Справа № 826/15735/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інноваційні
промислові системи" до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інноваційні
промислові системи" звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від 05
квітня 2013 року № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інноваційні
промислові системи" зареєстровано
Голосіївською районною у м. Києві
державною адміністрацією 25.10.2007 р.,
взято на податковий облік у ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва 29.10.2007 р.,
зареєстровано як платник податку на
додану вартість 21.11.2007 р.

Службовим особами відповідача була
проведена документальна позапланова
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ТОВ "Євростройтех" () за період 01.06.2011 р. по 30.06.2011
р., за результатами якої відповідачем
було складено Акт про результати
документальної позапланової перевірки
ТОВ "Інноваційні промислові системи",
(код за ), з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
"Євростройтех" () за
період 01.06.2011 р. по 30.06.2011 р. від 21.03.2013 р.
№150/1-22-80-35508877 (надалі - Акт перевірки
№150/1-22-80-35508877).

Згідно висновків, викладених в Акті
перевірки №150/1-22-80-35508877, позивачем
порушено вимоги: п.138.2 ст.138 та п.141.1 ст.141
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток підприємств за ІІ-IV квартал 2011
року на суму 75900,00 грн., в т.ч. за ІІ
квартал 2011 року - на суму 75900,00 грн.; п.198.3,
п.198.6 ст.198 та п.201.6, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 66000,00
грн., в т.ч. за червень 2011 року - на суму
66000,00 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки
№150/1-22-80-35508877 відповідачем були
прийняті наступні податкові
повідомлення-рішення: № від 05.04.2013
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 66001,00
грн., з яких 66000,00 грн. - за основним
платежем, а 1,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями; № від
05.04.2013 р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 75900,00 грн., з
яких 75900,00 грн. - за основним платежем.

Позивач заперечує правомірність
вищевказаних податкових
повідомлень-рішень відповідача, у
зв'язку з чим просить визнати їх
протиправними та скасувати з підстав
невідповідності нормам чинного
законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
(далі по тексту - ПК України), витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 ПК України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України
установлено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 131 ПК України, об'єктом
оподаткування податку на прибуток
підприємств є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135-137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п. 138.2. ст. 138 Податкового
кодексу України).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України, не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
установлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Дослідженням матеріалів справи
колегією суддів встановлено, що між ТОВ
"Інноваційні промислові системи", як
покупцем, та ТОВ "Євростройтех", як
постачальником, був укладений Договір
поставки №020611 від 02.06.2011 р. (надалі -
Договір №020611), відповідно до умов якого
постачальник передає у власність
покупцеві, а покупець приймає та
оплачує товар загальна кількість,
асортимент, одиниця виміру, ціна за
одиницю виміру та загальна ціна якого
визначена сторонами у специфікації, що
є додатком № 1 до цього Договору.
Відповідно до Специфікації, що є
Додатком №1 від 02.06.2011 р. до даного
Договору, ТОВ "Євростройтех"
зобов'язувався поставити позивачу
товар (кільце гумове, пара тертя,
пружина, ЗІП до торцового ущільнення)
на загальну суму 396 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 66
000,00 грн.

На підтвердження виконання умов
вищевказаного договору ТОВ
"Євростройтех" поставило позивачу
товар (кільце гумове, пара тертя,
пружина, ЗІП до торцового ущільнення)
на загальну суму 396 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 66
000,00 грн., що підтверджується, належним
чином оформленою видатковою накладною
№090639 від 09.06.2011 р.

Позивачем задекларовано податок на
додану вартість за перевіряємий період
на підставі вищезазначено податкової
накладної, виписаної ТОВ
"Євростройтех", у зв'язку з придбанням
товару, а також сформовано валові
витрати за наслідками взаємовідносин у
межах договору купівлі - продажу №020611
від 02.06.2011 р.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
облікові документи можуть бути
складені на паперових носіях і повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Заперечуючи проти вимог даного позову
відповідач, серед іншого, посилається
на акт ДПІ у Печерському районі м. Києва
ДПС про результати документальної
невиїзної перевірки ТОВ "Євростройтех",
, з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.06.2011 року по
30.06.2011 року від 21.10.2011 p. за №1375/23-9/36844712, в
якому містяться дані про відсутність
вказаного підприємства за податковою
адресою; та зазначається, що ТОВ
"Євростройтех" має стан - до ЄДР внесено
запис про відсутність за
місцезнаходженням, а взаємовідносини
із суб'єктами господарської
діяльності, що відображені в
податковій звітності, не мають мети
реального настання правових наслідків
з метою заниження об'єкта
оподаткування та несплати податків.

Проте, колегія суддів не приймає до
уваги вищевказані твердження
податкового органу та зауважує на тому,
що висновки акту ДПІ у Печерському
районі м. Києва ДПС про результати
документальної невиїзної перевірки
ТОВ "Євростройтех", , з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період з 01.06.2011
року по 30.06.2011 року від 21.10.2011 p.
№1375/23-9/36844712, не можуть свідчити про
неможливість здійснення господарських
операцій позивача у періоді, що
перевірявся та не спростовують належну
правосуб'єктність ТОВ "Євростройтех" і
правового значення складених за такими
операціями первинних документів.

Відповідно до змісту інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

При цьому господарські операції мають
бути відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту, а
тому право платника ПДВ на податковий
кредит може визнаватися лише у разі,
якщо відповідні товари ним реально
придбавалися, або ж у разі реального
понесення ним витрат на таке придбання.

Як свідчать матеріали даної справи,
придбаний позивачем товар за Договором
№020611 (кільце гумове, пара тертя,
пружина, ЗІП до торцового ущільнення), в
подальшому був використаний ним у
власній господарській діяльності з
метою реалізації іншим контрагентам, а
саме: ПАТ "Лукойл-Одеський
нафтопереробний завод", що
підтверджується наявними в справі
Договором на поставку №11/179 від 21.06.2011 р.
та видатковою накладною №06 від 23.06.2011 р.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України у разі, якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних. Разом з
тим, не є підставою для відмови у праві
на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу. У такому разі достатньо
встановити необізнаність платника
податку, що заявляє право на податковий
кредит чи бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість про факт
припинення або недобросовісний
характер діяльності контрагента
(зокрема про несплату податків чи
неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Як установлено у ході розгляду цієї
справи, на момент укладення та
виконання спірного правочину юридична
особа-контрагент позивача - ТОВ
"Євростройтех" не була припинена у
визначеному законом порядку та на час
вчинення господарських взаємовідносин
була наділена адміністративною
процесуальною дієздатністю.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Відповідно до змісту рішень
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти
Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява № 6689/03), які на підставі частини
першої статті 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» підлягають застосуванню
судами як джерела права, платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

Крім того, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто, якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали цієї справи, на
момент здійснення господарських
операцій у Єдиному державному реєстрі
були відсутні відомості, які б ставили
під сумнів цивільну правоздатність
контрагента позивача ТОВ
"Євростройтех".

При цьому, на думку колегії суддів,
відсутність платника податків за
місцем реєстрації не може свідчити про
нереальність здійснення правочинів,
оскільки платник податку, який включив
суми сплаченого податку на додану
вартість, не може нести
відповідальність за дії третіх осіб
(контрагентів) щодо дотримання ними
порядку звітування та сплати ними
своїх зобов'язань перед бюджетом.

Таким чином, аналізуючи обставини цієї
справи та оцінюючи зібрані у справі
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності всіх обов'язкових підстав
для формування позивачем податкового
кредиту та валових витрат за
результатами господарських відносин
із ТОВ "Євростройтех" за спірний період
та про відсутність у відповідача
підстав для донарахування позивачу
суми податку на додану вартість та
податку на прибуток оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й.
Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.