Справа № К/9991/15109/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/15109/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2011р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012р. у
справі № 2а/0570/17714/2011 за позовом ОСОБА_4
до Комунального підприємства
"Володарське бюро технічної
інвентаризації", третя особа ОСОБА_5 про
визнання протиправними дії та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до Комунального
підприємства «Володарське бюро
технічної інвентаризації», за участю
третьої особи ОСОБА_5, з позовом, в якому
просила:

- визнати протиправними дії
відповідача стосовно реєстрації права
власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5;

- скасувати рішення відповідача про
реєстрацію права власності на будинок
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
договір цесії, на підставі якого
здійснена реєстрація нерухомого майна,
не є правовстановлювальним документом,
оскільки згідно ст.37 Закону України
«Про іпотеку» та п.п.2.2 п.2 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
прав на нерухоме майно (далі за текстом
- Тимчасове положення), зареєструвати
право власності на спірний будинок у
даному випадку можливо лише на
підставі договору іпотеки. До того ж,
документи, подані реєстратору, не
відповідають вимогам п.2.7 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
прав на нерухоме майно, однак
реєстрація нерухомого майна була
здійснена на підставі цих документів.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08.02.2012р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

На постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2011р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012р.
надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від
18.06.2008р. позивач набула право власності
на будинок АДРЕСА_1.

22.09.2009р. між позивачем та гр.ОСОБА_6
укладений договір іпотеки зазначеного
житлового будинку з господарськими
спорудами та земельною ділянкою для
обслуговування вказаного будинку,
загальною площею 0,2500 га. Згідно цього
договору, зазначений предмет іпотеки
передається в іпотеку, як забезпечення
виконання зобов'язань щодо повернення
грошей, переданих за Договором позики
від 22.09.2009р., на суму 344000 гривень,
строком повернення не пізніше 22.12.2009р.,
у зв'язку з чим в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна внесений відповідний запис.

22.10.2010р. між ОСОБА_6 та третьою особою у
цій справі ОСОБА_5 укладений договір
про відступлення права вимоги (цесія),
згідно якого ОСОБА_6 передав своє право
вимоги за вищевказаними договорами
позики та іпотеки ОСОБА_5

09.12.2010р. реєстратором КП «Володарське
БТІ» прийнято рішення про реєстрацію
права власності на вищевказане
домоволодіння за ОСОБА_5 на підставі її
заяви та договору про відступлення
права вимоги (цесія) від 22.10.2010р.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
позивач і звернувся з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій
виходили з того, що Договір про
відступлення права вимоги (цесія) від
22.10.2010р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
є продовженням правовідносин з приводу
виконання зобов'язань за договорами
позики та іпотеки, тому проведення
реєстрації права власності на підставі
цього договору є правомірним.

Однак, колегія суддів вважає такі
висновки судів передчасними,
враховуючи наступне.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обмежень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» від
01.07.2004 р. N 1952-ІУ (надалі - Закон),
Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, яке затверджено
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002р. N 7/5 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р.
за N 157/6445 (надалі - Тимчасове положення),
а також іншими нормативно-правовими
актами.

Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації виникають з
моменту такої реєстрації (ст.3). Статтею
4 цього Закону в свою чергу передбачено
право власності на нерухоме майно
підлягає обов'язковій державній
реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» (в
редакції станом на 2010 рік) державна
реєстрація прав проводиться на
підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Пунктом 2.1 Тимчасового положення
передбачено, що для проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу або припинення права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно власник (власники),
інший правонабувач (правонабувачі) або
уповноважена ним (ними) особа подає
реєстратору БТІ заяву про державну
реєстрацію прав за формою, визначеною у
додатку 1. Відповідно до п.2.2.
Тимчасового положення, до заяви про
державну реєстрацію прав додаються
правовстановлювальні документи
(додаток 2), їх нотаріально засвідчені
копії, документи, що підтверджують
оплату за проведення державної
реєстрації прав та видачу витягу про
державну реєстрацію прав, а також інші
документи, визначені Положенням.

Отже, з зазначеного слід дійти
висновку, що однією з підстав державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно є договори, укладені у порядку,
встановленому законом. До обов'язку ж
державного реєстратора, у даному
випадку, входить перевірка поданих
договорів на предмет їх додержання
чинних вимог законодавства.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, вбачається з матеріалів
справи та не заперечується сторонами
спору, договір іпотеки укладений
22.09.2009р. між позивачем та гр.ОСОБА_6,
нотаріально посвідчений та пройшов
державну реєстрацію. Водночас, договір
про відступлення права вимоги (цесія),
укладений 22.10.2010р. між ОСОБА_6 та третьою
особою у цій справі ОСОБА_5 лише
нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції станом на 2010 рік)
відступлення прав за іпотечним
договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Якщо не буде доведено інше,
відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Іпотекодержатель зобов'язаний
письмово у п'ятиденний строк
повідомити боржника про відступлення
прав за іпотечним договором і права
вимоги за основним зобов'язанням.
Правочин про відступлення прав за
іпотечним договором підлягає
нотаріальному посвідченню. Відомості
про таке відступлення підлягають
державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Згідно з ст. 513 ЦК України правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Отже, судами попередніх інстанцій не
надано оцінки діям державного
реєстратора на предмет перевірки
чинному законодавству договору
іпотеки та договору про відступлення
права вимоги (цесія), які і стали
підставою для прийняття рішення про
реєстрацію права власності на
вищевказане домоволодіння за ОСОБА_5

Колегія суддів вважає необґрунтованим
застосування судами попередніх
інстанцій Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. N 703, та як наслідок,
висновок про те, що державний
реєстратор перевіряє лише щодо
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (а не державну реєстрацію,
п. 26).

Так, рішення про реєстрацію права
власності на вищевказане
домоволодіння за ОСОБА_5 на підставі її
заяви та договору про відступлення
права вимоги (цесія) від 22.10.2010р. було
прийнято реєстратором КП «Володарське
БТІ» - 09.12.2010р., а Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень затверджений постановою
Кабінету Міністрів України - 22.06.2011р.

Судова колегія дійшла висновку, що
рішення судів вимогам ст.159 КАС України
не відповідають. Відповідно до
приписів ст. 220 КАС України допущені
порушення не можуть бути перевірені і
усунуті судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 06.12.2011р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2012р.
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: