Справа № 621/3486/14-а
Суддя: Бібік О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2014 року

м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду
Харківської області Бібік О.В.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Зміївському
районі Харківської області про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Зміївському районі
Харківської області, в якому просить
суд визнати протиправною
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень - Управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області щодо відмови у
перерахунку пенсії позивача з 01.01.2014
року по 02.08.2014 року; зобов'язати
управління Пенсійного фонду України у
Зміївському районі Харківської
області здійснити перерахунок
щомісячної основної державної пенсії
ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року по І
групі інвалідності в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком,
відповідно до ч.4 ст. 54, ст. 67 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове Державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати, з урахуванням
фактично виплачених сум; зобов'язати
управління Пенсійного фонду України у
Зміївському районі Харківської
області здійснити перерахунок
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 з 01.01.2014 року
по 02.08.2014 року по І групі інвалідності в
розмірі 100% мінімальних ленсій за віком,
відповідно до ч.І ст. 50, ст. 67 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, зкі постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати, з урахуванням
фактично виплачених сум.

На обґрунтування позову посилається на
наступне.

Позивач є ліквідатором ЧАЕС І
категорії, інвалідом І групи по
захворюванню. Під час ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
він отримав посилену дозу іонізуючого
випромінювання, внаслідок чого став
інвалідом ЧАЕС. Згідно з експертним
висновком №361, виданим 17.05.1990 р.
Харківською регіональною міжвідомчою
експертною комісією на засіданні № 13
від 16.05.1990 р., у позивача виявлено
захворювання, пов'язане з наслідком
аварії на Чорнобильській АЕС. В
результаті чого він був визнаний
інвалідом I групи. Позивач віднесений
до 1-ої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вважає, що відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії, інвалід І групи, має
право на державну пенсію, яка не може
бути нижчою 10 мінімальних пенсій за
віком, та додаткову пенсію в розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
встановленої мінімальної пенсії за
віком. Тобто, йому має нараховуватися
та виплачуватися пенсія у наступних
розмірах: основна пенсія - в розмірі не
нижче від 10 розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 100%
прожиткового мінімум для осіб, які
втратили працездатність. Однак,
відповідач з 01.01.2014 року ігнорує норми
закону та проводить нарахування і
виплату пенсії в меншому розмірі, на
підставі постанови КМУ від 23.11.2011 року
№ 1210. В листопаді 2014 року позивач
звернувся до УПФУ з відповідною заявою
про перерахунок йому пенсії в порядку
та розмірах , передбачених Законом
України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ«Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Представник відповідача, УПФУ у
Зміївському районі Харківської
області Гончаренко В.І., 22 грудня 2014
року надав до канцелярії суду
заперечення на адміністративний позов,
в яких вказує, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку з 18.06.1990 року та отримує пенсію
відповідно до ст.. ст.. 49, 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ, як інвалід II групи. Відповідно
до ст. 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в редакції від 06.06.1996 року
пенсії особам, віднесеним до 1,2,3.4
категорій встановлюються у вигляді
державної пенсії, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію. Згідно ч.І ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку зі
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку, одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роках у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно з законодавством.
Частиною ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що в усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по І групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дігям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
віднесеним до 1 категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам І групи - 100 %
мінімальної пенсії за віком, інвалідам
II групи - 75% мінімальної пенсії за віком.
Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що
фінансування витрат, пов»язаних з
реалізацією цього закону здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.
Згідно ч.2 ст. 95 Конституції України,
виключно законами України про державні
бюджети на відповідні роки
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове призначення цих видатків.
Відповідно до пункту 3 ст.116 Конституції
України. Кабінет Міністрів України
забезпечує, зокрема, проведення
політики у сфері соціального захисту.
Конституційний Суд України в рішенні
№20-рп/2011 від 26.12.2011р. зазначив про те, що
розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, а також одним з визначальних
елементів у регулюванні суспільних
відносин у соціальній сфері є
додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.
Нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини 1 ст.4
Бюджетного кодексу України. А тому суди
загальної юрисдикції України під час
вирішення справ щодо соціального
захисту прав громадян повинні
застосовувати нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України, прийняті
на підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону України про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим для виконання на
території України. Тобто
Конституційним Судом України
визначено, що соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії можуть
бути визначені як Законами України, так
і іншими нормативно- правовими актами,
зокрема актами Кабінету Міністрів
України. Відповідно до ч. 1 ст. 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання. Постановою
Кабінету Міністрів України № 1210 від
23.11.2011 року затверджено Порядок
обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який набрав чинності з
01.01.2012 року та яким визначено розміри
пенсій за ст.ст. 39, 50, 51, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Дія
зазначеної постанови не обмежена у
часі, а тому вона є чинною та підлягає
застосуванню при встановлені розміру
виплат пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2014 рік. Підпунктом 1
пунктом 11 вищезазначеної Постанови
встановлено, що розмір пенсії для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС становить для: І
групи інвалідності - 180 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; ІІ групи
інвалідності - 160 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; ІІІ групи
інвалідності - 145 відсотків
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Відповідно до
підпункту 1 пункту 13 Постанови № 1210
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" (
796-12 ) виплачується у таких розмірах: 1)
особам, що належать до категорії 1: з
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС:
інвалідам І групи - 474.5 гривні;
інвалідам II групи - 379,6 гривні;
інвалідам III групи - 284,7 гривні. Згідно з
бюджетними призначеннями, враховуючи
вимоги ст.ст. 95, 117 Конституції України
та Бюджетного кодексу України, Кабінет
Міністрів України щороку встановлює
розмір державної пенсії і розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю для учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. Частиною 2 ст.
4 Бюджетного Кодексу України
встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, цьому Кодексу та
Закону про Державний Бюджет України.
Законом України Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року №
1622-УІІ, були встановлені обмеження щодо
застосування норм і положень статей 20,
21, 22. 23, 30, 31, 37, 39, 48. 50, 51, 52 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Пунктом 6-7
вищезазначеного закону встановлено, що
норми і положення статей 20. 21. 22, 23, 30, 31.
37, 39, 48. 50. 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов»язкового
державного соціального страхування на
2014р. Конституційним судом України дана
норма закону неконституційною не
визнавалась. Вважає, що правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до ч. 4, п. 4 ч. 5 ст. 183-2 КАС
України, суддя розглядає справу в
порядку скороченого провадження
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі не пізніше п'яти днів з
дня подання відповідачем заперечення
проти позову.

Судом встановлені наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить
з того, що Україна є соціальною,
правовою державою, в якій визнається і
діє принцип верховенства права; людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються
найвищою соціальною цінністю; права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави; утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність; усі люди є вільні і рівні у
своїй гідності та правах;
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані; при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод; кожна людина
має право на вільний розвиток своєї
особистості, якщо при цьому не
порушуються права і свободи інших
людей, та має обов'язки перед
суспільством, в якому забезпечується
вільний і всебічний розвиток її
особистості; громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом; конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України
(статті 1, 3, частина перша статті 8,
стаття 21, частини друга, третя статті 22,
стаття 23, частина перша статті 24,
частина перша статті 64 Основного
Закону України).

Україна як соціальна держава визнає
людину найвищою соціальною цінністю,
розподіляє суспільне багатство згідно
з принципом соціальної справедливості
та піклується про зміцнення
громадянської злагоди у суспільстві.

Основними завданнями соціальної
держави є створення умов для
реалізації соціальних, культурних та
економічних прав людини, сприяння
самостійності і відповідальності
кожної особи за свої дії, надання
соціальної допомоги тим громадянам,
які з незалежних від них обставин не
можуть забезпечити достатній рівень
життя для себе і своєї сім'ї.

Згідно з Конституцією України держава
забезпечує соціальну спрямованість
економіки (частина четверта статті 13),
що є основою для реалізації соціальних
прав громадян, зокрема на соціальний
захист та достатній життєвий рівень.
Відповідно до Основного Закону України
"кожен має право на достатній життєвий
рівень для себе і своєї сім'ї, що
включає достатнє харчування, одяг,
житло" (стаття 48), "пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом" (частина третя
статті 46). Положення цих статей
Основного Закону України
конкретизують конституційне
визначення України як соціальної
держави, що передбачає участь
суспільства в утриманні тих осіб, які
через непрацездатність або з інших
незалежних від них причин не мають
достатніх засобів для існування.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
при прийнятті інших, або нових законів
або внесення змін до чинних законів, не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод. Згідно із ст. 64
Конституції України конституційні
права та свободи людини і громадянина
не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що ьістючає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 54 Закону розмір пенсії для
інвалідів І групи, призначеної у
відповідності з цим законом повинен
бути не нижчим 10 мінімальних пенсій за
віком, а згідно зі ст.50 Закону України
«Про соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» таким інвалідам І групи
виплачується додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 100 %
мінімальної пенсії за віком.

З 01.01.2014 року по 03.08.2014 року Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік» від 16.01.2014 року не містив
жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році
пряме застосування ст.ст.50, 54. Такі
обмеження з'явилися у Законі України
«Про внесення змін до ЗУ «Про державний
бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 р.,
що набрав чинності 03.08.2014 р., і
передбачив, зокрема у п. 6-7 прикінцевих
положень установити, що норми і
положення статей 20, 21,22, 23, 30, Зі, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

За таких обставин, правовідносини щодо
виплати державної та додаткової пенсії
особам, які постраждали внаслідок
аварії на ЧАЕС, у період з 01.01.2014 р. по
02.08.2014 р. регулюються Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а тому
застосування до таких правовідносин
підзаконного акту суперечить
Конституції України.

Частиною 4 статті 14 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що громадяни, які брали
участь у ліквідації інших ядерних
аварій і випробувань, у військових
навчаннях із застосуванням ядерної
зброї, належать до категорії 1, 2, 3.
Порядок визначення цих категорій
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Позивач належить до першої категорії
осіб, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
«Про порядок віднесення деяких
категорій громадян до відповідних
категорій осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 02.12.1992 р. № 674.

Судом встановлено, що відповідно до
посвідчення серії НОМЕР_1 позивач
ОСОБА_1 віднесений до постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії. Йому встановлена І група
інвалідності з числа учасників
ліквідації аварії на ЧАЕС, що
підтверджується копією довідки МСЕК
серії ХАР-08 № 021586 (а.с. 7, 8)

Листом від 02.12.2014 р. № 70/Ч-9 Управлінням
пенсійного фонду України в Зміївському
районі Харківської області в
задоволенні заяви ОСОБА_1 було
відмовлено у перерахунку пенсії
посилаючись на те, що при встановлені
розмірів пенсії
інвалідам-чорнобильцям органи
пенсійного фонду керуються постановою
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року №1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» у звязку з прийняттям
31.07.2014 року ЗУ «Про внесення змін ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2014
рік».

ЗУ «Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначає
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює порядок визначення
категорій зон радіоактивного
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення.

Ст. 49 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи»
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до 1 категорії,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії, б) додаткової пенсії за шкоду,
завдану здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію. Пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи» ЗУ «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок чорнобильської
катастрофи» в редакції від 06.06.1996,
інвалідам І групи, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 100 процентів
мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до частини 4 статті 54 цього ж
Закону в редакції від 06.06.1996, розмір
пенсії для інвалідів І групи щодо яких
встановлений зв'язок з Чорнобильською
катастрофою не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком.
Статтею 63 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про державний бюджет
України на 2011 рік" №3491-VI від 14.06.2011 року
було встановлено, що у 2011 році норми і
положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011рік.

Частиною 3 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" було встановлено, що
у 2012 році норми і положення ст.ст.20, 21, 22,
23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Частиною 4 Прикінцевих положень
ЗаконуУкраїни "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" було встановлено, що
у 2013 році норми і положення ст.ст.20, 21, 22,
23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Зазначені положення Законів були
об'єктивною підставою для
обґрунтованого застосування у
вказаних роках при обчисленні пенсії
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, Постанови
КМУ №1210 від 23.11.2011 року.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 було
встановлено, що нормативно-правові
акти Кабінету Міністрів України під
час вирішення справ про соціальний
захист підлягають застосуванню тоді,
коли вони видані у межах його
компетенції на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Закон України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 16.01.2014 року не
містив норм, які б обмежувала у 2014 році
пряме застосування Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", зокрема
статей 50, 54 вказаного Закону, якими
визначено розмір державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю.

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" №1622-VІІ від 31.07.2014
року, що набрав чинності 03.08.2014 року,
Кабінету Міністрів України надано
повноваження щодо визначення в 2014 році
розміру виплат ст.ст.39,51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Однак, враховуючи положення ст.58
Конституції України, згідно якої
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи, суд
вважає, що відсутні жодні обмеження
щодо застосування норм і положень
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" до правовідносин, що
виникли до набрання законної сили
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік".

Зі змісту вимог ч. 2 ст. 19 Конституції
України вбачається, що органи
державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України
визначено, що, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Частиною 1 статті 8 Конституції
передбачено, що в Україні визнається і
дії принцип верховенства права. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод ( ч.З ст.22 Конституції).

Згідно з частиною першою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України, визначено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Актом спеціального законодавства, дія
якого спрямована на реалізацію
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення України та встановлює
відповідальність за шкоду, спричинену
Чорнобильською катастрофою, є Закон
про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Абзацом третім частини другої статті 1
цього Закону передбачено, що державна
політика в галузі соціального захисту
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується, зокрема, на
принципі соціального захисту людей,
повного відшкодування шкоди особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 70 Закону про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, закріплено право громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, захищати у
відповідних державних, судових органах
свої законні інтереси та інтереси
своїх дітей. При цьому зазначеним
Законом строк звернення до суду з
адміністративним позовом не
встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи, що
ОСОБА_1 не одержав своєчасно пенсії з
вини відповідача та враховуючи
положення ст. 70 Закону про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, якою не встановлено строку
звернення до суду з адміністративним
позовом, суд, не вбачає пропуску
позивачем строку, встановленого ст. 99
КАС України.

Відповідно до частини 2 роз'яснень
викладених в постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 4 від
16.03.2012 року «Про судову практику
вирішення адміністративними судами
спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
тимчасове зупинення дії закону чи
окремих його положень не припиняє
чинності закону; після закінчення
строку, на який зупинено їх дію, ця дія
поновлюється автоматично.

На підставі ЗУ від 31.07.2014 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
який набрав чинності 03.08.2014 року,
«Прикінцеві положення» ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
були доповнені п. 67, за яким було
встановлено, що норми і положення ст.
ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

З 03.08.2014 року було надано повноваження
Кабінету Міністрів України визначати
розмір пенсій, передбачені ст.ст. 50, 54 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджетів
на 2014 рік.

Таким чином, позивач має право на
отримання пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014
року у розмірі не менше, ніж 10
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 100
процентів мінімальної пенсії за віком
по І групі інвалідності, що передбачено
ст.ст. 50, 54 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно із чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», де зазначено, що
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Іншого нормативно-правового акту, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд приходить до
висновку, що при визначенні розміру
пенсії позивачу застосуванню
підлягають ст. 50 та ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням визначення поняття
мінімальної пенсії за віком частиною 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України. В зв'язку з
викладеним, суд не приймає до уваги
доводи відповідача, викладені у
письмових запереченнях, згідно яких
позивачу ОСОБА_1 виплата наведеної
пенсії здійснювалась правомірно та
відповідно до норм чинного
законодавства, а саме Порядку
обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який затверджено
постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210,
оскільки цей Порядок є підзаконним
актом, а тому суд для вирішення даного
спору застосовує вимогу ЗУ «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», який має пріоритетне
значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в редакції
Закону України від 05.10.2006 р. № 231-У
встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Пенсійний фонд України діє на підставі
Положення «Про Пенсійний фонд України»
та здійснює свої повноваження на
підставі пункту 15 даного Положення
через створені в установленому порядку
його територіальні управління.
Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» рішення про призначення
та перерахунок пенсії приймається
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Територіальним
управлінням Пенсійного фонду України
за місцем проживання позивача є УПФУ у
Зміївському районі, дане управління є
належним відповідачем по даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що дії відповідача щодо виплати пенсій
позивачу ( основної та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю) у розмірах, менших від 10
мінімальних пенсій за віком, та 100%
мінімальної пенсії за віком є
неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам частини 4 статті
54, ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За таких обставин, позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8-12, 17-19, 21,70, 159, 160, 161-163
КАС України, ст.46 Конституції України,
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ЗУ «Про державний бюджет
на 2014 рік» -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Зміївському районі Харківської
області про оскарження протизаконних
дій суб'єкта владних повноважень,
зобов'язання вчинити перерахунок та
виплату пенсії - задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області щодо нарахування
основної пенсії по інвалідності ОСОБА_1
в розмірі меншому 10 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії в розмірі
меншому 100% мінімальної пенсії за віком
за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року -
протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Зміївському районі
Харківської області здійснити
перерахунок пенсії по інвалідності
ОСОБА_1 відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до ст. 50 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», провести відповідні
виплати за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014
року.

Допустити негайне виконання постанови
в межах суми платежу за один місяць

Судові витрати у справі віднести за
рахунок держави.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду в
порядку, визначеному ст. 186 КАС України,
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя:
О.В.Бібік