Справа № 755/29759/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/42597/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

за участю секретаря
Лопушенко О.В.,

представника позивача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до Управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та визнання
розпорядження незаконним, провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулась
до суду першої інстанції з позовом в
якому просила визнати протиправними
дії УПФ України у Дніпровському районі
м. Києва щодо утримання переплати в
розмірі 20 % від її щомісячної пенсії на
підставі розпорядження від 23.10.2013 року
№ 1226 та скасувати вказане
розпорядження.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 22 квітня 2014 року
адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що період, за який
нараховано переплату позивачу,
свідчить про невідповідність суми
переплати, вказана сума є спірною;
позивач не була повідомлена про
переплату, про причини та періоди її
виникнення, про необхідність повернути
переплачені кошти. Вказані обставини
позбавили позивача права на отримання
інформації, її перевірку та звірку,
можливості надавати свої пояснення.
Крім цього, саме розпорядження №1226 від
23.10.2013 року оформлено неналежним чином -
не містить підпису голови комісії та
одного з членів комісії, які вписані в
дане розпорядження. Повідомлення від
відповідача до позивача про переплату
та про прийняте рішення комісії про
утримання сум переплати з пенсії
позивача взагалі не може бути
враховане судом, оскільки дане
повідомлення було складене (датоване)
раніше, ніж було прийняте рішення
комісією, на яке є посилання в
повідомленні, тобто зміст даного
повідомлення не відповідає дійсності.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції мотивував
своє рішення тим, що відповідачем
дотримано вимоги ст. 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», щодо утримання
з щомісячної пенсії позивача переплати
в розмірі 20% та доведено
обґрунтованість та правомірність
розпорядження № 1226 від 23.10.2013 року.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що ухвалене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що під час надання заяви та
необхідних документів до УПФ у 2010 році
не було допущено зловживань, чи подання
з її боку, як страхувальником,
недостовірних даних. Також вважає, що
дії відповідача щодо утримання
переплати у розмірі 20% від призначеної
їй пенсії за віком як науковому
працівнику щомісячно до повного
погашення заборгованості є
протиправними

Касаційний розгляд справи проведено у
відкритому судовому засіданні,
відповідно до статті 221 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 перебуває на обліку у
відповідача та з 06.09.2010 року по 31.07.2013
року отримувала пенсію відповідно до
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».

14.03.2013 року відповідачем було виявлено,
що позивачу з березня 2010 року по лютий
2012 року та в квітні 2012 року
нараховувалася заробітна плата в
Інституті колоїдної хімії та хімії
води ім. А.В.Думанського НАН України.
Крім цього, відповідач 04.07.2013 року
отримав з вказаного інституту довідку
про те, що позивач працювала в
інституті на посаді наукового
співробітника за сумісництвом з 16.03.2010
року по 31.12.2010 року, та довідку про
заробітну плату позивача за період з
вересня 2010 року по грудень 2010 року. Крім
цього, відповідачем 12.08.2013 року з
інституту були отримані контракти від
01.01.2011 року № 19 та від 31.03.2011 року № 59 про
роботу позивача в інституті та лист з
інформацією, що позивач звільнена з
інституту 16.01.2012 року. Також в довідці
повідомлялося про нарахування
позивачу коштів в січні 2012 року, лютому
2012 року та в квітні 2012 року.

Відповідно до Розпорядження
відповідача №1010 від 31.07.2013 року
позивача переведено з 06.09.2010 року на
пенсію за віком відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у
зв'язку з тим, що на момент призначення
наукової пенсії позивач продовжувала
працювати за сумісництвом в Інституті
колоїдної хімії та хімії води ім.
А.В.Думанського НАН України і
відповідно до ст. 24 Закону України «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
пенсія науковим (науково-педагогічним)
працівникам призначається з дня
звернення за призначенням пенсії та за
умов звільнення з посади наукового
(науково-педагогічного) працівника за
винятком осіб, які працюють за
строковим трудовим договором
(контрактом), що укладений після
досягнення пенсійного віку.

Відповідно до розпорядження № 1226 від
23.10.2013 року комісія при УПФ
Дніпровського району міста Києва
розглянула повідомлення від 21.10.2013 року
№ 1528 Київського ВЦ про виникнення
переплати пенсії по п/с 882248 гр. ОСОБА_5
(позивача) в період з 06.09.2010 року по
30.09.2013 року в розмірі 45485,45 грн.
Переплата пенсії виникла в зв'язку з
працевлаштуванням. Комісія вирішила
утримувати переплату у розмірі 20% від
пенсії щомісячно до повного погашення
заборгованості відповідно до ст. 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Вказане розпорядження
підписане трьома членами комісії, а ще
один член комісії - ОСОБА_6 та Голова
комісії - Божок Л.Б., які записані в
даному розпорядженні, та які входять в
склад комісії (наказ № 131 від 26.06.2012
року) - не підписували розпорядження.

До справи надано копію листа,
адресованого відповідачем позивачу,
датованого 22.10.2013 року № 18220/06, в якому
повідомляється про те, що у позивача
виникла переплата пенсії в період з
06.09.2010 року по 30.09.2013 року в розмірі 45485,45
грн. у зв'язку з працевлаштуванням
(сумісництвом), і що комісією при УПФ
вирішено утримувати переплату в
розмірі 20% від пенсії щомісячно до
повного погашення заборгованості
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Доказів того, що даний
лист був направлений та вручений (чи
невручений) позивачу, суду не було
надано. Вказані відповідачем в
запереченнях періоди роботи позивача,
за які виникла переплата, періоди
роботи позивача, вказані в довідках,
контрактах інституту та період,
визначений як час переплати, - є різні.
Крім цього, позивач звільнена з
інституту 16.01.2012 року, як зазначено в
письмових запереченнях відповідача, а
переплата нарахована по 30.09.2013 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Частиною 3 статті 159 КАС України
встановлено, що обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції вважає, що при
розгляді справи судами першої та
апеляційної інстанцій не дотримано
вимог процесуального права від яких
прямо залежало правильне по суті
вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи (частина четверта). Суд
повинен запропонувати особам, які
беруть участь у справі, подати докази
або з власної ініціативи витребувати
докази, яких, на думку суду, не вистачає
(частина п'ята).

Згідно ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком суду апеляційної
інстанції, що відповідач відповідно до
ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» має право утримати з
щомісячної пенсії позивача суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера.

Відповідно до ч. 17 ст. 24 Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність» пенсія науковим
(науково-педагогічним) працівникам
відповідно до цього Закону
призначається з дня звернення за
призначенням пенсії та за умов
звільнення з посади наукового
(науково-педагогічного) працівника, за
винятком осіб, які працюють за
строковим трудовим договором
(контрактом), що укладений після
досягнення пенсійного віку.

Суди попередніх інстанцій в своїх
рішеннях покликались на те, що в різні
періоди 2010-2012 років позивачу
нараховувалася заробітна плата в
Інституті колоїдної хімії та хімії
води ім. Думанського А.В. НАН України.

Як вбачається із заперечень
відповідача на адміністративний позов,
позивач звільнена з посади наукового
співробітника за сумісництвом у
вищевказаному інституті з 16.01.2012 року. В
той же час, судами попередніх інстанцій
не досліджено трудову книжку позивача,
копії такої відсутні в матеріалах
справи, як наслідок, не встановлено
місце основної роботи позивача, дату
звільнення з такої, посади на яких вона
працювала і чи працювала за контрактом
після досягнення пенсійного віку, що не
є перешкодою у призначенні і отриманні
пенсії наукового співробітника, тобто,
належним чином не досліджено питання
працевлаштування позивача у 2010-2013
роках. Крім того, не встановлено чи
укладався строковий трудовий договір
між позивачем та вищезазначеним
інститутом.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено з якого моменту позивач
набула право на отримання пенсії
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність», зокрема у період 2010-2013
років після усунення обмежень
встановлених ч. 17 ст. 24 вказаного Закону
та до виявлення переплати і прийняття
відповідного рішення.

Також, судами попередніх інстанцій
належним чином не досліджено періоди
за які виникла переплата та, як
наслідок, не визначено її розмір,
оскільки матеріали справи не містять
детального розрахунку сум
переплаченої пенсії.

Судами попередніх інстанцій пенсійна
справа позивача не досліджувалась та
не оглядалась взагалі, що вказує на
необґрунтованість висновків та не
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України обґрунтованим є
рішення, ухвалене судом на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і направити
справу на новий розгляд або для
продовження розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанції і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають права встановлювати
та визнавати доведеними обставини, що
не були встановлені попередніми
судовими інстанціями, оскаржувані
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати все вище
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року та постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 22 квітня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска