Справа № 2а/0470/11391/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/76053/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Полтавської
митниці на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14.02.2012р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06.11.2012р. у справі № 2а/0470/11391/11
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «НК Мартель ЛТД» до
Полтавської митниці Державної митної
служби України, треті особи: Харківська
служба з експертного забезпечення
митних органів, Український
науково-дослідний інститут
нафтопереробної промисловості «МАСМА»
про визнання дій митного органу
неправомірними та скасування його
рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «НК Мартель ЛТД»
звернулось до Полтавської митниці з
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень просило:

- визнати неправомірними дії
Полтавської митниці Державної митної
служби України щодо визначення
класифікації товару та митної вартості
товару у розмірі 1 180 559,16
грн., що поставлений на митну територію
України та задекларований товариством
з обмеженою відповідальністю «НК
Мартель ЛТД»;

- визнати неправомірними дії
Полтавської митниці Державної митної
служби України щодо відмови Товариству
з обмеженою відповідальністю «НК
Мартель ЛТД» в прийнятті вантажної
митної декларації;

- визнати неправомірними дії
Полтавської митниці Державної митної
служби України щодо визначення
товариству з обмеженою
відповідальністю «НК Мартель ЛТД»
податкового зобов'язання з оплати
податку на додану вартість у
розмірі 73 082,23 грн.;

- скасувати рішення Полтавської
митниці Державної митної служби
України від 08 червня 2011 року за
№ КТ-806-0524-11 щодо визначення коду
товару;

- скасувати рішення Полтавської
митниці Державної митної служби
України від 07 липня 2011 року за
№ 806000006/2011/000260/2 щодо визначення митної
вартості товару;

- скасувати картку за № 806000010/1/00659 від 08
липня 2011 року, якою Полтавською
митницею Державної митної служби
України відмовлено у прийнятті
вантажної митної декларації
товариству з обмеженою
відповідальністю «НК Мартель ЛТД»;

- скасувати прийняті 08 вересня 2011 року
Полтавською митницею податкові
повідомлення - рішення форми «Р» за № 47
про визначення Товариству з обмеженою
відповідальністю «НК Мартель ЛТД»
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 73 083,23 грн. і
штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн. та №
48 про нарахування штрафу у розмірі 170,00
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
коду та митної вартості товару.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
від 14.02.2012р., залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06.11.2012р., позов задоволено повністю.

На постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
від 14.02.2012р. та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 06.11.2012р.
надійшла касаційна скарга Полтавської
митниці, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, 16 січня 2011 року між ТОВ «НК
Мартель ЛТД» та ТОО «Жетісу
ТехноСервис» (Республіка Казахстан)
було укладено договір № 16/01/11
купівлі-продажу нафтопродуктів.

У відповідності до ст. 82 Митного
кодексу України 15 лютого 2011 року за вих.
№ 15/02/Д позивач звернувся до
Полтавської митниці із заявою про
надання дозволу на випуск товарів у
вільний обіг за тимчасовою
декларацією, при цьому підставою для
оформлення тимчасової декларації
підприємством зазначено «виникають
спірні питання класифікації товарів
згідно УКТЗЕД». В цій же заяві
підприємством надано зобов'язання
протягом тридцяти днів подати митному
органу ВМД заповнену у звичайному
порядку і передбачені законодавством
документи та надати відомості потрібні
для здійснення митного контролю та
митного оформлення. Полтавською
митницею надано дозвіл на оформлення
тимчасової декларації.

15 лютого 2011 року посадовими особами
митниці, в присутності брокера
позивача, відібрано проби та 16 лютого
2011 року направлено для дослідження до
Харківської служби експертного
забезпечення митних органів, що
підтверджується запитом про
проведення досліджень № 29.

У зв'язку з постачанням продукції на
митну територію України позивач 16
лютого 2011 року подав відповідачу ВМД
(ІМ 40 ТД) № 806000010/2011/001543 на товар (графа 31
ВМД): «Залишок атмосферної
перегонки-важкий дистилят (паливо
рідке, для специфічних процесів
переробки). З вмістом 70 мас.% або більше
нафти чи нафтопродуктів, одержаних з
бітумінозних порід (мінералів), причому
ці нафтопродукти є основними
складовими частинами продуктів.
Щільність при + 20 гр. С. - 0,862 та 0,865 кг/мЗ;
Масова доля води відсутня. Температура
спалаху в закритому тиглі - 41 гр. С.
Фракційний склад: Н.К.-177 гр. С;10%-245гр.
С;20%-274гр. С;30%-305гр. С;40%-343гр. С;44%-360гр. С. СТ
ТОО -2009. Наливом. Вага - 176 928,00 кг.
Виробник - ТОО «Алемтрансойл». Країна
виробництва - КZ». При цьому, в графі 33
зазначено код товару за УКТЗЕД - ,
як паливо рідке (мазут) для специфічних
процесів (ставка ввізного мита 0%). У
графі 43 ВМД зазначено, що позивачем
обрано 2 метод визначення митної
вартості.

08 червня 2011 року Полтавською митницею
винесено рішення про класифікацію
товару № КТ-806-0524-11 відповідно до якого,
на підставі встановлених
характеристик товару, змінено опис
товару на: «Залишок атмосферної
перегонки-важкий дистилят. Являє собою
суміш аліфатичних вуглеводнів (більше
70мас%) з невизначеним фракційним
складом та коло метричними
характеристиками, з вмістом сірки
0,43-0,48+-0,05мас%. Температура спалаху у
закритому тиглі 14-16+-2 град. С.
Призначений для специфічних процесів
(вакуумної, атмосферно-вакуумної
дистиляції). Наливом. Вага - 176 928,00 кг.
Виробник - ТОО «Алемтрансойл». Країна
виробництва - КZ».

Також, змінено код товару за УКТЗЕД -
, як дистилят для специфічних
процесів переробки (ставка ввізного
мита 0%).

Позивач погодившись з винесеним
рішенням про визначення коду товару
задекларував товар за кодом
УКТЗЕД, подавши до Полтавської митниці
ВМД № 806000010/2011/006527 від 22 червня 2011 року.

Однак, 07 липня 2011 року Полтавською
митницею прийнято рішення про
визначення митної вартості №
806000006/2011/000260/2, відповідно до якого митну
вартість товару збільшено з 0,58 дол.
США/кг. до 0,84 дол. США/кг на підставі
відсутності даних, необхідних для
проведення розрахунків для визначення
митної вартості, у зв'язку з чим 08 липня
2011 року винесено картку відмови
№ 806000010/1/00659.

Крім того, у період з 18.08.2011 року по
19.08.2011 року Полтавською митницею
проведено невиїзну документальну
перевірку, за результатами якої
складено акт №Н/0009/11/806000000/ від
19.08.2011 року, відповідно до якого
встановлено, що внаслідок неподання
позивачем ВМД, за кодом згідно рішення
№КТ-806-0524-11 від 08.06.2011 року та митною
вартістю згідно рішення №806000006/2011/000260/2
від 07.07.2011 року, не був сплачений до
Держбюджету податок на додану вартість
у сумі 73 082,23 грн.

На підставі акту перевірки, 08 вересня
2011 року Полтавська митниця винесла
податкові повідомлення: № 47 та 48 на
суму податкового зобов'язання за
основним платежем 73 082,23 грн. ПДВ, 1 грн.
штрафних санкцій та 170 грн. штрафу за
несвоєчасне подання платником
податків податкової (митної)
декларації.

Не погоджуючись з такими діями
Полтавської митниці щодо визначення
коду товару, методу визначення митної
вартості, та прийняття
податкових-повідомлень № 47, 48,
позивач і звернувся з даним позовом.

Розглядаючи справу та задовольняючи
повністю позовні вимоги суд першої
інстанцій розглянув лише вимоги щодо
визначення методу визначення митної
вартості.

Натомість суд апеляційної інстанції
залишаючи без змін рішення суду першої
інтонації мотивував своє рішення
неправомірністю дій митного органу
пов'язану зі зміною коду товару.

Однак, колегія суддів вважає такі
рішення судів необґрунтованими,
передчасними та такими, що прийняті без
дослідження усіх обставин справи,
враховуючи наступне.

