Справа № 464/9240/14-а
Суддя: Шашуріна Г. О.
Дата ухвалення: 2014-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/9240/14-а
пр.№ 2-а/464/197/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2014 Сихівський районний суд м. Львова
в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Жили М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до УДАІ ГУ УМВС України у
Львівській області про скасування
постанови в справі про адміністративне
правопорушення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого послався на те, що
01.09.2014 року на його адресу надійшли
протокол про адміністративне
правопорушення серії АБ2 № 325397 від
25.08.2014 року та постанова в справі про
адміністративне правопорушення серії
ВС1 № 102412 від 25.08.2014 року. Вважає
зазначені вище протокол та постанову
незаконними з наступних підстав. 25.08.2014
року він здійснював рух на автомобілі
"Mercedes-Benz Vito", реєстраційний номер
НОМЕР_1. У населеному пункті с. Волиця
Мостиського району Львівської області
його дійсно було зупинено працівниками
ДАІ з метою перевірки документів
(посвідчення водія, реєстраційного
документу на транспортний засіб та
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів). Проте відносно нього не було
складено ні протоколу про
адміністративне правопорушення, ні
постанови в справі про адміністративне
правопорушення, оскільки він
здійснював рух у чіткій відповідності
до Правил дорожнього руху. Вказував, що
в протокол про адміністративне
правопорушення та постанові в справі
про адміністративне правопорушення
вказано різні місця вчинення
адміністративного правопорушення, а
саме: в протоколі - с. Берегове, а в
постанові - с. Волиця. Зазначене
свідчить про безпідставність та
нікчемність складених
адміністративних матеріалів відносно
нього та підтверджує відсутність події
та складу адміністративного
правопорушення. З урахуванням
наведеного, просив суд визнати дії
службової особи ІДПС Мостиського ВДАІ
старшого прапорщика міліції Малець І.Я.
з притягнення його до адміністративної
відповідальності протиправними;
скасувати постанову в справі про
адміністративне правопорушення серії
ВС1 № 102412 від 25.08.2014 року і закрити
справу.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав суду заяву, якою позов підтримав,
наполягав на задоволенні вимог в
повному обсязі та просив проводити
розгляд справи за його відсутності.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не
повідомив. Надав письмові заперечення
на позов, згідно з якими посилання
позивача на те, що працівниками ДАІ
було неправомірно зупинено
транспортний засіб при виявленні
правопорушення є необґрунтованими та
безпідставним, оскільки фіксація
вказаного правопорушення проводилась
під час несення служби в с. Воліщя
Мостиського району Львівської області
у межах дислокації ВДАІ з
обслуговування Мостиського району
приладом Візир, який пройшов повірку як
засіб вимірювальної техніки. Інспектор
ДПС Малець І.Я. помилково вказав у
протоколі про адміністративне
правопорушення про те, що водій ОСОБА_1
керував транспортним засобом у с.
Берегове. Однак, під час розгляду
справи та винесені постанови у
відповідності до вимого глави 22 КУпАП
встановив всі обставини справи та
вірно зазначив місце вчинення
правопорушення. Отже, в діях позивача,
як водія, дійсно є ознаки складу
правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122
КУпАП за невиконання вимог п. 12.4 Правил
дорожнього руху. Дії інспектора ДПС
ВДАІ з обслуговування Мостиського
району ГУМВС Малець І.Я. з приводу
виявлення правопорушення з боку водія
ОСОБА_1 та розгляду матеріалів в справі
про адміністративне правопорушення й
притягнення його до адміністративної
відповідальності відповідають вимогам
чинного законодавства. Просив
відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе на підставі ст. 128 КАС України
провести розгляд справи за відсутності
сторін на підставі наявних доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши та перевіривши докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про необхідність відмови у задоволенні
позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
звернутися до адміністративного суду з
адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо він вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
його права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

В судовому засіданні встановлено, що
25.08.2014 року інспектором ДПС Мостиського
ВДАІ старшим прапорщиком Малець І.Я. у
відношенні позивача було складено
протокол про адміністративне
правопорушення серії АБ2 № 325397 про те,
що 25.08.2014 року о 14:21 год. в с. Берегове
Мостиського району він керував
автомобілем Мерседес н/з НОМЕР_1 та
перевищив швидкість в населеному
пункті, рухаючись з швидкістю 104 км/год.,
швидкість вимірювалась приладом Візир
0812361, чим порушив п. 12.4 Правил
дорожнього руху, за що передбачена
адміністративна відповідальність за ч.
1 ст. 122 КУпАП.

На підставі вказаного протоколу
інспектором ДПС Мостиського ВДАІ
старшим прапорщиком Малець І.Я. було
винесено постанову в справі про
адміністративне правопорушення серії
ВС1 № 102412 від 25.08.2014 року, якою на
позивача накладено стягнення у виді
штрафу, за те що він 25.08.2014 року о 14:21 год.
в с. Волиця Мостиського району керував
автомобілем Мерседес н/з НОМЕР_1 та
перевищив швидкість в населеному
пункті, рухаючись із швидкістю 104
км/год., швидкість вимірювалась
приладом Візир 0812361, чим порушив п. 12.4
Правил дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що
швидкість руху автомобіля марки “Mercedes
Benz Vito”, д.н.з. НОМЕР_1 25.08.2014 року о 14:21
год. зафіксована за допомогою приладу
вимірювання швидкості "Візир", серійний
номер 0812361, який відповідає вимогам
експлуатаційної документації, про що
свідчить свідоцтво про повірку
робочого засобу вимірювання № 22-2/1312204,
яке чинне до 06.02.2015 року.

Наданими відповідачем суду доказами
стверджується, що фіксація вказаного
правопорушення проводилась
інспектором ДПС Мостиського ВДАІ
старшим прапорщиком Малець І.Я. під час
несення служби в с. Волиця Мостиського
району Львівської області в межах
дислокації ВДАІ з обслуговування
Мостиського району.

Як вбачається з матеріалів справи,
інспектор ДПС Малець І.Я. помилково
вказав у протоколі про адміністративне
правопорушення про те, що позивач
ОСОБА_1 керував транспортним засобом у
с. Берегове. Однак, під час розгляду
справи та винесені постанови в справі
про адміністративне правопорушення у
відповідності до вимого глави 22 КУпАП
встановив всі обставини справи та
вірно зазначив місце вчинення
правопорушення.

Нормами ст. 251 КУпАП визначено, що
доказами в справі про адміністративне
правопорушення, є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Таким чином, протокол про
адміністративне правопорушення від
25.08.2014 року серії АБ2 № 325397 у
відповідності до ст. 251 КУпАП є доказом
в справі про адміністративне
правопорушення і не викликає в суду
жодних сумнівів щодо його належності
та допустимості як доказу, а також щодо
достовірності та об'єктивності
викладених в ньому обставин про
обставини адміністративного
правопорушення, вчиненого позивачем.
Підставою для такої оцінки вказаного
протоколу як доказу є дотримання
відповідачем при складенні цього
протоколу норм ст.ст. 222, 254-256 КУпАП, які
регламентують порядок та підстави
складення протоколу про
адміністративне правопорушення, його
зміст, а також встановлюють коло осіб,
які мають право складати такий
протокол.

Крім того, факт вчинення позивачем
адміністративного правопорушення
підтверджується показаннями
технічного приладу, що має функції
фото- і кінозйомки, відеозапису.

За наведених обставин в діях позивача,
як водія, є ознаки складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв'язку
з невиконанням вимог п. 12.4 Правил
дорожнього руху, а дії інспектора ДПС
ВДАІ з обслуговування Мостиського
району Малець І.Я. з приводу виявлення
правопорушення з боку водія ОСОБА_1 та
розгляду матеріалів в справі про
адміністративне правопорушення й
притягнення його до адміністративної
відповідальності відповідають вимогам
чинного законодавства.

Пояснення позивача, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження жодними
доказами в ході розгляду справи, є
такими, що не підлягають врахуванню при
вирішенні справи по суті. Дані
пояснення оцінюються судом критично,
як такі, що не відповідають дійсним
обставинам справи, а також такі, що дані
з метою ухилення позивача від
адміністративної відповідальності за
вчинене ним адміністративне
правопорушення.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відтак, суд приходить до висновку щодо
правомірності дій інспектора ДПС ВДАІ
з обслуговування Мостиського району
Малець І.Я. щодо притягнення позивача
до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували
правомірність дій інспектора ДАІ та
оскаржуваної постанови, позивач суду
не надав.

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі
досліджені докази та враховуючи ту
обставину, що пояснення позивача в
позовній заяві про відсутність в його
діянні умислу, не знайшли свого
підтвердження на відміну від
правомірності та обґрунтованості
складення у відношенні позивача
відповідачем протоколу про
адміністративне правопорушення та
постанови, суд приходить до висновку
про необхідність відмови в задоволенні
позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
2, 6, 7, 17-19, 94, 158, 162, 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволені позову ОСОБА_1 до УДАІ ГУ
УМВС України у Львівській області про
скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення -
відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Суддя: