Справа № 2а-167/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/64046/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08.02.2011р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2012р. у справі № 2-а-167/11 за позовом
ОСОБА_2 до Затоківської селищної ради,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4,
Садівниче товариство «Авангард»,
Одеська регіональна філія ДП «Центр
державного земельного кадастру» про
скасування рішення селищної ради, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до
Затоківської селищної ради про
скасування рішення Затоківської
селищної ради народних депутатів від 21
жовтня 1999 року № 82 «Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
для ведення садівництва членам
садівничого товариства «Авангард» у
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_4 земельної ділянки НОМЕР_1,
площею 0,051 га, яка розташована на
території Затоківської селищної ради,
в смт. Затока м.
Білгород-Дністровського Одеської
області.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що дане рішення було
ухвалене з порушенням вимог закону та
її прав, як користувача земельної
ділянки. Зокрема позивачка зазначає, що
у період з 10.06.1089 р. по 16.07.2008р. вона
знаходилась у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, від шлюбу вона та ОСОБА_4 мають
двох дітей. У 1993 року в період шлюбу
ОСОБА_4 вступив в СТ «Авангард» зі
складом сім'ї 4 особи та їм в
користування була надана вказана вище
земельна ділянка. Однак, 21.06.2000р. без
згоди позивачки на ім'я ОСОБА_4 на
підставі спірного рішення був виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,051 га,
яка розташована на території
Затоківської селищної ради, в смт.
Затока м. Білгород-Дністровського
Одеської області.

Отже, оспорюване рішення Затоківської
селищной ради було винесено без подачі
заяви ОСОБА_4 про передачу йому у
власність земельної ділянки, з
зазначенням її юридичного статусу,
розміру, місця розташування, мети
використання. Одночасно позивачка
посилається на те, що на час винесення
оспорюваного рішення селищної ради на
спірній земельній ділянці був
розташований жилий будинок, який
належав ОСОБА_5, та при приватизації
землі не були враховані права
останньої на частину земельної
ділянки, яка знаходилась під будинком.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08.02.2011р., залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2012р.,
скасовано рішення Затоківської
селищної Ради народних депутатів ХІІІ
сесії ХХІІІ скликання від 21 жовтня 1999
року № 82 «Про передачу у приватну
власність земельних ділянок для
ведення садівництва членам
садівничого товариства "Авангард" у
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_4 земельної ділянки НОМЕР_1,
площею 0,051 га, яка розташована на
території Затоківсьої селищної ради, в
смт. Затока м. Білгород-Дністровського
Одеської області.

Не погоджуючись з постановою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08.02.2011р. та ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2012р. ОСОБА_1 звернулась з
касаційною скаргою, у якій, посилаючись
на те, що при прийнятті зазначених
судових рішень було порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та закрити
провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у період з 10 червня 1989 року
по 16 липня 2008 року позивачка ОСОБА_2
знаходилась у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 (свідоцтво про укладення шлюбу
НОМЕР_2 від 10 червня 1989 року, свідоцтво
про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 16
липня 2008 року). Від зазначеного шлюбу
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають двох дітей: сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2.

10.03.1993 року на підставі заяви ОСОБА_4, у
період шлюбу був прийнятий у члени
товариства СТ «Авангард» зі складом
сім'ї 4 особи (він - ОСОБА_4, дружина -
ОСОБА_2, син - ОСОБА_6, дочка ОСОБА_7), що
підтверджується членською книжкою,
виданою ОСОБА_4 12.03.1993 р. та його заявою
про вступ до СТ «Авангард». Відповідно
до п.12 Статуту СТ «Авангард» членом
садового товариства може бути кожний
громадянин, якому виповнилось 18 років,
який виявив бажання та який взмозі
прийняти участь в досягненні мети та
задач товариства. Згідно рішення
загальних зборів товариства
«Авангард» від 27.06.1989 р. повнолітні
члени сім'ї садовода є членами СТ
«Авангард».

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку, що позивачка - ОСОБА_2 з 1993
року також являється членом СТ
«Авангард» та згідно положень статуту
СТ «Авангард» мала право на отримання
земельної ділянки для ведення
садівництва разом з ОСОБА_4

10.03.1993р. ОСОБА_4 та його сім'ї у
користування була надана земельна
ділянка НОМЕР_1, площею 0,051 га, що
розташована на території Затоківської
селищної ради смт. Затока м.
Білгород-Дністровського Одеської
області, що підтверджується заявою
ОСОБА_4 на ім'я правління СТ «Авангард»
та членскою книжкою садовода № 251,
виданою 12.03.1993р.

Рішенням Затоківської селищної Ради
народних депутатів ХІІІ сесії ХХІІІ
скликання від 21 жовтня 1999 року № 82 про
передачу у приватну власність
земельних ділянок для ведення
садівництва членам садівничого
товариства «Авангард» передано у
власність ОСОБА_4 земельну ділянку
НОМЕР_1, площею 0,051 га, яка розташована
на території Затоківської селищної
ради, в смт. Затока м.
Білгород-Дністровського Одеської
області.

21.06.2000р. на підставі вищевказаного
рішення на ім'я ОСОБА_4 був виданий
державний акт на право власності на
земельну ділянку, площею 0,051 га, яка
розташована на території садівничого
товариства «Авангард», ділянка НОМЕР_4.
Акт зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 2159.

Не погоджуючись з такими рішеннями
відповідача позивачка і звернулась з
даним позовом.

Розглядаючи справу та задовольняючи
позовні вимоги суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що спірне
рішення Затоківської селищної ради у
частині передачі земельної ділянки у
приватну власність ОСОБА_4 прийнято з
порушеннями закону та прав позивачки,
які полягають в тому, що особисто
ОСОБА_4 не звертався до Затоківської
селищної ради з заявою про передачу
йому у приватну власність спірної
земельної ділянки, але в порушення норм
земельного законодавства ділянка була
йому передана без особистого його
волевиявлення. В порушення ст. 30 ЗК
України (в редакції 1990р. зі змінами та
доповненнями станом на 1999р.) ОСОБА_4
була передана у приватну власність
частина земельної ділянки, яка
розташована на території Затоківської
селищної ради, в смт. Затока м.
Білгород-Дністровського Одеської
області, яка знаходилась під жилим
будинком, що належав громадянці ОСОБА_5
Крім того, на думку суду першої
інстанції, при ухваленні спірного
рішення відповідачем не враховані
положення ст.ст 3, 22 КЗпШС України
згідно, яких жінки і чоловіки в Україні
мають у сімейних відносинах рівні
особисті і майнові права. Майно нажите
подружжям за час шлюбу є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками враховуючи наступне.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.17 ЗК
України (в редакції 1990 р. зі змінами та
доповненнями на 1999 р.) передбачала, що
передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для: ведення селянського
(фермерського) господарства у розмірі
згідно з статтею 52 цього Кодексу;
ведення особистого підсобного
господарства у розмірі згідно з
статтею 56 цього Кодексу; будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва у розмірах
згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.
Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Крім того, відповідно до п 3 «Порядку
передачі земельних ділянок у приватну
власність громадянам України», що був
затвердженний 15.02.1993 р. наказом №10
Державного комітету України по
земельним ресурсам, передача у
приватну власність земельних ділянок,
що були раніше надані громадянам,
провадиться відповідними Радами
народних депутатів за місцем
розташування цих ділянок. Зазначені
земельні ділянки передаються
безоплатно у приватну власність на
підставі матеріалів, що підтверджують
їх розмір (земельно-кадастрова
документація, дані бюро технічної
інвентарізації, правлінь товариств і
кооперативів тощо), і заяв громадян
(додаток №1).

Додаток №1 передбачав написання
особистої заяви фізичної особи на імя
ради народних депутатів з зазначенням
особистих даних заявника (прізвища, імя
та по батькові, адреси проживання), а
також звернення про передачу
безоплатно у приватну власність
земельної ділянки з зазначенням її
площі, мети, призначення, місця
розташування, дати написання заяви та
особистого підпису.

Як встановлено судами, з матеріалів
Державного архіву
Білгород-Дністровської міськради
Одеської області вбачається, що дійсно
21.10.1999р. сесією ХХІІІ скликання
Затоківської селищної ради народних
депутатів м. Білгород-Дністровского
Одеської області було винесено рішення
№82 «Про передачу у приватну власність
земельних ділянок для ведення
садівництва членам садівничого
товариства «Авангард», де в п.1 рішення
було зазначено «передати
громадянам-членам садівничого
товариства «Авангард» у приватну
власність земельні ділянки,
розташовані в смт. Затока, згідно
додатку №1 (список громадян з
зазначенням площ земельних ділянок
додається). Зазначений список
складається із 346 осіб, де під №258
значиться ОСОБА_4 з номером земельної
ділянки 1676 та її площею 0,051 га.

