Справа № 804/18782/14
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді -
при секретарі - Шпота
за участю: позивач -
відповідача - Синявський І.Л.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними,
скасування податкових
повідомлень-рішень, вимоги та рішення
про застосування щтрафних санкцій,-
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області в якому, з урахуванням
клопотання про збільшення позовних
вимог позивач просить суд визнати
протиправними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення від
платнику податків, було визначено суму
грошового зобов'язання 510,00 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від
платнику податків, було визначено суму
грошового зобов'язання 167 330,13 грн.;
- податкову вимогу від 25.04.2014р., яким
позивачу, як платнику податків, було
визначено суму грошового зобов'язання
- рішення про застосування штрафних
штрафних санкцій та пені за несплату
або несвоєчасну сплату єдиного внеску
в розмірі 8 215,82 грн.
В обґрунтування позову позивач
посилається на безпідставність та
необґрунтованість висновків акту від
25.04.2014 року № 1446/17-3/НОМЕР_1 «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2013р.», на підставі якого прийнято
спірні податкові повідомлення-рішення,
вимога про сплату боргу від 25.04.2014р. з
застосування штрафних санкцій з ЄСВ,
які винесено без урахування фактичних
обставин справи та в порушення
приписів податкового законодавства.
В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, надав до суду
письмові заперечення, що ґрунтуються
на висновках, викладених в акті
перевірки від 25.04.2014 року № 1446/17-3/НОМЕР_1
та зазначив, що перевіркою вставлено
порушення норм Податкового кодексу
України у перевіряємому періоді, а
саме: завищення валових витрат на
загальну суму 684 848,35 грн., що склалось
через включення витрат на придбання
контрагентів-постачальників, відносно
яких надійшли матеріали перевірок від
інших ДПІ про неможливість
підтвердження реальності проведення
господарських відносин із покупцями та
постачальниками та, як наслідок,
заниження ЕСВ, що нараховується на суму
чистого оподаткованого доходу.
Сформовані висновки відповідають
фактичним обставинам справи, отже
підстави для скасування оскаржуваних
Вислухавши позивача та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість адміністративного
позову та наявності підстав для його
Згідно акту документальної планової
виїзної перевірки від 25.04.2014 року №
1446/17-3/НОМЕР_1 фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_1 або
позивач) зареєстрована 26.05.2010р.
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради та
перебуває на податковому обліку в
Лівобережній об'єднаній державній
податковій інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі за текстом - Лівобережна
ОДПІ м. Дніпропетровська або
відповідач) з 27.05.2010р.
Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська
у період з 28.03.2014р. по 17.04.2014р. на
підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1
ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу
України та відповідно до затвердженого
плану була проведена документальна
планова виїзна перевірка діяльності
ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, дотримання
законодавства щодо укладення трудових
договорів, оформлення трудових
відносин з працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
Вказаною перевіркою встановлені
1. п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України у результаті чого занижено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на
загальну суму 111 554,75 грн., у тому числі
2012 рік - 82 355,64 грн.;
2013 рік - 29 199,11 грн.;
2. п.119.2 ст.119 Податкового кодексу
України в частині неподання та не
відображення у податкових розрахунках
1 ДФ суми виплачених доходів фізичним
3. п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст. 6, п.1 ч.2 ст.7, п.11 ст.8
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», у
результаті чого занижено єдиний
соціальний внесок, що нараховується на
суму чистого оподаткованого доходу на
загальну 105 839,80 грн., у тому числі по
2012 рік - 58 476,75 грн.;
2013 рік - 47 363,05 грн.
За результатами перевірки податковим
органом був складений акт від 25.04.2014
року № 1446/17-3/НОМЕР_1 «Про результати
документальної планової виїзної
перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, дотримання
законодавства щодо укладення трудових
договорів, оформлення трудових
відносин з працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
На підставі Акту перевірки
Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська
- податкову вимогу про сплату боргу від
25.04.2014р., яким ФОП ОСОБА_1 визначено
загальну суму боргу зі сплати єдиного
внеску - недоїмки зі сплати єдиного
внеску та штрафів на суму 116 473,78 грн., у
тому числі недоїмка - 105 839,80 грн., 10 583,98
грн. - штрафні санкції;
- податкове повідомлення-рішення від
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на доходи
фізичних осіб» на загальну суму 167 330,13
грн., у тому числі: за основним платежем
- 111 554,75 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 55 777,38 грн.;
- податкове повідомлення-рішення від
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на доходи
фізичних осіб» на загальну суму 510,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
суму штрафних санкцій та пені за
несплату або несвоєчасну сплату
єдиного внеску в розмірі 8 215,82 грн.
Суд вважає, що висновки зазначені в
акті перевірки від 25.04.2014 року №
1446/17-3/НОМЕР_1, а отже і податкові
повідомлення-рішення від 19.05.2014р.
19.05.2014р. є безпідставними та не
відповідають дійсним обставинам
справи, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на прибуток підприємств.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник
податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г)ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України (в редакції на момент
перевіряє мого періоду та виникнення
спірних правовідносин) - податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом
201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового
кодексу України при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу витрат та сум ПДВ до
складу податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання послуг від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.
Так, згідно акту перевірки від 25.04.2014
року № 1446/17-3/НОМЕР_1, в ході проведення
перевірки було встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 до складу валових витрат за
2012-2013 роки включені витрати на
придбання послуг на загальну суму 684
848,35 грн., в т.ч. по операціях з:
- ПП «Валга» (ТОВ «Раквере»);
- ТОВ «Альянс-Іст»;
Як вбачається із акта перевірки
позивача, при проведені перевірки
відповідачем враховані матеріали, що
надійшли від ДПІ у м.Полтаві, ДПІ у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська,
ДПІ у Печервському районі м.Києва, ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, Західно-Донбаської
ОДПІ по переліченим контрагентам.
При проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 із
контрагентом ПП «Валга» (ТОВ
«Раквере») податковий орган
посилається на акт перевірки ПП
«Валга» №417/22.5-10/30285569 від 08.04.2013р., яким
вказано, що проведеною звіркою ПП
«Валга» неможливо підтвердити
реальність проведених господарських
відносин із платниками податків за
лютий 2010р.-лютий 2013р.
З наявних матеріалів справи слідує, що
фінансово-господарські відносини
(послуги перевезення) між ФОП ОСОБА_1 та
ПП «Валга» (ТОВ «Раквере») відбувались
у період вересень-грудень 2012 року.
Так, постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.04.2014р. у справі №804/4056/14 за позовом ФОП
ОСОБА_1 до Лівобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 29.07.2013 року №
документальної позапланової невиїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з підприємством ПП
«Валга» (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) за період
вересень 2012р., жовтень 2012р., листопад
2012р., грудень 2012р., позовні вимоги ФОП
ОСОБА_1 задоволено - визнано
протиправним та скасовано податкове
В ході розгляду справи №804/4056/14 судом
було встановлено реальність
здійснення господарських операцій з ПП
«Валга» за період: вересень 2012 року,
жовтень 2012 року, листопад 2012 року,
грудень 2012 року, ФОП ОСОБА_1 був
доведений факт вчинення господарських
операцій, за наслідками яких виникло
право позивача на формування
податкового кредиту та факт сплати
позивачем сум податку контрагенту.
Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29.10.2014р. у справі 804/4056/14 апеляційну
скаргу Лівобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська залишено без
задоволення, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24.04.2014р. -
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини,
звільняються від доказування.

При проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 із
контрагентом ТОВ «Елтіс» податковий
орган посилається на акт перевірки ТОВ
«Елтіс» №1005/22-10/30782038 від 15.03.2013р., яким
встановлено не підтвердження
податкового кредиту з ПДВ та валових
витрат; у ТОВ «Елтіс» відсутні об'єкти
оподаткування ПДВ по операціях з
продажу товарів (послуг)
підприємствам-покупцям та по операціях
з придбання товарів (послуг) у
підприємств-постачальників та по
операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємствам-покупцям
(замовникам) у період з 01.01.2012р. по
30.11.2012р.

З наявних матеріалів справи слідує, що
фінансово-господарські відносини (з
надання транспортно-експедиційних
послуг) між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Елтіс»
відбувались у листопаді 2012 року.

Судом встановлено, що 22.11.2012р. між ФОП
ОСОБА_1 та ТОВ «Елтіс» було укладено
договір надання
транспортно-експедиційних послуг
№22/11-12, за умовами якого сторони
зобов'язуються здійснювати
організацію та доставку вантажу на
підставі транспортних заявок іншої
сторони, за допомогою транспорту
третьої сторони - перевізника. Сторона,
що надає транспорту заявку -
експедитор-1, сторона, що виконує заяву -
експедитор-2.

22.11.2012р. між ФОП ОСОБА_1 (експедитор) та
ТОВ «Елтіс» (виконавець) було укладено
договір щодо регулювання
взаємовідносин між експедитором та
виконавцем при організації
вантажоперевезень на території
України, а також розрахунку за
перевезення.

Пунктом 2 договору визначено умови
перевезення, зокрема: маршрут, дату та
адресу навантаження, вартість
перевезення, ПІБ водія та марка і номер
авто.

За умовами договору ТОВ «Елтіс»
виписано на адресу позивача
рахунок-фактура, товарно-транспортна
накладна.

За фактом виконання умов договору
сторонами складено акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг) та виписано
податкову накладну.

Розрахунок за виконані умови договору
здійснено у безготівковій формі, про що
свідчать копії платіжних доручень.

Транспортування товару здійснювалося
на адресу ТОВ «Фрут Майстер Фруг», що
підтверджено матеріалами справи.

При проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 із
контрагентом ТОВ «Котедж» податковий
орган посилається на акт перевірки ТОВ
«Котедж» №1150/226/32965070 від 18.05.2013р., яким
вказано, що проведеною звіркою ТОВ
«Котедж» неможливо підтвердити
реальність проведених господарських
відносин із платниками податків за
січень 2012р.

З наявних матеріалів справи слідує, що
фінансово-господарські відносини між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Котедж» відбувались
у січні 2012 року.

Судом встановлено, що 20.09.2011р. між ФОП
ОСОБА_1 (довіритель) та ПП «Котедж»
(повірений) було укладено договір про
надання послуг, за умовами якого
повірений, що діє за дорученням і за
рахунок довірителя, що діє за
дорученням замовника, надає послуги по
організації перевезень вантажів та
інших транспортно-експедиційних
послуг, посилаючись на підписану
сторонами заявку, яка визначає умови
виконання кожної перевозки (послуги).

На виконання умов договору ПП «Котедж»
виписано на адресу позивача
рахунки-фактура, лист доставка по
маршруту, товарно-транспортні
накладні.

За фактом виконання умов договору
сторонами складено акти здачі-прийомки
виконання робіт (послуг) та виписано
податкові накладні, копії яких
містяться в матеріалах справи.

Розрахунок між ФОП ОСОБА_1 та ПП
«Котедж» здійснено у безготівковій
формі, про що свідчать копії платіжних
доручень.

Транспортування товару здійснювалося
на адресу ТОВ «Фрут Майстер Фруг», а
також за замовленням ПАТ
«Дніпроважмаш» що підтверджено
матеріалами справи.

При проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 із
контрагентом ТОВ «Альянс-Іст»
податковий орган посилається на акт
перевірки ТОВ «Альянс-Іст» №1318/153/38113730
від 18.04.2013р., яким вказано, що проведеною
звіркою ТОВ «Альянс-Іст» неможливо
підтвердити реальність проведених
господарських відносин із платниками
податків за періоди: травень, липень,
червень, серпень, листопад, вересень та
грудень 2012 року, січень, жовтень, лютий
2013 року.

З наявних матеріалів справи слідує, що
фінансово-господарські відносини
(перевезення вантажів та інших
транспортно-експедиційних послуг) між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс-Іст»
відбувались у період травень, липень,
червень, липень, серпень, вересень,
жовтень, листопад, та грудень 2012 року,
січень, лютий 2013 року.

Також, при проведенні перевірки ФОП
ОСОБА_1 із контрагентом ТОВ «Голдлайн»
податковий орган посилається на акт
перевірки ТОВ «Голдлайн» №9/22.3/38329524 від
23.08.2013р., яким вказано, що проведеною
звіркою ТОВ «Голдлайн» неможливо
підтвердити реальність проведених
господарських відносин із платниками
податків за періоди: квітень, травень,
березень, липень, червень 2013 року.

З наявних матеріалів справи слідує, що
фінансово-господарські відносини
(перевезення вантажів та інших
транспортно-експедиційних послуг) між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Голдлайн»
відбувались у період березень, квітень,
травень, червень, липень 2013 року.

Так, постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
03.10.2014р. у справі №804/14781/14 за позовом ФОП
ОСОБА_1 до Лівобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19.12.2013 року №
, прийнятого на підставі
документальної позапланової невиїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ «Альянс-Іст» за період: травень,
липень, червень, серпень, листопад,
вересень, жовтень та грудень 2012 року,
січень, лютий 2013 року, з підприємством
ТОВ «Голдлайн» за період: березень,
квітень, травень, червень, липень 2013
року, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1
задоволено - визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 19.12.2013 року №
.

В ході розгляду справи №804/14781/14 судом
було встановлено реальність
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Альянс-Іст» та ТОВ «Голдлайн», ФОП
ОСОБА_1 було підтверджено правові
наслідки вчинених правочинів та те, що
господарські операції мали реальний
характер, а надані послуги
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1

Стосовно висновку Ліобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська про порушення
позивачем норм податкового
законодавства, у зв'язку з тим, що
товарно-транспортні накладні надані
позивачем до перевірки мають певні
недоліки та дефектність, що на думку
контролюючого органу свідчить про
відсутність факту надання послуг
перевезення - суд зазначає наступне.

Відсутність документів або неповне їх
заповнення, що засвідчують
транспортування товару за оформленими
заявками від
контрагента-постачальника до
контрагента-покупця дає підстави лише
вважати про порушення законодавства
про автомобільний транспорт, а не
податкового законодавства.

Таким чином, наявність певних
недоліків, що були допущені сторонами
про складанні товарно-транспортних
накладних за операціями з окремими
контрагентами не свідчить про
відсутність фактичної поставки
товарів за цими операціями, оскільки
перевезення товарів не завжди
передбачає обов'язкове оформлення
товарно-транспортних накладних, а
також не може свідчити про відсутність
перевезення вантажів та надання інших
транспортно-експедиційних послуг.

Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповід альність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України визначено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.п. 138.8.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України до складу
прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Слід зазначити, що норми Податкового
кодексу України в якості підстави для
не включення до складу валових витрат
передбачають тільки випадки повної
відсутності будь-яких розрахункових,
платіжних та інших документів,
передбачених законодавством.

Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що укладені ФОП ОСОБА_1
правочини мали на меті настання
реальних правових наслідків, що
обумовлені ним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що правовідносини за спірними
правочинами в повній мірі відображені
в бухгалтерському та податковому
обліку позивача, тобто позивачем
дотримано принцип превалювання
сутності над формою, який закріплений в
ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
передбачено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину. Зокрема зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановлений законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). До оспорюваних
правочинів належить зокрема фіктивний
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим право чином
(фіктивний правочин). Фіктивний
правочин визнається судом недійсним
(ст. 234 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.12.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини. спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Відповідачем не доведено, а судом не
встановлено, наявності мети, завідомо
суперечної інтересам держави і
суспільства, а також існування умислу у
позивача чи його контрагента, як
обов'язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення господарських
правовідносин контрагенти позивача
були зареєстрованими як юридичні особи
у встановленому законом порядку.

Враховуючи наявність у позивача
належним чином оформлених первинних
документів, які підтверджують
реальність здійснення господарських
операцій та понесених витрат, з огляду
на взаємопов'язаність визначених актом
перевірки порушень і, як наслідок,
грошових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб та зі сплати
єдиного внеску, відповідачем не
доведено порушення позивачем п.177.2,
п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України,
у результаті чого податковий орган
прийшов до висновку про заниження суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності на
загальну суму 111 554,75 грн., п.4 ч.1 ст.4, п.2
ст. 6, п.1 ч.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», у результаті
чого податковий орган прийшов до
висновку про заниження єдиного
соціального внеску, що нараховується
на суму чистого оподаткованого доходу
на загальну 105 839,80 грн.

В судовому засіданні був повністю
доведений представниками позивача
факт вчинення господарських операцій,
підтверджено та аргументовано
доцільність понесених витрат на
придбання послуг автоперевезення, що
відбувалось з метою провадження
господарської діяльності.

З урахуванням вищезазначеного суд
доходить висновку, що податкові
повідомлення-рішення від 19.05.2014р.
№, №, вимога про сплату
боргу від 25.04.2014р. та рішення № від
19.05.2014р. - прийняті Лівобережною
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення; не добросовісно та
не розсудливо, а тому підлягають
скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень в повній мірі не довів
правомірність своїх дій та рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними,
скасування податкових
повідомлень-рішень, вимоги та рішення
про застосування штрафних санкцій -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 19.05.2014р. № , яким
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
визначено суму грошового зобов'язання
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 510 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 19.05.2014р. № , яким
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем 111 554,75 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в розмірі 55 777,38 грн.

Визнати протиправною та скасувати
Вимогу про сплату боргу Лівобережної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 25.04.2014р.,
якою фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
визначено сплати суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 116 423,78 грн.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску від
19.05.2014р., яким фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 визначено суму штрафу в розмірі
8 215,82 грн.

Копію постанови направити сторонам по
справі.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та в
строки, встановленні статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови викладений
протягом п'яти днів.

Суддя Е.О.
Юрков