Справа № 2а-162/12/2670
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/65941/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.04.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012 р.

у справі №2а-162/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрбудкомплект»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрбудкомплект»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі
м. Києва (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.04.2012 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення від 21.12.2011 р.
№.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено виїзну позапланову
документальну перевірку позивача з
питань правильності нарахування та
своєчасності сплати податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
«КПТ «МІГ» за період з 01.06.2011 р. по 31.07.2011
р., про що складено акт від 17.11.2011 р.
№461/23-304/31752507, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
у результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість на 197 783,00
грн., у т.ч. за червень 2011 року на 118 150,00
грн. та за липень 2011 року на 79 633,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 21.12.2011 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 217 692,00 грн., з яких
197 783,00 грн. за основним платежем та
19 909,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про те, що позивачем включено до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість сплачену у ціні
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у ТОВ «КПТ «МІГ» за нікчемним
правочином.

Крім того, контролюючий орган в акті
перевірки зазначив, що у позивача не
було підстав для включення суми
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту червня, липня 2011
року, оскільки вказані господарські
взаємовідносини не підтверджені
первинними бухгалтерськими
документами та не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість по
господарським операціям з придбання
товару у ТОВ «КПТ «МІГ».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Покупець) та ТОВ «КПТ МІГ»
(Продавець) було укладено договір
поставки від 31.05.2011 р. №22/1-ЦФ, за
результатом виконання якого позивачем
сформовано податковий кредит за
червень 2011 року.

Факт отримання товару підтверджується
наявними у матеріалах справи
видатковими накладними від 01.06.2011 р. ВН
№269, від 15.06.2011 р. ВН №271, від 17.06.2011 р. ВН
№273, від 20.06.2011 р. ВН №274, від 28.06.2011 р. ВН
№276.

В підтвердження оприбуткування на
складі отриманого товару, позивачем
надано оборотно-сальдову відомість по
рахунку 281 товарно-матеріальних
цінностей за період з 01.06.2011 р. по 31.07.2011
р.

Контрагентом позивача, за результатом
виконання спірних правовідносин, було
виписано наступні податкові накладні
від 01.06.2011 р. №269 на суму 70 711,50 грн., у т.ч.
ПДВ - 11 785,25 грн.; від 15.06.2011 р. №271 на суму
205 358,40 грн., у т.ч. ПДВ -
34 226,40 грн.; від 17.06.2011 р. №273 на суму 165 830,40
грн., у т.ч. ПДВ - 27
638,40 грн.; від 20.06.2011 р. №274 на суму 223 800,60
грн., у т.ч. ПДВ - 37
300,10 грн.; від 28.06.2011 р. №276 на суму 43 200,00
грн., у т.ч. ПДВ - 7 200,00 грн.

Сума податку на додану вартість по
зазначеним податковим накладним у
розмірі 118 150,00 грн. була
відображена позивачем у рядку 14
додатку № 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за червень
2011 року як податковий кредит.

Придбаний позивачем товар у подальшому
було реалізовано ТОВ «ОЛДІ-Житомир», що
підтверджується Договором №09010121/4 та
додатковою угодою №1, видатковими
накладними, що стали підставою для
списання товарно-матеріальних
цінностей зі складу позивача,
довіреностей на отримання товару, а
також доказами перерахуванням коштів
за придбаний товар на розрахунковий
рахунок позивача з боку ТОВ
«ОЛДІ-Житомир».

Крім того, між тим ж сторонами було
укладено договір від 29.06.2011 р. №23-ЦФ, за
результатом виконання якого позивачем
сформовано податковий кредит липня 2011
року.

Згідно видаткових накладних від 04.07.2011
р. ВН №230, від 19.07.2011 р. ВН № 233, від 07.07.2011
р. ВН №231, від 06.07.2011 р. ВН №234 товар був
переданий позивачу.

Позивач провів оплату вказаного товару
на загальну суму 477 798,91 грн. (у т.ч. ПДВ),
що підтверджується виписками по
особовому рахунку позивача.

У підтвердження оприбуткування товару
на складі, позивачем надано
оборотно-сальдову відомість по рахунку
281 товарно-матеріальних цінностей за
період з 01.06.2011 р. по 31.07.2011 р.

За результатом виконання договору ТОВ
«КПТ «МІГ» було виписано наступні
податкові накладні: від 04.07.2011 р. №230 на
суму 195 361,81 грн., у т.ч. ПДВ -
32 560,30 грн.; від 06.07.2011 р. №234 на суму 43 200,00
грн., у т.ч. ПДВ - 7 200,00 грн.; від 07.07.2011 р.
№231 на суму 145 837,22 грн., у т.ч. ПДВ - 24 306,20
грн.; від 19.06.2011 р. №233 на суму 93 399,88 грн.,
у т.ч. ПДВ - 15 566,65 грн.

Сума податку на додану вартість по
зазначеним податковим накладним у
розмірі 79 633,00 грн. була відображена
позивачем у рядку 17 додатку № 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за липень 2011 року як
податковий кредит.

У подальшому придбаний позивачем товар
був реалізований ТОВ «ОЛДІ-Житомир», що
підтверджується договором від 01.01.2009 р.
№09010120/4, додатковою угодою №1,
видатковими накладними, довіреностями
на отримання товару, а також доказами
перерахуванням коштів за придбаний
товар на розрахунковий рахунок
позивача ТОВ
«ОЛДІ-Житомир».

У відповідності до приписів п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Податкового кодексу
України, підтверджено відповідною
податковою накладною, що виписана
контрагентом зареєстрованим платником
податку на додану вартість.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Зважаючи на встановлення судами
попередніх інстанцій факту
документального підтвердження
формування позивачем податкового
кредиту за результатом здійснення
господарської діяльності з ТОВ «КПТ
«МІГ», а також використання придбаного
товару підприємством у власній
господарській діяльності, податковим
органом безпідставно донараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість.

Крім того, висновок податкового органу
про те, що відсутність у ТОВ «КПТ «МІГ»
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності,
свідчить про відсутність у позивача
права на включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту є помилковим з огляду на те, що
чинне податкове законодавство не
ставить у залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність спірного податкового
повідомлення-рішення та наявність
правових підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.04.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012 р. у справі №2а-162/12/2670
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.