Справа № К/9991/6054/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/6054/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Прінт-Сервіс" на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2011р. у
справі № 2-а-42713/09/2070 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прінт-Сервіс" до
Харківської обласної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України у м. Києві,
Головного управління Державного
казначейства України у Харківській
області про визнання нечинною відмови
у прийнятті митної декларації, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Прінт-Сервіс"
звернулось до Харківської митниці,
Головного управління державного
казначейства України у місті Києві з
позовом, в якому просило суд:

- визнати нечинною Картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №800000004/9/000774 від 10.09.2009р.;

- визнати нечинним Рішення Харківської
митниці про визначення митної вартості
товарів № 800000017/2009/002721/1 від 10.09.2009р.;

- стягнути з державного бюджету
неправомірно отриманого податку на
додану вартість у розмірі 16 473,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості та необґрунтованим
витребуванням у позивача додаткових
документів щодо підтвердження митної
вартості товару.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2010р.
позов задоволено. Визнано нечинною
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№800000004/9/000774 від 10.09.2009р. Визнано
нечинним Рішення Харківської митниці
про визначення митної вартості товарів
№800000017/2009/002721/1 від 10.09.2009р. Стягнуто з
Державного бюджету через Головне
управління державного казначейства
України у Харківській області
неправомірно отриманого податку на
додану вартість у розмірі 16 473,64 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2011р.
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.04.2010р.
скасовано. Прийнято нове рішення яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2011р.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прінт-Сервіс"
звернулось з касаційною скаргою, у якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить її скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 07.09.2009р. на Харківську
митницю було поставлено для ТОВ
«Прінт-Сервіс» пакувальний картон
марки «Раnkabгіtе» крейдований з однієї
сторони, обидва зовнішні шари вибілені,
в аркушах розміром: 720*1030 мм, цільністю
450г/м2-7051кг; 560 - 930мм, цільністю 450 г/м2 5055
кг, 1030*720 мм, щільністю 450г/м2-4002кг; 720*1030
мм; цілісністю 400г/м2-3007 кг. (виробник
Раnkabгіtе - Фінляндія).

Для митного оформлення вказаного
вантажу декларантом ТОВ «Прінт-Сервіс»
до Відділу митного оформлення була
надана вантажна митна декларація
№ 800000004/9/430212 від 08.09.2009р.
Вантаж був поставлений для ТОВ «Прінт -
Сервіс» у рамках контракту з фірмою
Wilfried Heinzel AG (Австрія) від 16.07.08 р. за №543342.

Під час проведення процедури митного
оформлення відповідно до постанови КМУ
№1766 від 20.12.2006 р. «Про порядок
декларування митної вартості», для
підтвердження заявленої вартості
вантажу були надані наступні
документи: Контракт №543342; Додаток №8 до
Контракту №543342 від 04.09.09; Інвойс
№44036548/1010919 від 02.09.09 (завірений ТПП м.
Відень); СМR 13010659/1 від 03.09.09; Довідка про
транспортні витрати.

Визначення митної вартості вантажу
відбувалось за методом ціни договору
щодо товарів які імпортуються, який
відповідно до ч. 2 ст. 266 МК України є
основним методом визначення митної
вартості.

При проведенні митного оформлення
інспектором відділу митного
оформлення Харківської митниці був
зроблений запит до відділу митної
вартості, на який було отримано рішення
про визначення митної вартості товару
№ 800000017/2009/002721/1 від 10.09.2009р., згідно
якого вартість вантажу
встановлювалась на рівні 1050 Євро за
тонну.

10.09.2009р. Харківською митницею було
надано декларанту ТОВ «Прінт-Сервіс»
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№800000004/9/000774 від 10.09.09. Розрахунок
митниці відбувся за резервним (шостим)
методом.

Як вбачається з листа Харківської
митниці від 16.10.09 №15/01-8469), причиною
відмови у митному оформленні вантажу
було відхилення задекларованого рівня
митної вартості оцінюваного товару від
мінімального рівня митної вартості на
аналогічні товари, що оформлювались
іншими митницями по системі, а також те
що декларантом не були надані митному
органу інші додаткові документи згідно
Постанови КМУ від 20.12.06 № 1766.

Отже, предметом даного спору є
правомірність визначення митної
вартості товару та наявність підстав
повернення надмірно сплаченого
податку на додану вартість з
Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог дійшов висновку, що між
декларантом та митним органом
відбулась процедура консультації, в
ході якої декларанту було
запропоновано подати додаткові
документи, однак декларантом дані
зобов'язання не виконав.

Однак колегія суддів вважає дані
висновки суду апеляційної інстанції
помилковими та такими що не
ґрунтуються доказах, що знаходяться в
матеріалах справи.

Так, відповідно до п. 11 декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006р. для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Посадова
особа митного органу у графі "Для
відміток митниці" декларації митної
вартості робить запис про необхідність
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис.
Посадова особа митного органу не має
права вимагати від декларанта
документи, не зазначені у графі "Для
відміток митного органу".

Однак, в наявній в матеріалах справи
вантажно-митній декларації
№ 800000004/9/430212 від 08.09.09р. в графі
"Для відміток митниці" відсутні
будь-які записи про витребовування
митницею у позивача додаткових
документів.

В позовній заяві та касаційній скарзі
скаржник (позивач) також посилається на
те, що митним органом не
витребовувалось у нього будь-яких
додаткових документів.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, відповідачем не надано
доказів виконання основного правила,
закріпленого у ч.3 ст. 266 Митного кодексу
України, а саме доказів проведення
процедури консультацій з декларантом
(позивачем) з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що в даному випадку
митним органом не було проведено
процедуру консультації з декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості.

Крім того, колегія суддів вважає, що у
разі незгоди Митниці із митною
вартістю імпортованого товару, вона
відповідно до вимог статті 266 МК
України зобов'язана провести процедуру
консультацій, у ході яких мала б дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
неправомірність дій Харківської
митниці щодо застосування одразу
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх
п'яти, як це встановлено частиною п'ятою
статті 266 МК України, за відсутності
будь-якого обґрунтування неможливості
їх застосування в рішенні про
визначення митної вартості товарів.

Також, відповідач не надав доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

З урахуванням викладеного, судом
першої інстанції рішення щодо позовних
вимог про визнання нечинними Картки
відмови №800000004/9/000774 від 10.09.2009р. та
Рішення Харківської митниці про
визначення митної вартості товарів
№ 800000017/2009/002721/1 від
10.09.2009р. винесено законне і
обґрунтоване, постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, яке скасоване
помилково.

Водночас, колегія суддів не
погоджується з судом першої інстанції
в частині задоволення позовних вимог
про стягнення з Державного бюджету
через Головне управління державного
казначейства України у Харківській
області неправомірно отриманого
податку на додану вартість у розмірі 16
473,64 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини шостої статті 264
МК у разі якщо після сплати декларантом
податків і зборів (обов'язкових
платежів) згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
буде прийнято рішення про застосування
митної вартості, заявленої
декларантом, сума надміру сплачених
податків і зборів (обов'язкових
платежів) повертається декларанту у
місячний термін з дня прийняття
рішення, у порядку, передбаченому
законодавством.

Так, саме Порядок повернення визначає
процедуру повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого
пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ

Порядку повернення для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою. Заява може бути подана не
пізніше 1095-го дня, наступного за днем
зарахування коштів до Державного
бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до відділу митних платежів митного
органу (далі Відділ) для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум. Відділ перевіряє факт
перерахування митних та інших платежів
з відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі Висновок про повернення),
форма якого наведена в додатку 1 до
Порядку взаємодії, керівництвом
Відділу за потреби ініціюється
проведення перевірки в митному органі
щодо правильності митного оформлення
із залученням відповідних підрозділів
митного органу. Порядок і форма
складання документа, у якому
відображатимуться результати
перевірки, визначаються наказом
Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних
органів та органів Державного
казначейства України в процесі
повернення помилкових та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного
Порядку повернення помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів здійснюється на
підставі висновку митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації. Зазначений висновок
оформляється відповідно до заяви
платника, яка подається до митного
органу, що здійснював оформлення
митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на
підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Державного казначейства України готує
платіжні документи на перерахування
коштів з рахунку з обліку доходів
державного бюджету на рахунок,
зазначений у Висновку про повернення,
та протягом п'яти робочих днів від дати
отримання Висновку про повернення
здійснює повернення коштів з бюджету.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів вважає, що законодавством
відповідно до частини шостої статті 264
МК визначено механізм повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу чи помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету, а тому
на підставі аналізу наведених вище
норм права дійшла такого правового
висновку.

У разі якщо після сплати декларантом
податків і зборів (обов'язкових
платежів) згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
буде прийнято рішення про застосування
митної вартості, заявленої
декларантом, сума надміру сплачених
податків і зборів (обов'язкових
платежів) повертається декларанту у
порядку, передбаченому Порядком
повернення та Порядком взаємодії, на
підставі його заяви та у місячний
термін з дня прийняття висновку
митного органу, що здійснював
оформлення митної декларації, про
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права була висловлена
колегією суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у постановах від 15 квітня
2014року (справа № 21-29а14) та у постановах
від 12 листопада 2014 року.

Таким чином, оскільки обставини справи
встановлені з достатньою повнотою, але
судове рішення суду першої інстанції в
цій частині ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
воно підлягає частковому скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Також, згідно ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 225, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Прінт-Сервіс" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2011р.
скасувати.

Скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
09.04.2010р. в частині стягнення з
Державного бюджету через Головне
управління державного казначейства
України у Харківській області
неправомірно отриманого податку на
додану вартість у розмірі 16 473,64 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким в задоволені позовних вимог в цій
частині відмовити.

В решті постанову Харківського
окружного адміністративного суду
від 09.04.2010р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: