Справа № 2а-4037/10/0308
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.

Справа № 876/11348/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 липня 2013 року про відмову
у зміні порядку і способу виконання
судового рішення у справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради про
зобов'язання нарахувати і виплатити
разову грошову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про
зміну способу і порядку виконання
постанови Луцького міськрайонного
суду від 23.12.2010 року у справі № 2а-4037/10
шляхом стягнення з Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради на його користь разової щорічної
допомоги до п'ятого травня та на
оздоровлення в сумі 5168,00 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 липня 2013 року
у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що судом не
встановлено обставин, які б
утруднювали виконання постанови суду,
а відсутність коштів на рахунку
боржника не є перешкодою для виконання
рішення суду шляхом повторного
пред'явлення виконавчого листа до
виконання і дана обставина не може бути
причиною невиконання своїх зобов'язань
чи зміни способу та порядку виконання
судового рішення. При цьому, під зміною
способу і порядку виконання рішення
розуміється прийняття судом нових
заходів для реалізації рішення в разі
неможливості його виконання у порядку
і способом, раніше встановленими. Тобто
зі змісту вказаної норми випливає, що
суд за наявності обґрунтованих підстав
та належних доказів може змінити
спосіб та порядок виконання рішення
суду або ж відмовити по даному питанню,
не змінюючи при цьому його змісту.
Однак, як вбачається з поданої заяви,
заявник фактично просить змінити не
порядок і спосіб виконання рішення, а
сам його зміст. Таким чином, викладені
заявником вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки вони стосуються
вчинення відповідних дій, які у випадку
їх задоволення можуть істотно змінити
зміст резолютивної частини судового
рішення, що у відповідності з діючим
законодавством є неприпустимим.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
заявник, вважає її незаконною та
необґрунтованою, постановленою з
порушенням норм матеріального і
процесуального права. Просить
скасувати ухвалу та постановити нову,
якою заяву задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що поняття зобов'язати
виплатити і стягнути мають однакову
правову природу, тому наявні правові
підстави для зміни порядку та способу
виконання постанови Луцького
міськрайонного суду від 23.12.2010 року, що
забезпечить повний захист його прав.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 263 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено
можливість відстрочення і
розстрочення виконання, зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення, зокрема,
частиною першою цієї статті визначено,
що за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

При цьому, дана норма містить не тільки
механізм процесуальної процедури
розгляду питань зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення, а й підстави для розгляду цих
питань, тому її положення слід
розглядати у сукупності з положеннями
ст. ст. 105, 162 цього Кодексу, які
визначають зміст способів захисту
порушеного права в адміністративному
судочинстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може містити як
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії, так і
стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 162 цього Кодексу у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову,
зокрема, про: визнання протиправними
рішення суб'єкта владних повноважень
чи окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; зобов'язання відповідача
вчинити певні дії; стягнення з
відповідача коштів. Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Статтею 124 Конституції України та ст. 14
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що судові рішення,
які набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

В свою чергу, під зміною способу і
порядку виконання рішення слід
розуміти прийняття судом нових заходів
для реалізації рішення у разі
неможливості його виконання у
встановленими раніше порядку і
способом. Змінюючи спосіб і порядок
виконання судового рішення, суд не може
змінювати останнє по суті.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 23.12.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
28.05.2013 року, позов задоволено:
зобов'язано Департамент соціальної
політики Луцької міської ради провести
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
щорічну разову допомогу до 5 травня 2010
року в розмірі 8 мінімальних пенсій за
віком відповідно до ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
разову щорічну грошову допомогу на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2010 рік з врахуванням
виплачених сум.

Як встановив суд, на виконання цієї
постанови Департамент соціальної
політики Луцької міської ради здійснив
нарахування на користь ОСОБА_1
зазначені виплати в сумі 5168,00 грн.,
однак ця сума на час звернення позивача
до суду із зазначеною вище заявою не
виплачена у зв'язку з відсутністю у
боржника відповідних коштів з
державного бюджету.

Проте зазначені обставини, на думку
колегії суддів, не унеможливлюють
виконання судового рішення і
відповідно не створюють підстав для
зміни способу і порядку його виконання,
оскільки виплата нарахованих сум
підвищення до пенсії буде здійснена
боржником після надходження
відповідних сум із державного бюджету.

Посилання заявника на неможливість
виконання рішення суду зобов'язального
характеру колегія суддів не бере до
уваги, оскільки, як зазначено вище,
постанови в адміністративних справах,
що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України незалежно від
обраного судом способу захисту
порушеного права позивача, в тому числі
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії чи стягнення з нього коштів.

В даній справі суд для відновлення
права ОСОБА_1 отримання щорічних
разових грошових допомог, передбачених
ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
прийняв постанову про зобов'язання
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради нарахувати та
виплатити на його користь спірні
допомоги в розмірах, встановлених цими
Законами відповідно до заявлених
позовних вимог.

Водночас колегія суддів враховує, що
розрахунок сум спірних виплат суди не
здійснювали, тому, змінивши спосіб
виконання зазначеної вище постанови із
зобов'язання виплатити їх на стягнення
конкретних сум цих виплат, суд фактично
змінить постанову по суті, вийшовши при
цьому за межі позовних вимог та
вирішивши питання, що не були предметом
дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій при розгляді
справи по суті.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що зміна
відповідно до положень статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України способу і порядку виконання
судового рішення не передбачає зміни
обраного судом при ухваленні рішення
способу відновлення порушеного права
відповідно до ст. 162 цього Кодексу, в
зв'язку з чим зміна способу і порядку
виконання судового рішення із
зобов'язання Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради
нарахувати та виплати зазначені вище
соціальні допомоги на стягнення
конкретних сум таких допомог є
безпідставною.

Таку ж правову позицію зазначив
Верховний Суд України в ухвалі від
11.11.2014 року у справі № 21-394а14, а
відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції постановив ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 липня 2013 року
про відмову у зміні порядку і способу
виконання судового рішення у справі №
161/8458/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про зобов'язання
нарахувати і виплатити разову грошову
допомогу на оздоровлення - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький