проживання в місті Донецьку. Оскільки
перевірка тривала лише 5 днів (з 11
серпня по 15 серпня 2014 року) і документи
знаходились у бухгалтера у м. Донецьку,
ТОВ "Лодіс" не мало реальної можливості
надати документи на виконання запиту.
Головний бухгалтер повернула
документи на підприємство лише 15
вересня 2014 року згідно акту
приймання-передачі. Як вбачається з
пояснювальної записки головного
бухгалтера Решетникової Т.М. на ім'я
директора, головний бухгалтер
знаходилась на момент отримання ТОВ
"Лодіс" письмового запиту в зоні
активних бойових дій. Тобто документи,
пов'язані з діяльністю ТОВ "Лодіс", ще до
моменту перевірки були взяті для
роботи в м.Донецьк та а ні на момент
перевірки, а ні у момент надання
заперечень на акт перевірки, у зв'язку з
проведенням активних бойових дій,
підприємство не мало жодної можливості
для їх надання відповідачу. Ненадання
ТОВ "Лодіс" контролюючому органу в ході
перевірки певних документів не
свідчить про їх відсутність взагалі на
підприємстві.

Також позивач зазначив що документи, що
були надані ще на первинний запит
податкового органу від 07 травня 2014
року, у повній мірі підтверджують
реальність правочину з постачання
товару ТОВ "Лодіс", підприємством не
порушено норм податкового
законодавства, податковий кредит
сформовано відповідно до вимог
законодавства.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просять позов задовольнити повністю.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову. Представник відповідача
у судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив з підстав, викладених
в запереченнях. Зокрема зазначив, що
проведеною перевіркою встановлено, що
позивачем занижено податок на додану
вартість за березень 2014 року у сумі 191616
грн. Представник відповідача зазначає,
що позивач неправомірно сформував
податковий кредит по господарських
операціях з ТОВ "ВІП" та на
підтвердження господарських операцій
позивачем до перевірки не надано
первинних документів, що
підтверджували факт господарських
відносин між ТОВ "Лодіс" та ТОВ "ВІП".
Просить відмовити в задоволенні позову
повністю.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, вважає за
необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи судом встановлено,
що посадовими особами
Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області проведено
документальну невиїзну перевірку ТОВ
"Лодіс" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.03.2014р. по
31.03.2014р. та податку на прибуток (за
даними бухгалтерського обліку) за
період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року за
операціями з платником податків ТОВ
"ВІП" , їх реальності та
повноти відображення в обліку,
результати якої оформлено актом
перевірки № 618/05-06-15-02/30443831 від 22.08.2014
року (а.с.175-204 том 1).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
"Лодіс" вимог пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.14.1.191
п.14.1 ст.14, пп.14.1.202 п.14.1 ст.14, пп.14.1.36 п.14.1
ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 Податкового
кодексу України (далі по тексту
постанови - ПК України), в результаті
чого занижено податок на додану
вартість за березень 2014 року в сумі 191 616
грн.

Не погодившись з висновками акту
перевірки № 618/05-06-15-02/30443831 від 22.08.2014
року, ТОВ "Лодіс" направлено на адресу
Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області заперечення на акт
перевірки (а.с.205-206 том 1).

09.09.2014 року Красноармійською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Донецькій області надано
відповідь на заперечення на акт
перевірки №15037/10/05-16-22-01, якою
заперечення на акт перевірки залишено
без задоволення (а.с.207-209 том 1).

За результатами висновків зазначеного
акту перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 12.09.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
сумі 287 424 грн., в тому числі: за основним
платежем - 191 616 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 95 808 грн. (а.с.16
том1).

Щодо вимог позивача про визнання
протиправними дій Красноармійської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області
щодо прийняття податкового
повідомлення-рішення № від 12.09.2014
року суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 ПК
України, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

А відтак, суд зазначає, що дії щодо
прийняття податкових
повідомлень-рішень є частиною процесу
реалізації податковим органом
повноважень, наданих йому чинним
законодавством. Результатом
реалізації цих повноважень є винесення
у відповідній формі рішення, яке
породжує юридичні наслідки для
платника податків. Отже, виключно
результат реалізації повноваження
податкового органу (а саме - рішення
контролюючого органу), а не процес
реалізації його повноважень (як то, дії
по прийняттю податкового повідомлення
- рішення) може бути об'єктом судового
оскарження.

З огляду на вище зазначене суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення вимоги про
визнання протиправними дій
Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області щодо прийняття
податкового повідомлення-рішення
№ від 12.09.2014 року.

Щодо правомірності винесеного
податкового повідомлення-рішення суд
зазначає таке.

В ході судового розгляду встановлено,
що підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення
стали встановлені в ході перевірки
обставини формування позивачем
податкового кредиту по господарських
операціях з ТОВ "ВІП", по яких
встановлено відсутність факту
реального здійснення господарських
операцій. В підтвердження своєї
позиції відповідач зазначає, що ТОВ
"Лодіс" на запит Красноармійської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Донецькій області
надано документи бухгалтерського та
податкового обліку стосовно
взаємовідносин з ТОВ "ВІП" не в повному
обсязі, не надано документи, які
підтверджують використання придбаних
ТМЦ в господарській діяльності, не
висвітлено операції в бухгалтерському
обліку підприємства, не надано перелік
виробничих потужностей, засобів для
виробництва чи надання відповідних
робіт (послуг), не надано доказів
транспортування придбаних
товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту

З наведених норм вбачається, що для
отримання права сформувати податковий
кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати, зокрема,
податкові накладні, видані на реально
отриманий товар (роботи, послуги),
призначений для використання в
господарській діяльності.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

На підставі договору поставки № 25/01-01
від 25.01.2014 року позивач придбавав у ТОВ
"ВІП" товарно-матеріальні цінності
(промислове обладнання, запасні
частини, деталі, вузли й агрегати до
маневрених тепловозів). Згідно умов
вказаного договору (пункт 3.2) товар
поставляється покупцеві по місцю
розташування покупця: Донецька
область, Красноармійський район,
п.Рівне, вул.Локомотивна. (а.с.47-48 том 1).

На підставі виданих ТОВ "ВІП"
документів (видаткові накладні (а.с.57-65,
94-97 том 1), податкової накладної №741 від
31.03.2014р. (а.с.99-101 том 1) позивач включив до
податкового кредиту березня 2014 року
суму ПДВ 191616 грн.

Придбані позивачем
товарно-матеріальні цінності
позивачем оприбутковані, що
підтверджується прибутковими ордерами
(а.с.86-92 том 1), журналом обліку вантажів,
що надійшли (а.с.93-95 том 2).

Придбані позивачем товари використані
позивачем в своїй господарській
діяльності, а саме були використані для
ремонту тепловоза та реалізовані ПАТ
"Макіївпромтранс", ПАТ "Центральна
збагачувальна фабрика "Вуглегірська",
ТОВ "Шахтраськтранс", ПАТ "Новотроіцьке
радоуправління", ТОВ
"Димитроввантажтранс", що
підтверджується вимогами, копіями
договорів, видатковими накладними,
рахунками-фактурами, податковими
накладними, банківськими виписками
(а.с.109-174 том 1), довідкою про реалізацію
за березень 2014 року (а.с.98-99 том 2)

Суд також зазначає, що первинні
документи, оформлені по господарських
операціях позивача з ТОВ "ВІП",
відповідають приписам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704). Надані позивачем до
матеріалів справи податкові накладні,
відповідають вимогам ст. 201 Податкового
кодексу України.

Окрім того, приєднані до справи копії
первинних документів засвідчують факт
виконання позивачем та його
контрагентом зобов'язань за спірними
правочинами у повному обсязі, у тому
числі зобов'язань по передачі товару.

Крім того суд також вважає необхідним
зазначити, що згідно умов договору,
товар поставляється покупцеві по місцю
розташування покупця: Донецька
область, Красноармійський район,
п.Рівне, вул.Локомотивна. Такий факт, як
відсутність у позивача
товарно-транспортної накладної та
інших перевізних документів, у даному
разі не може слугувати підставою для
позбавлення ТОВ "Лодіс" права на
податковий кредит, адже, згідно Закону
України "Про автомобільний транспорт"
та наказу Міністерства транспорту
України від 14 жовтня 1997 року № 363 "Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні", обов'язок щодо наявності
товарно-транспортної накладної
покладено на перевізника та його водія.
Позивач же до зазначених категорій
суб'єктів господарювання не
відноситься. Відсутність
товарно-транспортних накладних може
свідчити лише про факт порушення
правил перевезень автомобільним
транспортом, що не пов'язане з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Щодо покликання відповідача на
ненадання до перевірки первинних
документів по господарських
відносинах ТОВ "Лодіс" з ТОВ "ВІП", суд
зазначає, що відповідно до наказу №4П
від 27.06.2014 року (а.с.103 том 1)
бухгалтерська документація ТОВ "Лодіс"
знаходились у бухгалтера у м. Донецьку
та у зв'язку з веденням активних
бойових дій ТОВ "Лодіс" не мало
можливості надати їх до перевірки, про
що було зазначено в запереченнях на акт
перевірки (а.с.205-206 том 1). Первинні
документи повернуті на підприємство
лише 15.09.2014, що підтверджується копією
акта приймання-передачі документів
(а.с.105-106 том 1), письмовими поясненнями
бухгалтера (а.с.104 том 1). Зважаючи що до
матеріалів адміністративної справи
позивачем надані первинні документи на
підтвердження господарських операцій,
суд вважає, що не надання їх до
перевірки та до заперечень на акт
перевірки було обумовлено поважними
причинами.

Щодо покликання відповідача на акт
перевірки ДПІ у Шевченківському районі
м.Києва ГУ Міндоходів у м.Києві від
27.06.2014 № 1512/26-59-22-01/32798914, суд зазначає
таке.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права формування витрат
та податкового кредиту;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на формування витрат та
податкового кредиту.

В силу закону отримання податковим
органом акту перевірки, довідки
зустрічної звірки або акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки, в котрих викладені висновки про
наявність ознак фіктивної
господарської діяльності, відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акт перевірки контрагента або
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки тощо, не має
преюдиціального значення при розгляді
справи судом та не є документом, що
достовірно та безсумнівно
підтверджують обставини фактичної
дійсності.

Таким чином, не можуть бути безумовним
свідченням правомірності висновків
податкового органу результати актів
перевірок контрагентів позивача та
результати автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

При дослідженні факту здійснення
господарських операцій, що були
підставою для формування податкового
кредиту платника податків, оцінювати
слід відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовано дані податкового
обліку. Відносини між учасниками
попередніх ланок постачання товарів не
мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
конкретними контрагентами. В разі
наявності у органу державної
податкової служби інформації щодо
порушення окремим платником податків
податкового законодавства, негативні
наслідки повинні застосовуватися саме
щодо цієї особи.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позивачем
правомірно включено до складу
податкового кредиту суми ПДВ, сплачені
позивачем по господарських операціях з
ТОВ "ВІП", а відтак, податкове
повідомлення - рішення є протиправними
та підлягає скасуванню.

А відтак, позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 12.09.2014 р.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лодіс" із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
487,20 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька