Справа № 0907/2а-10897/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Справа № 9104/133780/12

Львівський апеляційний
адміністративний суду в складі колегії
суддів:

головуючого
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 01 квітня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії та здійснити виплату
недоплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2010 року позивач звернувся до
суду з позовом, у якому, з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог від
19.10.2010 року, якою просив визнати дії
відповідача неправомірними,
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату державної
пенсії в розмірі шести мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та одноразову щорічну допомогу,
передбачену ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», в розмірі 200%
мінімальної пенсії за віком за період з
01 січня 2004 року по 05 липня 2010 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 01
квітня 2011 року адміністративний позов
в частині позовних вимог за період з
01.01.2004 року по 04 липня 2009 року залишено
без розгляду.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 01 квітня 2011 року позов
задоволено частково: визнано
протиправною відмову відповідача щодо
перерахунку та виплату позивачу
недоплаченої частини державної пенсії
по інвалідності та додаткової пенсії
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком; зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплатити
позивачу інваліду 3 групи, захворювання
якого пов'язане з роботами по
ліквідації наслідків на ЧАЕС, державну
та додаткову пенсії, починаючи з 05.07.2009
року відповідно до вимог ч.1 ст. 590 та ч.4
ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеному
Законом України «Про державний бюджет»
на відповідні роки за мінусом частково
проведених виплат основної та
додаткової пенсії за оспорюваний
період. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає її такою,
що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що при
постановленні судового рішення судом
не враховано ту обставину, що позивачу
пенсія призначена на підставі заяви
від 27.02.2001 року за вибором відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
громадян». Тому виплату основної
пенсії позивачу здійснено згідно
вказаного закону, а додаткова пенсія
позивачу призначена згідно із Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Обчислення розміру пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, регулюється постановами
Кабінету Міністрів України, в яких
відсутнє посилання на визначення
мінімального розміру пенсії
відповідно до законів про державний
бюджет України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач належить
до І категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Внаслідок захворювання, пов'язаного з
Чорнобильською катастрофою, позивачу
встановлена IІІ група інвалідності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
допомогу, передбачену ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» судом
правильно враховано, що управління
пенсійного фонду не є належним
відповідачем щодо даного спору.

На звернення позивача про проведення
перерахунку державної та додаткової
пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
№ 796-ХІІ відповідачем у такому
відмовлено.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
громадян» військовослужбовцям, особам,
які мають право на пенсію за цим
Законом та членам їх сімей, які
одночасно мають право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором.

Оскільки позивач отримує основну
пенсію за віком відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших громадян», позивачу не
може бути здійснено перерахунок пенсії
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Неврахування наведеного є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до чинної на час спірних
правовідносин ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами третьої групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі №1-28/2008 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону № 796-ХІІ.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення п. 28
Розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакції ст. 50 вказаного
Закону, з дня прийняття даного рішення
діє його попередня редакція.

Разом із тим, при вирішенні справи суд
першої інстанції врахував, що згідно з
ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи зазначені правові норми
колегія суддів приходить до висновку,
що в даному випадку застосуванню
підлягає ч. 2 ст. 5 КАС України, за якою
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про залишення позовних вимог
за період 01.01.2004 року по 04.07.2009 року без
розгляду, як це передбачено ст. 100 КАС
України в редакції, чинній на час
розгляду справи судом першої
інстанції.

Оскільки на час розгляду справи судом
першої інстанції часових обмежень у
застосуванні ст. 50 Закону № 796-ХІІ не
було, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплачувати додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
за період з 05 липня 2009 року до
виникнення обставин, з якими закон
пов'язує припинення або обмеження
права на таке.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. ст. 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.
Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивача
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про часткове задоволення позовних
вимог з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 2, 198,
202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області
задовольнити частково, постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 01
квітня 2011 року у справі № 2-а-10897/11 -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області здійснити
перерахунок та виплатити на користь
ОСОБА_1, як інваліда ІІІ групи,
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст. 50 та
ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону, яка
діяла до 01.01.2008 року, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за період з 05
липня 2009 року до виникнення обставин, з
якими закон пов'язує припинення або
обмеження права на таке, з урахуванням
виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

І.В. Глушко