В супровідному листі Державного архіву
до суду зазначалось, що будь-яких інших
документів, які були підставою для
винесення рішення №82 від 21.10.1999р., крім
самого рішення селищної ради та списку
громадян-членів садівничого
товариства «Авангард», до архіву з
Затоківської селищної ради не
надходило. Згідно відповіді
Затоківської селищної ради всі
матеріали, які були підставою для
винесення оспорюваного рішення, були
направлені до Державного архіву
Білгород-Дністровської міськради
Одеської області. Однак, як вбачається
із представлених суду інших рішень
Затоківської селищної ради, а саме №77
від 21.10.1999 р. та №83 від 21.10.1999 р.,
винесенних до та після оспорюваного
рішення, передача у приватну власність
земельних ділянок проводилась
безпосередньо на підставі особистих
заяв громадян.

Таким чином, докази звернення ОСОБА_4 до
відповідача з відповідною заявою про
передачу у власність земельної ділянки
НОМЕР_1, площею 0,051 га, яка розташована
на території Затоківської селищної
ради, в смт. Затока м.
Білгород-Дністровського Одеської
області у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 30
Земельного кодексу України (1990 року)
при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Отже, до власників будинку, у тому числі
й до позивача, після прийняття спадщини
будинку розташованого на території
Затоківської селищної ради, в смт.
Затока м. Білгород-Дністровського
Одеської області перейшло й право
користування земельною ділянкою.
Прийняття будь-якого рішення про
надання земельної ділянки у
користування власникам будинку не
вимагалося, оскільки перехід права
користування земельною ділянкою, у
розмірах передбачених статтею 67
Земельного кодексу України (1990 року),
без зміни її цільового призначення,
передбачався самим спеціальним
законом.

Після 31 грудня 2001 року право власності
на земельну ділянку або її частину може
переходити відповідно до статті 120
Земельного Кодексу України на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування на підставі договору
оренди. Якщо у договорі про відчуження
жилого будинку розмір земельної
ділянки не визначено, то до набувача
переходить право власності на ті її
частини, яка з одних зайнята жилим
будинком, а інша необхідна для їх
обслуговування. Оскільки за чинним з 01
січня 2002 року Земельним кодексом
України земельні ділянки перебувають у
постійному користуванні лише у
підприємств, установ, організацій, що
належать до комунальної або державної
власності, громадяни та юридичної
особи, які набули до зазначеної дати
право постійного користування
земельними ділянками, мають
переоформити до 01 січня 2005 року право
власності, або їх оренди у
встановленому пунктом 6 розділу 10
«Перехідних положень» Земельного
Кодексу.

Та обставина, що позивач не
переоформила до вказаної дати право
користування земельною ділянкою не є
підставою для позбавлення її права
користування земельною ділянкою.

Статтею 141 чинного Земельного кодексу
України визначені підстави припинення
права користування земельною ділянкою.
Зокрема, такими підставами є:
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою,
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом,
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій,
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам, використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням,
систематична несплата земельного
податку або орендної плати, набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці,
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Згідно з частинами третьою, четвертою
статті 143 цього Кодексу припинення
права постійного користування
земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача здійснюється
за його заявою до власника земельної
ділянки. Власник земельної ділянки на
підставі заяви землекористувача
приймає рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

Водночас, як вірно встановлено судами у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження того, що ОСОБА_5
та ОСОБА_2 зверталися до відповідного
органу місцевого самоврядування з
заявами про добровільну відмову від
користування земельною ділянкою, а
також що ця земельна ділянка у них
вилучалася або право користування нею
було припинено відповідно до положень
Земельного кодексу України. Відсутні
відповідні рішення власника землі й
про примусове припинення права
користування цією земельною ділянкою
щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Враховуючи викладене та обставини
справи, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що
оскаржуваним рішенням Затоківська
селищна рада передала спірну земельну
ділянку у власність ОСОБА_4 без
попереднього її вилучення у ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, або примусового припинення
користування, що є порушенням положень
статей 144, 149 Земельного кодексу
України.

Посилання скаржника на необхідність
закриття провадження у справі у зв'язку
з тим, що даний позов не є
адміністративним, суд вважає
необгунтованим з огляду на приписи
ст.ст. 2, 3, 17 КАС України, а також
враховуючи позицію Конституційного
Суду України, викладену в рішенні від 1
квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі
№ 1-6/2010.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
постанову Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 08.02.2011р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: