Справа № 554/9805/14-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 р.Справа № 554/9805/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Водолажської Н.С., Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання
- Співак О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві на постанову
Октябрського районного суду м. Полтави
від 26 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві про перерахунок та
виплату пенсії та щомісячної
компенсації за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

В с т а н о в л е н о:

10.07.2014 року позивач, ОСОБА_1 (далі по
тексту позивач), звернулася до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в м.
Полтаві (далі - УПФУ, відповідач) яким
просила:

- визнати дії відповідача щодо відмови,
починаючи з 11 січня 2014 року, в
перерахунку та виплати державної та
додаткової пенсії та щомісячної
компенсації за втрату годувальника в
розмірах, встановлених статтями 50, 52, 54
ч. 4 Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-XII), виходячи із розрахунку
мінімальної пенсії за віком,
визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України від
09.07.2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №
1058-IV)протиправними;

- зобов'язати УПФУ провести їй,
починаючи з 11 січня 2014 року,
нарахування та виплату 50 відсотків
пенсії по втраті надувальника
відповідно до статей 50, 54 ч. 4 Закону №
796-XII, ст. 37 Закону № 1058-IV державної
пенсії у розмірі не нижче 10 мінімальних
пенсії за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100
процентів мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого законом
України про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням
проведених виплат, та до змін у
законодавстві;

- зобов'язати УПФУ провести їй,
починаючи з 11 січня 2014 року,
нарахування та виплату щомісячної
компенсації по втраті годувальника
відповідно до ст. 52 Закону № 796-XII у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону
№ 1058-IV, виходячи із розрахунку
мінімальної пенсії за віком,
визначеної на рівні прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого законом
України про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням
проведених виплат, та до змін в
законодавстві;

- зобов'язати відповідача подати звіт
до суду першої інстанції про виконання
судового рішення протягом 1 місяця з
дня набрання законної сили постанови
суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вона як непрацездатна
особа, яка перебувала на утриманні
свого чоловіка смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, отримує
державну та додаткову пенсії по втраті
годувальника, а також щомісячну
компенсацію, передбачені зазначеними
вище статтями. Посилаючись на те, що
розмір призначеної та виплачуваної їй
державної, додаткової пенсії по втраті
годувальника та компенсації не
відповідає розмірам, визначеним ст. ст.
50, 52, 54 Закону № 796-XII, і на відмову УПФУ
привести виплати у відповідність із
вимогами Закону позивач просила суд
визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати його
усунути це порушення, провівши вказані
перерахунки.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 26 серпня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Так, судовим рішенням:

- визнано протиправними дії УПФУ щодо
відмови ОСОБА_1 в перерахунку та
виплаті державної та додаткової пенсії
та щомісячної компенсації за втрату
годувальника у розмірах встановленої
статтями 50, 52, 54 ч. 4 Закону № 796-XII,
виходячи із розрахунку мінімальної
пенсії за віком, визначеної ч. 1 статті 28
Закону № 1058-IV, починаючи з 11 січня 2014
року;

- зобов'язано відповідача провести
позивачу нарахування та виплату 50%
пенсії по втраті годувальника
відповідно до ст.ст. 50, 52, 54 ч. 4 Закону №
796-XII, ст. 37 Закону № 1058-IV у розмірі не
нижче 10 мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, у розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням ч. 1
статті 28 Закону № 1058-IV, виходячи із
розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеної на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого Законом України про
Державний бюджет України на
відповідний рік з урахуванням
проведених виплат та до змін у
законодавстві, починаючи з 11 січня 2014
року;

- зобов'язано УПФУ провести ОСОБА_1
нарахування та виплату щомісячної
компенсації по втраті годувальника
відповідно до ст. 52 Закону № 796-XII, у
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV,
виходячи із розрахунку мінімальної
пенсії за віком визначеної на рівні
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого Законом України про
Державний бюджет України на
відповідний рік з урахуванням
проведених виплат та до змін у
законодавстві, починаючи з 11 січня 2014
року;

- в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в
апеляційній скарзі УПФУ, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову
Октябрського районного суду м. Полтави
від 26 серпня 2014 року та прийняти нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в
повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та наведені в скарзі
доводи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а судове рішення,
відповідно до положень ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України ), слід залишити без
змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
має статус дружини померлого
громадянина із числа ліквідаторів
категорії 1, смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою (копія
посвідчення НОМЕР_1 від 22 липня 2008 року,
а.с. 5), та з 01.03.2006 року отримує пенсію у
зв'язку із втратою годувальника, що
призначена на умовах Закону № 796-XII.

04 червня 2014 року позивач звернулася до
УПФУ з заявою перерахувати та
виплатити 50 % пенсії по втраті
годувальника, а саме державної пенсії
для інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою 1
категорії, інвалідам 1 групи у розмірі
не нижче 10 мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком, а також щомісячної
компенсації за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
з 01 січня 2014 року та провести
відповідні виплати (а.с.6).

Листом від 17 червня 2014 року № 154/Б-04 УПФУ
повідомило, що пенсія позивача
виплачується у відповідності до норм
чинного законодавства у розмірі,
визначеному згідно постанов Кабінету
Міністрів України від 06 липня 2011 року №
745 «Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету України» та
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (а.с.7).

Погоджуючись з висновком суду першої
інстанції колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ч.1 ст.37 Закону N 1058-IV пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

На підставі ст. 52 Закону N 796-XII щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком незалежно
від пенсії, передбаченої
законодавством України. Право на
щомісячну компенсацію в разі втрати
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи мають непрацездатні члени
сім'ї годувальника, які були на його
утриманні.

Згідно ст. 54 Закону N 796-XII пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством. В усіх
випадках розмір середньомісячної
заробітної плати для обчислення пенсії
за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990
роках не може перевищувати 3,0 тис.
карбованців. Обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». В усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
І групі інвалідності - 10 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до приписів ст. 50 Закону N
796-XII особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, по
І групі інвалідності у розмірі 100
процентів мінімальної пенсії за віком.

При вирішенні спору суд першої
інстанції, виходячи із загальних засад
пріоритету законів над підзаконними
актами, обґрунтовано визнав, що при
розрахунку пенсії, передбачених ст. 52
Закону № 796-ХІІ, застосуванню підлягає
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
установлений у законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, з
урахуванням якого визначається
мінімальний розмір пенсії за віком.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України від 9 липня 2003 року N 1058-IV, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
мінімального розміру пенсії за віком,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті.

Статтею 7 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» визначений
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність, який
становить з 1 січня 2014 року - 949 грн., з 1
липня - 974 грн., з 1 жовтня-1014 грн.

Дане відповідає приписам ч. 3 ст. 67
Закону N 796-XII про те, що у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
п. 9 ст. 1 Закону України від 31 липня 2014
року № 1622-VII «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», який набув чинності
3 серпня 2014 року (газета Голос України
№146 (5896) від 2 серпня 2014), доповнено
Прикінцеві положення Закону України
від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
пунктом 6-7 такого змісту: «установити,
що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30,
31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік».

Згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України
бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему України,
становить один календарний рік, який
починається 1 січня кожного року і
закінчується 31 грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2014
бюджетному році делеговано Кабінету
Міністрів України.

Отже, у період з 03 серпня 2014 року
розміри пенсій та компенсації по
втраті годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи, які
встановлено положенням ст. ст. 50, 52, 54
Закону N 796-XII, повинні визначатися
відповідно до урядових постанов.

В свою чергу, з 11 січня 2014 року по 02
серпня 2014 року, тобто до набрання
чинності Законом України від 31 липня 2014
року № 1622-VII «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» положеннями Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» не було передбачено обмежень
щодо застосування ст.ст. 50, 52, 54 Закону N
796-XII.

Колегія суддів зазначає, що за
визначенням, наведеним в ст. 1 Закону №
1058 пенсійні виплати - грошові виплати в
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати; пенсія - щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином з самого визначення
поняття «пенсія» випливає, що
щомісячні пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу, а тому цей вид виплат не є
строковим і не може бути призначений на
певний строк. У цьому випадку
визначається лише дата, з якої особа
має право на отримання пенсії (чи її
перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, які мають
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування
пенсійних виплат (основного розміру
пенсії, доплат, підвищень та ін.) можуть
бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання, а тому є
недопустимим обмеження строками
пенсійних виплат, які проводяться
безстроково, в межах та на підставі
діючого законодавства, якщо не
відбулось змін у законодавстві.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог є законним та обґрунтованим, а
тому не вбачає підстав для його
скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що
оскаржуване судове рішення
переглянуто, відповідно до приписів ч. 1
ст. 195 КАС України, в межах доводів
апеляційної скарги. Та незважаючи на
те, що апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції у
повному обсязі, він не наводить доводів
в обґрунтування для скасування цього
рішення в тій частині, якою позивачу
відмовлено в задоволенні його позовних
вимог.

Таким чином, у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для
перегляду судового рішення в частині,
якою позивачу відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

В порядку, передбаченому ст. 41, ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд справи відбувся за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Керуючись ст. 41 ч. 1, 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1,
200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м. Полтаві залишити без
задоволення, а постанову Октябрського
районного суду м. Полтави від 26 серпня
2014 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складання ухвали у повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
(підпис) Л.В. Мельнікова

Судді
(підпис) Н.С.
Водолажська

(підпис) Л.О.
Донець

Повний ухвали виготовлений та
підписаний 12 грудня 2014 року.