Справа № 2а/1870/945/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/66221/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті Суми на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.09.2011 по
справі №2а-1870/945/11 за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «КАСС» до
Державної податкової інспекції в місті
Суми, заступника начальника Державної
податкової інспекції в місті Суми
Больбіт Юрія Леонідовича про визнання
незаконним рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 05.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.09.2011,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «КАСС» до Державної
податкової інспекції в місті Суми,
заступника начальника Державної
податкової інспекції в місті Суми
Больбіт Юрія Леонідовича про визнання
незаконним рішення - задоволено.
Визнано незаконним рішення Державної
податкової інспекції в місті Суми від
20.04.2010 №1 про визначення податкових
зобов'язань Товариству з обмеженою
відповідальністю «КАСС» із
застосуванням «звичайних цін» в сумі
147239,00грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція в місті
Суми 08.10.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 14.10.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі Державна податкова
інспекція в місті Суми просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
05.04.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15.09.2011.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція в місті Суми
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, підпунктів 1.20.1, 1.20.51 пункту 1.20
статті 1, підпунктів 7.4.1 7.4.3 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
підпункту 4.3.1 пункту 4.3 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», частини першої статті 86,
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, Державною податковою
інспекцією в місті Суми прийнято
рішення від 20.04.2010 №1 про визначення
Товариству з обмеженою
відповідальністю «КАСС» податкових
зобов'язань із застосуванням
«звичайних цін» в сумі 147239,00грн.

Зазначене рішення прийняте на підставі
пункту 4.3. статті 4, статті 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платниками податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» шляхом застосування
непрямого методу визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток з господарської операції по
продажу квартири фізичній особі.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, згідно договору
купівлі-продажу від 18.03.2009 Товариством
з обмеженою відповідальністю «КАСС»
придбано у Відкритого акціонерного
товариства «Сумбуд» трикімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
Варартість квартири склала 111040,00грн.,
хоча балансова вартість квартири у
Відкритого акціонерного товариства
«Сумбуд» складала 555200,00грн.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «КАСС» 07.07.2009 продано
зазначену квартиру фізичній особі
ОСОБА_2 за 111040,00грн. Балансова вартість
квартири на час продажу складала
111040,00грн., така ж вартість вказана і у
витязі з реєстру прав власності на
нерухоме майно КП «Сумське МБТІ».

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
дохід, отриманий платником податку від
продажу товарів (робіт, послуг)
пов'язаним особам, визначається
виходячи із договірних цін, але не
менших за звичайні ціни на такі товари
(роботи, послуги), що діяли на дату
такого продажу.

Згідно з підпунктом.7.4.3 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» положення
підпункту 7.4.1 поширюються також на
операції з особами, які не є платниками
податку, встановленого статтею 10 цього
Закону, або сплачують податок на
прибуток за іншими, ніж платник
податку, ставками.

Відповідно до підпункту 1.20.1 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
якщо цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Згідно з підпунктом 1.20.2 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні
(за їх відсутності - однорідні) товарам
(роботам, послугам), стосовно яких
визначається звичайна ціна, прилюдно
пропонуються до продажу, або мають
ціни, встановлені на організованому
ринку цінних паперів, або мають біржову
ціну (біржове котирування), визначення
звичайної ціни у встановленому в
абзаці першому цього підпункту порядку
здійснюється із врахуванням таких
факторів.

Відповідно до 1.20.51 пункту 1.20 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» якщо звичайна
ціна не може бути визначена з
використанням норм попередніх
підпунктів цього пункту, то для доказів
обґрунтування її рівня застосовуються
правила, визначені національними
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку, а також
національними стандартами з питань
оцінки майна та майнових прав. З метою
оподаткування терміни «справедлива
вартість», «ринкова вартість» та
«чиста вартість реалізації», які
використовуються в національних
положеннях (стандартах)
бухгалтерського обліку та
національних стандартах з питань
оцінки майна і майнових прав,
прирівнюються до терміну «звичайна
ціна», визначеного цим Законом.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, контролюючим органом при
визначенні звичайної ціни не був
проведений повний аналіз цін договорів
з ідентичними квартирами у співставних
умовах на момент продажу спірної
квартири, не були використані
статистичні дані внутрішнього ринку,
не були дотримані вимоги щодо
пояснення звичайної ціни та не була
досліджена маркетингова політика по
продажу даного виду продукції.

Таким чином, при визначенні рівня
звичайних цін для продажу нерухомості
податковий орган діяв не у спосіб,
передбачений законом при визначенні
такої ціни, обов'язок щодо доведення
невідповідності ціни договору рівню
звичайних цін Державною податковою
інспекцією в місті Суми не виконано.

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій про
неправомірність рішення Державної
податкової інспекції в місті Суми від
20.04.2010 №1 є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в місті Суми залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05.04.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15.09.2011 по
справі №2а-1870/945/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді: __________________
Л.І. Бившева

__________________
А.М. Лосєв