Щодо правомірності визначення митної
вартості товару, то колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265
МК митний орган, що здійснює контроль
за правильністю митної оцінки товарів
з урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути
визначено за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною в кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари було продано в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митну вартість
товарів не може бути визначено шляхом
застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія
суддів вважає, що у разі незгоди
Митниці із митною вартістю
імпортованого товару, вона відповідно
до вимог статті 266 МК зобов'язана
провести процедуру консультацій, у
ході яких мала б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може
бути визначена за першим методом,
кожний наступний метод застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Як вбачається з ВМД № 806000010/2011/006527
митним органом було витребувано
додаткові документи, а позивачем не
було їх надано.

Також, рішення про визначення митної
вартості товарів
№ 806000006/2011/000260/2 містить
визначення неможливості застосування
попередніх методів визначення митної
вартості.

Таким чином, судам попередніх
інстанцій під час розгляду справи
необхідно було з'ясувати, чи була
проведена процедура консультацій між
декларантом та митницею, щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів.

Обов'язок суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
подати додаткові документи на вимогу
митного органу встановлений ч.2 ст. 264
Митного кодексу України, а також
пунктом 11 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1766 від 20.12.2006р.

За ст. 267 МК України перший метод
визначення митної вартості може бути
використаний лише за умови, якщо дані,
заявлені декларантом, підтверджені
документально та є достовірними.

Колегія суддів дійшла висновку, що зі
змісту норм пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та частини четвертої статті 266 МК
України убачається, що позивач не
зобов'язаний надавати повний перелік
документів, визначених пунктом 11
зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Отже, судам необхідно дослідити, чи
було достатньо тих доказів, що були
подані позивачем, для визначення
митної вартості товару за другим
методом, а також наявність підстав у
Митниці для сумніву у достовірності
заявленої митної вартості товару.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність дій чи бездіяльність
суб'єкту владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Щодо правомірності дій митниці по
визначенню коду товару, то судам
необхідно було врахувати наступне.

Згідно ст. 81 Митного кодексу України
від 17.11.2002р. декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою точних відомостей про товари і
транспортні засоби, мету переміщення
через митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення.

Відповідно ст. 88 цього Кодексу на
декларанта покладаються обов'язки:
здійснювати декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом; на
вимогу митного органу пред'являти
товари і транспорті засоби для митною
контролю і митного оформлення: надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Статтею 86 Митного кодексу України
визначено порядок прийняття митної
декларації, а саме; митна декларація
приймається митним органом, якщо
встановлено, що в ній містяться всі
необхідні відомості і до неї додані
всі необхідні документи, з моменту
прийняття митної декларації вона є
документом, що засвідчує факти, які
мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 313 Митного кодексу
України митні органи класифікують
товари, тобто відносять товари до
класифікаційних групувань, зазначених
в УКТЗЕД. Рішення митних органів щодо
класифікації товарів для митних цілей
є обов'язковими для підприємств і
громадян.

Водночас, рішення митних органів про
визначення коду імпортованого товару і
відмову в його пропуску на митну
територію України за кодом, який
зазначено, зокрема імпортером,
породжує для останнього певні правові
наслідки та є обов'язковим. Однак така
обов'язковість не є перешкодою для
оскарження такого рішення митних
органів до адміністративного суду.

У пункті 10 Порядку роботи відділу
номенклатури та класифікації товарів
регіональної митниці, відділу контролю
митної вартості та номенклатури
регіональної митниці, при вирішенні
питань класифікації товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 7
серпня 2007 року № 667, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21 серпня
2007 року за № 968/14235 (далі - Порядок № 667),
встановлено, що рішення про визначення
коду товару приймається відділом
номенклатури та класифікації товарів
регіональної митниці (відділом
контролю митної вартості та
номенклатури регіональної митниці) на
підставі встановлених характеристик
товару, які є визначальними для
класифікації товару згідно з вимогами
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності.

З урахуванням наведеного судова
колегія дійшла висновку, що рішення
судів вимогам ст. 159 КАС України не
відповідають. Неповнота у встановленні
фактичних обставин справи не дає
можливості суду касаційної інстанції
визначитись в правильності правової
оцінки позовних вимог, проведеної
судами попередніх інстанцій.
Відповідно до приписів ст. 220 КАС
України допущені порушення не можуть
бути перевірені і усунуті судом
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Полтавської митниці
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.02.2012р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06.11.2012р. скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: