Справа № 815/5470/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

16 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5470/14

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Лук’янчук О.В.,судді -Градовського
Ю.М.при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління юстиції у місті Києві на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 13 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
Головного управління юстиції у місті
Києві про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді та зобов'язання до вчинення
певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 (надалі -
позивач) звернулась з позовом до
Головного управління юстиції у м. Києві
(надалі - відповідач, ГУЮ у м. Києві) з
наступними позовними вимогами:

- визнати противоправним, незаконним та
скасувати наказ відповідача від 09.09.2014
року №2039/03 «Про припинення державної
служби ОСОБА_5» та звільнення її з
займаної посади за порушення Присяги
державного службовця посилаючись на п.6
ч.1 ст.30 Закону України «Про державну
службу»;

- поновити позивача на посаді
начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві;

- визнати противоправною відмову у
наданні позивачу відпустки без
збереження заробітної плати по догляду
за дитиною до 22.08.2015 року;

- зобов'язати відповідача надати
позивачу відпустку без збереження
заробітної плати по догляду за дитиною
до 22.08.2015 року, негайно після поновленні
на роботі.

В обґрунтування вимог позивач
зазначила, що працюючи на посаді
начальника відділу державної РАЦС ГУЮ
у м. Києві, вона звернулась до
начальника ГУЮ у м. Києві із заявою від
03.09.2014 року про надання їй відпуски без
збереження заробітної плати за
доглядом за дитиною до 22.08.2015 року,
відповідно до висновку ЛКК від 22.08.2014
року №758, однак у порушення вимог ст.84,
179 КЗпП України така відпустка їй не
була надана, чим порушені її права.
Також позивач зазначає, що наказом
відповідача від 09.09.2014 року №2039/03 «Про
припинення державної служби ОСОБА_5»
вона була звільненна з займаної посади
за порушення Присяги державного
службовця. Позивач стверджує, що її
звільнили незаконно, оскільки нею не
було допущено порушень, які б свідчили
про порушення нею Присяги державного
службовця, а саме звільнення було
проведено з порушенням визначеного
законодавством порядку і без
проведення відповідачем службового
розслідування та отримання від неї
письмових пояснень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13.10.2014 року
позов задоволено частково. Визнано
противоправним та скасовано наказ
Головного управління юстиції у м. Києві
від 09.09.2014 року №2039/03 «Про припинення
державної служби ОСОБА_5»; поновлено
позивача на посаді начальника відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014
року та зобов'язано відповідача
розглянути заяву позивача від 03.09.2014
року (вхід. №5.4/9310 від 04.09.2014 року) про
надання соціальної відпустки без
збереження заробітної плати по догляду
за дитиною до 22.08.2015 року, а в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняте нове рішення про
відмову в задоволені позовних вимог
повністю, посилаючись на порушення
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги щодо
дотримання правильності застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 14.11.2012 року знаходилась на
державній службі згідно Наказу ГУЮ у м.
Києві №2359/03 від 14.11.2012 року на посаді
заступника начальника служби -
начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (а.с.18).
02.12.2013 року у зв'язку зі зміною
організаційно-штатної структури та
штатного розпису позивач була
переведена на посаду начальника
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
ГУЮ у м. Києві (а.с.20).

09.09.2014 року начальником реєстраційної
служби ГУЮ у м. Києві Янчук А.М. виданий
наказ №2039/03 «Про припинення державної
служби ОСОБА_5», яким припинена
державна служба позивача начальника
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
ГУЮ у м. Києві та вона звільнена з
займаної посади за порушення Присяги
державного службовця на підставі п.6 ч.1
ст.30 Закону України «Про державну
службу» з 09.09.2014 року.

Як зазначено в цьому наказі, підставою
для такого рішення стала довідка щодо
проведення позапланової цільової
перевірки діяльності відділів
державної реєстрації актів цивільного
стану м. Києва, в тому числі відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби ГУЮ у м.
Києві (надалі - Довідка) (а.с.21).

Зазначена довідка складена за
результатами позапланової цільової
перевірки діяльності відділів
державної РАЦС м. Києва, в тому числі
відділу державної РАЦС реєстраційної
служби ГУЮ у м. Києві, якій є
структурним підрозділом ГУЮ у м. Києві,
за період з 01.06.2013 року по 18.08.2014 року,
здійсненої з 19.08.2014 року по 08.09.2014 року
на підставі наказу Державної
реєстраційної служби України від 18.08.2014
року №451 «Про проведення позапланової
цільової перевірки» (а.с.24-63,152-155).

Задовольняючи позовні вимоги щодо
визнання протиправним та скасування
спірного наказу, суд першої інстанції
виходив з того, що наказ про звільнення
позивача є протиправним, оскільки
відповідачем не була дотримана
процедура звільнення, яка передбачає
проведення службового розслідування
та відібрання письмових пояснень
стосовно виявлених порушень, що
призвело до порушення прав позивача.

Вирішуючи питання про законність
спірного наказу відповідача від
09.09.2014р. №2039/03 про припинення державної
служби ОСОБА_5 та звільнення її з
займаної посади за порушення Присяги
державного службовця на підставі п.6 ч.1
ст.30 Закону України «Про державну
службу» №3723-ХІІ (надалі - Закон №3723),
колегія судді виходить з наступного.

Статтею 30 Закону №3723, якою керувався
позивач при звільненні позивача,
передбачено, що підставами припинення
державної служби є ті, що визначені у
Кодексі законів про працю України
(надалі - КЗпП). Окрім цих підстав,
державна служба також може бути
припинена у разі: порушення умов
реалізації права на державну службу;
недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених ст.16 Закону №3723;
досягнення державним службовцем
граничного віку проходження державної
служби; відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії; виявлення або
виникнення обставин, що перешкоджають
перебуванню державного службовця на
державній службі; відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої ст.17 Закону №3723;
неподання або подання державним
службовцем неправдивих відомостей
щодо його доходів, передбачених ст.13
Закону №3723.

При цьому у п.6 ч.1 ст.30 цього Закону
визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби, яке відбувається у формі
звільнення.

В той же час у ч.2 ст.14 Закону №3723-ХІІ
передбачені ще два додаткових види
дисциплінарного впливу для державних
службовців, крім дисциплінарних
стягнень, які передбачених чинним
законодавством про працю України (ст.147
КЗпП), а саме: попередження про неповну
службову відповідність і затримка до
одного року у присвоєнні чергового
рангу або у призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавством визначений
вичерпний перелік дисциплінарних
стягнень, які можуть бути застосовані
до державних службовців, а також
підстави припинення державної служби.

Разом з тим порядок застосування таких
заходів впливу у Законі №3723-ХІІ не
передбачений. Натомість порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
у тому числі звільнення, врегульовано у
КЗпП (ст.149).

У ч.2 ст.17 Закону №3723-XII наведено текст
присяги державного службовця такого
змісту: «Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти
висновку, що в основі поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення Присяги. Тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушень.

Як зазначено в постанові Верховного
Суду України від 01.10.2013 року по справі
№21-259а13 звільнення за порушення
присяги може мати місце лише тоді, коли
державний службовець скоїв проступок
проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків. Тобто звільнення за
порушення присяги має застосовуватися
за конкретні надзвичайно тяжкі
проступки, як за фактом їх вчинення, так
і за наслідками, до яких вони
призводять.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності має бути не меншим,
ніж під час звільнення з державної
служби за вчинення дисциплінарного
правопорушення, з дотриманням порядку
та строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Слід також зазначити, що припинення
державної служби на підставі п.6 ч.1 ст.30
Закону №3723-XII є крайнім заходом
відповідальності державного службовця
за порушення службової дисципліни,
який виходить за межі дисциплінарної
відповідальності, тому неможливість
застосування до посадової особи
передбачених законодавством
дисциплінарних стягнень аж до
звільнення має бути мотивовано.

В той же час, у даній справі відповідач
не обґрунтовує, чому за виявлені
перевіркою порушення неможливо було
застосувати до позивача інші менш
суворі заходи дисциплінарного впливу,
особливо враховуючи той факт, що раніше
позивач не притягувалась до
дисциплінарної відповідальності.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
вищевказані питання можуть бути
вирішені лише під час проведення
службового розслідування відносно
державного службовця, порядок
проведення якого затверджений
Постановою КМ України від 13.06.2000 №950
(надалі - Порядок №950), яким передбачені
певні гарантії прав державного
службовця у процедурі притягнення до
відповідальності за порушення
службової дисципліни.

Пунктом 6 вказаного Порядку
передбачено, що члени комісії з
проведення службового розслідування
несуть персональну відповідальність
згідно із законодавством за повноту,
всебічність і об'єктивність висновків
службового розслідування та
нерозголошення інформації, що
стосується цього розслідування.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції, що службове розслідування
стосовно позивача повинно було бути
проведено відповідачем в обов'язковому
порядку, і це відповідає вимогам ст.43
Конституції України, відповідно до
якої кожному гарантовано право на
працю та гарантується захист від
незаконного звільнення.

Також це узгоджується і з приписами ч.1
ст.149 КЗпП, яка передбачає, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. Отримання таких
пояснень, а також їх аналіз до
застосування дисциплінарного
стягнення як раз і повинні
здійснюватися в рамках службового
розслідування з дотриманням Порядку
№950.

В запереченнях на позовну заяву та в
апеляційній скарзі відповідач
наголошував на тому, що позивач та суд
першої інстанції безпідставно
посилаються на недотримання
відповідачем Порядку №950, оскільки
звільнення позивача відбулось за
результатами перевірки, яка
проводилась на підставі іншого
нормативного акту - Порядку проведення
Державною реєстраційною службою
України перевірок діяльності
реєстраційних служб територіальних
органів Міністерства юстиції України,
затвердженого Наказом МЮУ від 28.03.2013
№569/5 (надалі - Порядок №569/5), що є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який визначає механізм здійснення
Державною реєстраційною службою
України перевірок діяльності
реєстраційних служб територіальних
органів Міністерства юстиції України.

Колегія суддів з такими доводи
відповідача погодитися не може,
оскільки проведення перевірки
діяльності відділів державної
реєстрації актів цивільного стану м.
Києва на підставі Порядку №569/5 жодним
чином не звільняє відповідача від
дотримання встановленої трудовим
законодавством процедури притягнення
до дисциплінарної відповідальності
або звільнення, у тому числі і за
порушення Присяги.

В постанові суду першої інстанції
вірно зазначено, що згідно з Порядком
№569/5З складена за результатами
перевірки Довідка сама по собі не може
бути підставою для звільнення
посадової особи, а може бути лише
підставою для відповідного
структурного підрозділу,
відповідального за організацію та
проведення перевірок, спільно з
кадровою службою, для подання
пропозицій щодо притягнення до
дисциплінарної відповідальності, у
тому числі і звільнення.

Отже, проведення перевірки на підставі
Порядку №569/5 не виключає необхідності
проведення службового розслідування
при вирішенні питання про притягнення
до державного службовця
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення, у тому числі і за
порушення Присяги, в рамках якої
необхідно отримати від службовця
письмові пояснення по суті виявлених
порушень, встановити, які саме дії
державного службовця можна
кваліфікувати як порушення Присяги, а
також визначити доцільність
застосування такого найсуворішого
заходу впливу як звільнення,
враховуючи ти негативні наслідки, до
яких ці дії призвели.

Зі змісту вищевказаної Довідки, а також
письмових заперечень відповідача на
позовну заяву (а.с.118-124) вбачається, що
порушення позивачем Присяги
державного службовця полягає в тому, що
позивач, як керівник відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві
неналежним чином організовувала
роботу підпорядковуваних відділів, чим
проявила несумлінне та
безвідповідальне ставлення до
виконання своїх службових обов'язків,
що призвело до наведених у Довідці
порушень та недоліків, які були
допущені як в роботі відділу Головного
управління юстиції, так і відділах
державної реєстрації актів цивільного
стану м. Києва.

Отже, висновок відповідача про
неналежне виконання позивачем своїх
службових обов'язків та про порушення
позивачем Присяги, безпосередньої
пов'язаний із сукупністю конкретних
порушень, які були допущені підлеглими
позивача.

В той час, як вже зазначено вище,
звільнення за порушення присяги має
застосовуватися за конкретні
надзвичайно тяжкі проступки, які
допущені державним службовцем.

Саме в рамках службового розслідування
і підлягають оцінці конкретні
проступки, які можуть бути
кваліфіковані як порушення Присяги.

Слід також зазначити, що про
обов'язковість проведення службового
розслідування при звільненні
державного службовця за вчинення
дисциплінарного правопорушення,
пов'язаного зі здійсненням службової
діяльності, з підстави припинення
державної служби за порушення Присяги,
неодноразово вказував Верховний Суд
України в постановах від 21.05.2013 року,
04.06.2013 року, 09.07.2013 року, 10.09.2013 року
(№21-403а12, №21-171а13, №21-217а13, №21-218а13,
відповідно).

Статтею 244-2 КАС України встановлено, що
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
в своєї діяльності нормативно-правовий
акт, що містять зазначені норми права,
та для всіх судів України.

Виходячи з того, що звільнення позивача
відбулось без проведення службового
розслідування, без ознайомлення
позивача зі змістом виявлених
перевіркою порушень та без отримання
від позивача письмових пояснень по
суті виявлених порушень, колегія
суддів вважає, що звільнення позивача
відбулося з порушенням порядку,
передбаченого трудовим
законодавством.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992 року
№ 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» підставами захисту
порушеного права звільненої особи може
бути не тільки звільнення без законних
підстав, а й порушення порядку його
проведення.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції про визнання
протиправним та скасування наказу
відповідача від 09.09.2014 року №2039/03 «Про
припинення державної служби ОСОБА_5», а
також про поновлення позивача на
посаді начальника відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві з 09.09.2014
року є законним та обґрунтованим, і
підстави для скасування такого рішення
відсутні.

При вирішенні позовних вимог, які
стосуються надання позивачу відпустки
без збереження заробітної плати по
догляду за дитиною, суд першої
інстанції виходив з наступного.

04.09.2014 року за вхід №5.4/9310 ГУЮ у м. Києві
зареєстрована заява позивача від 03.09.2014
року про надання відпуски без
збереження заробітної плати за
доглядом за дитиною до 22.08.2015 року,
відповідно до висновку ЛКК від 22.08.2014
року №758 та згідно з довідкою про
потребу дитини у домашньому догляді
від 22.08.2014 №758 (а.с.14-16).

08.09.2014 року позивач повідомила
начальника Реєстраційної служби ГУЮ у
м. Києві Янчука А.М. про подану нею до
ГУЮ м. Києва заяву від 03.10.2014 року про
надання соціальної відпустки (а.с.17).

Заява позивача від 03.09.2014 року про
надання відпустки без збереження
заробітної плати за доглядом за
дитиною станом на 09.09.2014 року, тобто до
моменту звільнення позивача, не була
розглянута по суті, відпустка позивачу
не надана.

Задовольняючи позовні вимоги в цій
частини частково та зобов'язуючи
відповідача розглянути заяву позивача
від 03.09.2014 року про надання соціальної
відпустки без збереження заробітної
плати по догляду за дитиною до 22.08.2015
року, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачу не було відмовлено в
наданні такої відпустки, оскільки
будь-яке рішення з цього питання
відповідачем не приймалось і відповідь
про відмову у наданні відпустки
позивачу не надавалась, а тому така
заява повинна бути розглянута
відповідачем по суті у встановленому
порядку.

Враховуючи встановлені обставини та
відсутність факту вирішення по суті
заяви позивача від 03.09.2014 року про
надання позивачу надання соціальної
відпустки без збереження заробітної
плати по догляду за дитиною, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
цілком обґрунтовано зобов'язав
відповідача, як роботодавця,
розглянути таку заву позивача.

На підставі всього вищенаведеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління юстиції у місті Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 жовтня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 19 грудня 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: О.В. Лук’янчук Ю.М.
Градовський