Справа № 803/1803/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 р.

Справа № 876/9668/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Старовижівської районної
державної адміністрації на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у адміністративній справі
№803/1803/14 за позовом ОСОБА_1 до
Старовижівської районної державної
адміністрації про визнання
протиправним та скасування
розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним
позовом до Старовижівської районної
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування
розпорядження голови Старовижівської
районної державної адміністрації
Лавренюка А.П. №32 від 08 серпня 2014 року
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до ОСОБА_1».

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24.09.2014 р.
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано
розпорядження голови Старовижівської
районної державної адміністрації
Лавренюка А.П. №32 від 08 серпня 2014 року
«Про застосування дисциплінарного
стягнення до ОСОБА_1». Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі
73,08 грн.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Вважає, що позивач належним чином не
виконувала свої службові обов'язки
начальника відділу освіти, що призвело
до фінансових втрат, а саме не вжито
заходи щодо повернення до бюджету
коштів в сумі 1 061 грн. 49 коп., тому
дисциплінарне стягнення накладено
правомірно. Просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним сином були
повідомленні про дату судового
засідання, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України справу розглянуто в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що
розпорядженням голови Старовижівської
районної державної адміністрації №32-к
08 серпня 2014 року оголошено догану
начальнику відділу освіти
Старовижівської районної державної
адміністрації ОСОБА_1 за неналежне
виконання службових обов'язків щодо
контролю за використанням
електроенергії у ЗОШ І-ІІІ ступеня с.
Мизове.

Відповідно до з листа відділу освіти
№558/01-12 від 04 серпня 2014 року, в червні 2014
року було допущено переліміт
електроенергії по відділу освіти,
зокрема по ЗОШ І-ІІІ с. Мизове було
перевикористано електроенергію.

Наказом №64-к від 01 серпня 2014 року за
неналежне виконання своїх посадових
обов'язків директору школи ЗОШ І-ІІІ
ступеня с. Мизове ОСОБА_4 оголошено
догану.

Директор школи ОСОБА_4 в пояснювальній
записці вказав, що відповідальним за
організацію збереження та облік
електроенергії по школі є завгосп. 15
числа кожного місяця інформацію про
кількість використаної енергії за
місяць він передає в бухгалтерію
відділу освіти.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що судом не встановлено
вини позивача, а тому розпорядження
голови Старовижівської районної
державної адміністрації Лавренюка А.П.
№32 від 08 серпня 2014 року «Про
застосування дисциплінарного
стягнення до ОСОБА_1» було прийнято без
врахування фактичних обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх вірними, такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 139 КЗпПУ,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Статтею 141 КЗпПУ передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
повинен правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу
дисципліну, неухильно додержувати
законодавства про працю і правил
охорони праці, уважно ставитися до
потреб і запитів працівників,
поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно статті 147 КЗпПУ встановлено, що
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана; звільнення.

Разом з тим, статтею 14 Закону України
«Про державну службу» передбачено, що
крім дисциплінарних стягнень,
передбачених чинним законодавством
про працю України, можуть
застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу: попередження
про неповну службову відповідність;
затримка до одного року у присвоєнні
чергового рангу або у призначенні на
вищу посаду.

Статтею 149 Кодексу законів про працю
України передбачено, що застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. При
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника

Підставою дисциплінарної
відповідальності є дисциплінарний
проступок, однією з складових якого є
суб'єктивна сторона, яка повинна
характеризуватись наявністю винної
поведінки особи, яка притягується до
дисциплінарної відповідальності.

Наявність вини є обов'язковою
складовою дисциплінарного проступку.

Як було встановлено судом першої
інстанції, при притягненні позивача до
відповідальності, відповідач виходив з
наявного факту вчиненого підлеглим
працівником позивача проступку. Однак,
із зібраних у справі доказів не
вбачається, які безпосередньо дії
вчинено позивачем, як керівником
районного відділу освіти, що призвело
до порушень з боку підлеглих
працівників, а у наказі про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
здійснено посилання на факт
відсутності контролю.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
відповідач при притягненні позивача до
дисциплінарної відповідальності не
встановив факту порушення трудової
дисципліни позивачем.

Крім того, відповідачем не враховано
те, що згідно посадової інструкції,
наявної в матеріалах справи, директор
Мизівської ЗОШ І-ІІІ ступеня ОСОБА_4,
яка затверджена наказом начальника
відділу освіти Старовижівської
районної держадміністрації №53 від 04
березня 2014 року, відповідальність за
спричинені збитки несе директор школи
у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, судом не встановлено вини
позивача, а тому розпорядження голови
Старовижівської районної державної
адміністрації Лавренюка А.П. №32 від 08
серпня 2014 року «Про застосування
дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1»
було прийнято без врахування фактичних
обставин справи та з порушенням
вказаних вище принципів, то є
протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Старовижівської
районної державної адміністрації -
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року у адміністративній справі
№803/1803/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс