Справа № 489/5247/14-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді
Коваленка І.В.

при секретарі
Коденко К.В.

за участю:

представників позивача
Троян О.С., Мезготько Т.Л.

представника відповідача
Куліченка Д.О.

представників третіх осіб
Дятлової С.І., Хмельницького В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Миколаєва (далі -
УПФ) до Головного управління юстиції в
Миколаївській області, третіх осіб -
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Миколаївській області, ОСОБА_6 про
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року УПФ звернулося до суду з
позовом про скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Ленінським районним
судом м.Миколаєва 10.09.2013 по
адміністративній справі №2-а/489/249/13 про
стягнення з УПФ на користь ОСОБА_6 22928,20
грн. заборгованості з пенсії.

Позивач вказав, що постановою
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 16.07.2013 по справі №2-а/489/249/13,
залишеної без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2013, позов ОСОБА_6 до УПФ
задоволено. Стягнуто на користь
позивача з УПФ 22928,20 грн.

16.07.2014 УПФ отримало постанову
державного виконавця від 09.07.2014 про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого відповідно до вказаної
постанови.

УПФ вважає, що виконавче провадження
відкрито з порушенням законодавства,
так як постанова суду повинна
виконуватися у порядку, передбаченому
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
безпосередньо Державною казначейською
службою України.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
задовольнити.

Представники відповідача та третіх
осіб проти позову заперечували.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи і
оцінивши зібрані в ній докази, вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що
16.07.2013 Ленінським районним судом
м.Миколаєва прийнято постанову про
стягнення з Управління Пенсійного
фонду на користь ОСОБА_6
заборгованості з пенсії в сумі 22928,20
грн.

Вказана постанова ухвалена у зв'язку з
невиконанням УПФ постанови
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 27.07.2011, якою було зобов'язано УПФ
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_6. додаткової пенсії, яку
відповідач виконав лише в частині
проведення перерахунку.

Виданий відповідно до вказаної вище
постанови суду виконавчий лист позивач
пред'явив для примусового виконання до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, державний
виконавець якого відкрив виконавче
провадження 09.07.2014.

На думку представників позивача,
відкриття виконавчого провадження про
стягнення коштів з УПФ не відповідає
Законом України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
відповідно до положень якого виконання
такого судового рішення повинно
здійснюватися безпосередньо Державною
казначейською службою України.

Судом всиновлено, що за наведеним вище
виконавчим листом раніше постановою
відділу примусового виконання рішень
від 13.02.2014 було відмовлено ОСОБА_6. у
відкритті виконавчого з підстав, на які
посилається УПФ.

Однак, постановою Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 21.05.2014
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження визнано
незаконною та скасовано.

Постанова суду залишена в силі ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2014.

Тобто, судами встановлено, що виконання
постанови суду від 16.07.2013 повинно
відбуватися через орган державної
виконавчої служби.

Таким чином, між сторонами виник спір
щодо правомірності відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа суду про
стягнення коштів з УПФ.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України i є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно частини першої статті 255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб i підлягає
виконанню на всій території України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За змістом частини другої статті 1
Закону України «Про державну виконавчу
службу» і частини першої статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень». Статтею 3 цього Закону
визначено особливості виконання
рішень суду про стягнення коштів з
державного органу.

При цьому, частиною третьою
Прикінцевих та перехідних положень
наведеного Закону визначено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Слід зазначити, що постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2014 № 440, яка
прийнята після відкриття виконавчого
провадження, затверджено Порядок
погашення заборгованості за рішенням
суду, виконання яких гарантується
державною.

Відповідно до пункту 3 вказаного
Порядку, рішення подаються до органів
державної виконавчої служби за
місцезнаходженням боржника для
проведення їх обліку, інвентаризації
заборгованості та подальшої передачі
до органів, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, для
погашення заборгованості.

Цим же Порядком визначено інші дії
органу державної виконавчої служби та
органів, які здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, з
виконання рішень суду за рахунок
бюджетних коштів.

Таким чином, незважаючи на те, що хоча
постанова суду від 16.07.2013, відповідно до
якої кошти стягнуто з УПФ, прийнята
після набрання чинності Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», але так як
її прийняття пов'язане з невиконанням
постанови того ж суду від 27.07.2011, яка
носила відносно УПФ зобов'язальний
характер, а також враховуючи постанову
суду від 21.05.2014, суд приходить до
висновку про правомірність звернення
ОСОБА_6 до органу державної виконавчої
служби та відкриття державним
виконавцем виконавчого провадження, а
відтак вимоги УПФ задоволенню не
підлягають.

Щодо посилання представників позивача
на пункту 33 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845, суд
вважає їх безпідставними.

З буквального розуміння цього пункту
його положення поширюється на
боржників, які перебувають на
казначейському обслуговуванні.

У даному випадку, при прийнятті
постанови від 21.05.2014 судом встановлено,
що фінансування пенсійних виплат та
видатків на утримання органів
Пенсійного фонду України проводиться
через рахунки, відкриті в банківських
установах. Тобто, на казначейському
обслуговувані органи Пенсійного фонду
не перебувають.

Керуючись статтями 9 - 11, 71, 158 - 163 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Миколаєва про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження - відмовити.

Заходи забезпечення позову
встановлені ухвалою Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 14.08.2014
щодо зупинення стягнення за виконавчим
документом - скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд міста
Миколаєва протягом десяти днів з дня
отримання її проголошення, а особами
які були відсутні в судовому засіданні
при проголошенні постанови - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя

Повний текст постанови

підписано 03.10.2014.