Справа № 826/10918/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 грудня 2014 року № 826/10918/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Іщука І.О., Катющенка В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Аерофлот - російські
авіалінії»доДержавної авіаційної
служби Українитретя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача: Державне підприємство
«Обслуговування повітряного руху
України»провизнання нечинною та
скасування постанови №000288 від 26 червня
2014 року,

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2014 року Відкрите акціонерне
товариство «Аерофлот - російські
авіалінії» (далі по тексту - позивач,
ВАТ «Аерофлот - російські авіалінії»)
звернулося до суду з позовом до
Державної авіаційної служби України
(далі по тексту - відповідач,
Державіаслужба України) про визнання
нечинною та скасування постанови №000288
від 26 червня 2014 року про накладення
штрафу за правопорушення у галузі
цивільної авіації.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про
зміну підстав адміністративного
позову, мотивовані тим, що відповідачем
порушено вимоги Порядку накладення та
стягнення штрафів за порушення вимог
законодавства на повітряному
транспорті, затвердженого наказом
Міністерства інфраструктури України
від 26 грудня 2011 року №637 (далі по тексту
- Порядок №637) під час оформлення
протоколу №000290 від 19 червня 2014 року, що
став підставою для розгляду справи про
правопорушення у галузі цивільної
авіації та винесення оскаржуваної
постанови, а саме, протокол складений
державним інспектором Державіаслужби
України ОСОБА_1, при цьому зміст
протоколу не містить інформації про те,
на якій посаді працює державний
інспектор, який склав відповідний
протокол; за яким саме напрямом працює
державний інспектор, який склав
протокол; чи передбачає посадова
інструкція, на підставі якої діє
відповідний державний інспектор,
повноваження щодо складання протоколу
та розгляду справи щодо суб'єкта
авіаційної діяльності у разі
здійснення ним правопорушення у галузі
цивільної авіації, передбаченого саме
положеннями пунктів 56 та 118 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Положення про
використання повітряного простору
України» від 29 березня 2002 року №401; на
підставі якого спеціального завдання
на проведення перевірки відповідним
державним інспектором було складено
протокол.

Відповідно до пункту 2.7 Порядку №637
особа, яка вчинила правопорушення, має
право подати в протокол пояснення і
зауваження щодо його змісту, а також
викласти мотиви своєї відмови від його
підписання та робити заяви і подавати
клопотання. Однак, відповідач не
повідомив позивача про факт вчинення
ним правопорушення у галузі цивільної
авіації і не надав можливість бути
присутнім під час складання протоколу
та надати відповідні пояснення або
заперечення.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №637
протокол складається у двох
примірниках, перший примірник
протоколу вручається під розписку
керівнику або уповноваженому
представнику суб'єкта авіаційної
діяльності чи надсилається
рекомендаційним листом. Другий
примірник надсилається до
Державіаслужби України. Позивач
звернув увагу, що відповідач не
направив примірник протоколу на адресу
позивача одночасно з відправленням
другого примірника протоколу на адресу
Державіаслужби України. 07 липня 2014 року
саме представництво позивача в
Україні, а не позивач отримало копію
протоколу №000290 разом з постановою
№000288 від 26 червня 2014 року про
накладення штрафу за правопорушення в
галузі цивільної авіації.

Окрім того, протокол №000290 складено
щодо ВАТ «Аерофлот», при цьому, як
свідчить інформація, викладена в
Свідоцтві Московської реєстраційної
палати №320.175 від 21 червня 1994 року,
суб'єктом авіаційної діяльності
виступає саме ВАТ «Аерофлот - російські
авіалінії», а не ВАТ «Аерофлот».

Крім того, на думку позивача,
відповідачем не дотримано вимоги
пункту 4.3 Порядку №637 під час виявлення
факту правопорушення у галузі
цивільної авіації, оскільки з боку
відповідача не проводилась планова чи
позапланова перевірка, відповідно,
відсутній акт перевірки, що
унеможливлює розгляд справи про
накладення стягнення Головою
Державіаслужби України або його
заступниками, як це передбачено
пунктом 5 названого Порядку.

Також, як стверджував позивач,
відповідачем порушено вимоги чинного
законодавства України щодо порядку
розгляду справ про правопорушення у
галузі цивільної авіації, оскільки
постанова про накладення стягнення
(накладення штрафу за правопорушення у
галузі цивільної авіації) оформляється
за рішенням Комісії з розгляду справ
про правопорушення у галузі цивільної
авіації та порушення вимог
законодавства на повітряному
транспорті, що діє відповідно до
Положення про Комісію з розгляду справ
про правопорушення у галузі цивільної
авіації та порушення вимог
законодавства на повітряному
транспорті, затвердженого наказом
Державіаслужби України від 16 лютого 2012
року №121 «Про створення Комісії з
розгляду справ про правопорушення у
галузі цивільної авіації та порушення
вимог законодавства на повітряному
транспорті», проте, як свідчать
матеріали справи, постанова №000288 була
оформлена без відповідного рішення
Комісії.

Окрім того, постанова №000288 винесена
щодо ВАТ «Аерофлот», ідентифікаційний
код якого , однак суб'єктом
авіаційної діяльності є ВАТ «Аерофлот -
російські авіалінії», основний
державний реєстраційний номер якого
661, що підтверджується Свідоцтвом
про внесення запису до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб про
юридичну особу, зареєстровану до 01
липня 2002 року. Тобто, постанова №000288
винесена щодо юридичної особи, яка не є
суб'єктом авіаційної діяльності, а отже
на неї не може бути накладено штраф за
правопорушення у галузі цивільної
авіації.

Також, позивачем зауважено, що в
постанові №000288 зазначено, що позивач
порушив правила та порядок
використання повітряного простору
України, виконуючи 25 березня 2014 року
рейс АFL 1827 без відповідно дозволу та
заявки на використання повітряного
простору з закритого аеродрому
«Сімферополь», з чим позивач не
погоджується.

Відповідно до статті 29 Повітряного
кодексу України використання
повітряного простору України
здійснюється на підставі дозволів, що
видаються органами об'єднаної
цивільно-військової системи
організації повітряного руху
відповідно до порядку, визначеного
Положенням про використання
повітряного простору України.

Відповідно до пункту 74 Положення про
використання повітряного простору
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29
березня 2002 року №401 (далі по тексту -
Положення №401) дозвіл на виконання
польотів видається Державіаслужбою
щодо здійснення внутрішніх та
міжнародних регулярних польотів з
посадкою (вильотом) в Україні (з
України).

Аналогічне положення міститься і в
пункті 2.1 Правил надання експлуатантам
дозволів на виліт з аеропортів України
та приліт до аеропортів України,
затверджених наказом Державної служби
України з нагляду за забезпеченням
безпеки авіації, Міністерства оборони
України від 28 листопада 2005 року №897/703
(далі по тексту - Правила №897/703).

Відповідно до пункту 2.5 Правил №897/703
Департамент авіаційних перевезень та
ліцензування Державіаслужби мережами
зв'язку надсилає експлуатанту -
заявнику повідомлення про
затвердження розкладу руху повітряних
суден.

Мережею зв'язку є система авіаційного
фіксованого електрозв'язку («AERONAUTICAL FIXED
TELECOMMUNICATION NETWORK» - АFTN). Передача
інформації в мережі АFTN
регламентується Правилами
аеронавігаційного обслуговування
Міжнародної організації цивільної
авіації (ІСАО) «Організація
повітряного руху» Dос. 4444, а також
Додатком №10 до Конвенції про
міжнародну цивільну авіацію 1944 року.

Мережа АFTN використовується органами
управління повітряним рухом та
авіапідприємствами цивільної авіації
(аеропортами, авіакомпаніями,
агентствами повітряного сполучення,
метеорологічними службами тощо) для
прийому та передачі аеронавігаційної
та метеорологічної інформації, планів
польотів, оперативної інформації про
рух повітряних суден та іншої
виробничої інформації.

Відповідно до пункту 60 Положення №401
розклад регулярних міжнародних
польотів цивільних повітряних суден
експлуатантів України та іноземних
експлуатантів затверджується
Державіаслужбою та надсилається до
Украероруху (Украероцентру) та органів
управління Повітряних Сил Збройних Сил
не пізніше ніж за 20 діб до введення його
в дію. При цьому, позивач повинен
керуватися положеннями Gen 1.2 «Приліт,
транзит та виліт повітряних суден АІП
України» під час здійснення
міжнародних польотів на територію, з
території або над територією України.
Відповідно до пункту 4 Gen 1.2.1 «Загальні
положення АІП України» дозвіл на
виконання міжнародних польотів в
повітряному просторі України
видається Державною авіаційною
адміністрацією (Державіаслужбою).

Державіаслужба телефонограмою надала
дозвіл позивачу здійснювати регулярні
рейси з 27 жовтня 2013 року по 29 березня 2014
року, зокрема рейс AFL 1827 Сімферополь (UKFF)
(04.00) - Москва (UUEE) (06.15).

На виконання вимог пункту 3.5 Gen 1.2.2
«Польоти за розкладом АІП України»
позивач направив РПЛ в ІFPS Євроконтролю
відповідно до вимог пункту ЕNR 1.10.1 АІП
України.

Відповідно до пункту 5 Gen 1.2.2 «Польоти за
розкладом АІП України» експлуатанти
мають право виконувати регулярні
польоти в Україну лише після отримання
підтвердження з Державіаслужби про
затвердження розкладу та
підтвердження від ІFPS Євроконтролю про
отримання переліку РПЛ.

Позивач виконав 25 березня 2014 року рейс
AFL 1827 згідно з РПЛ, що був направлений в
ІFPS Євроконтролю.

У відповідності з пунктами 56, 57
Положення №401 за допомогою телефонного
зв'язку позивач направив заявку на
використання повітряного простору. При
цьому, 17 березня 2014 року позивач об 18:36
отримав телефонограму про те, що
аеродром «Сімферополь» повністю
готовий до обслуговування повітряних
суден та пасажирів; в районі аеродрому
«Сімферополь» повністю забезпечено
УПР; загроза безпеці пасажирам та
членам екіпажу відсутня, що дозволило
виконати рейс AFL 1827, оскільки позивач
станом на 25 березня 2014 року
телефонограм про закриття аеродрому
«Сімферополь» не отримував.

Окрім вищевикладеного, позивач
вказував на те, що в постанові №000288
вказано на порушення позивачем пункту
118 Положення №401, при цьому не
зазначено, який саме підпункт
названого пункту порушено.

Позивачем зауважено також, що в
порушення частини 2 пункту 118 Положення
№401 відсутні докази проведення
розслідування по випадку порушення
порядку використання повітряного
простору.

Зокрема, позивач зауважив, що
відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження здійснення
рейсу AFL 1827 без відповідного дозволу та
заявки, зокрема арештованого носія
засобу об'єктивного контролю (ЗОБ), як
це передбачено положеннями Інструкції
про розслідування порушень порядку
використання повітряного простору
України, затвердженого наказом
Міністерства транспорту України,
Міністерства оборони України від 27
січня 2003 року №50/18 (далі по тексту -
Інструкція №50/18).

З урахуванням всього наведеного,
позивач вважає, що при виконанні 25
березня 2014 року рейсу AFL 1827 ним не було
допущено порушень використання
повітряного простору України.

Під час проведення попереднього
судового засідання 18 серпня 2014 року
протокольною ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва до
участі у справі в якості третьої особи
без самостійних вимог на стороні
відповідача залучено Державне
підприємство «Обслуговування
повітряного руху України».

У судових засіданнях представники
позивача підтримали позов та просили
його задовольнити з викладених в ньому
і в письмових доповненнях підстав.

Відповідач позов не визнав.
Заперечуючи проти позовних вимог,
наголошував на тому, що Державною
авіаційною службою України на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені статтями 128 та 129
Повітряного кодексу України 26 червня
2014 року розглянуто справу про
правопорушення в галузі цивільної
авіації авіакомпанією «Аерофлот» та
відповідно до абзацу 4 пункту 1 частини 1
статті 127 Повітряного кодексу України
за порушення правил та порядку
використання повітряного простору
України застосовані фінансові санкції
у вигляді штрафу в розмірі восьми тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

При розгляді справи Державіаслужбою
були враховані усі обставини, що мали
значення для прийняття оскаржуваної
постанови. Зокрема, за результатами
перевірки інформації, викладеної у
протоколі від 19 червня 2014 року №000290 та
телеграми Украероцентру ТЛГ №250427
встановлено, що 25 березня 2014 року
повітряне судно (ПС), авіакомпанії
«Аерофлот», виконуючи рейс AFL 1827,
здійснило виліт з закритого аеродрому
без відповідної заявки на використання
повітряного простору.

Щодо встановлення юридичної особи -
суб'єкта авіаційної діяльності, ПС
якого здійснило політ, відповідач
звернув увагу на наступне. Трилітерний
індекс AFL, авіакомпанії «Аерофлот»
присвоєно Міжнародною організацією
цивільної авіації (ІКАО), що
зафіксовано в Doc. 8585/166 ИКАО «Условные
обозначения летно-эксплуатационных
агентств, авиационных органов и служб».
Під даним індексом рейс може
виконувати лише та авіакомпанія, якій
він був присвоєний. Під індексом AFL
рейси виконуються тільки
авіакомпанією «Аерофлот».

Відповідно до статті 11 Конвенції про
міжнародну цивільну авіацію 1944 року та
частини першої статті 8 Угоди між
Урядом України та Урядом Російської
Федерації про повітряне сполучення і
співробітництво в галузі повітряного
транспорту до повітряних суден
авіакомпанії «Аерофлот» під час їх
перебування на території України
застосовуються закони та правила
України, які регулюють приліт і виліт з
її території повітряних суден, що
здійснюють міжнародні польоти, або
експлуатацію чи навігацію цих
повітряних суден.

Посилання позивача на отримання та
узгодження Державіаслужбою України
проведення авіакомпанією регулярних
рейсів за розкладом з 27 жовтня 2013 року
по 29 березня 2014 року на підтвердження
отримання дозволу на здійснення рейсу
AFL 1827, відповідач вважає помилковим,
оскільки при винесенні постанови №000288
було встановлено, що авіакомпанія
«Аерофлот» 25 березня 2014 року виконала
рейс AFL 1827 за іншим маршрутом, ніж було
заявлено в плані польотів, під час
затвердження розкладу руху повітряних
суден на період з 27 жовтня 2013 року по 29
березня 2014 року, а заявки з планом
польоту, за яким фактично було виконано
політ, безпосередньо перед його
здійсненням подано взагалі не було.

Щодо процедурних питань, на порушення
яких зважав позивач в заяві про зміну
підстав позову, відповідач зазначив, що
Державіаслужба листом від 26 червня 2014
року №110-7159 направила до
представництва Аерофлоту в місті Києві
примірники протоколу та постанови про
правопорушення в сфері цивільної
авіації. Всі протоколи було складено
державним інспектором Державіаслужби
у чіткій послідовності та у
відповідності до Порядку №637. У той же
час, названий Порядок не передбачає, що
порушнику має надаватись протокол про
правопорушення в галузі цивільної
авіації, адже в протоколі зафіксовано
факт правопорушення, предметом же
оскарження є постанова. Крім того,
відповідач зазначив, що відповідно до
пункту 4.3 Порядку №637 факти
правопорушень, визначених у статті 127
Повітряного кодексу України,
виявляються державними інспекторами
та особами, уповноваженими на
проведення перевірок посадовими
особами Державіаслужби шляхом
проведення планових та позапланових
перевірок, а також керівниками
аеропортів, начальниками служб
авіаційної безпеки та їх заступниками,
під час виконання ними посадових
обов'язків. Даний пункт регламентує
саме порядок виявлення факту
правопорушення, тобто яким чином його
має бути виявлено. Так, відповідно до
пункту 121 Положення №401 інформація про
факти порушення порядку використання
повітряного простору невідкладно
доводиться до Державіаслужби. Отже,
одним із можливих шляхів виявлення
факту правопорушення є його виявлення
державними інспекторами під час
виконання ними посадових обов'язків.
При цьому, перелік можливих документів,
які подаються разом з протоколами
правопорушення згідно з пунктом 5.3
Порядку №637, не є вичерпним. В даному
випадку факт правопорушення
підтверджений телеграмою
Украероцентру.

З приводу Комісії з розгляду справ про
правопорушення у галузі цивільної
авіації порушень вимог законодавства
на повітряному просторі, відповідач
вказував на те, що процедура накладення
стягнень врегульована Порядком №637, в
якому нічого не вказано про створення в
Державіаслужбі Комісії з розгляду
справ про правопорушення.

Головою Державіаслужби 16 лютого 2012
року дійсно видано наказ №121, яким
затверджено Положення про Комісію з
розгляду справ про правопорушення у
галузі цивільної авіації та порушень
вимог законодавства на повітряному
просторі.

Відповідно до пункту 11 Положення про
Державну авіаційну службу України,
затвердженого указом Президента
України від 06 квітня 2011 року №398, для
розгляду наукових рекомендацій та
проведення фахових консультацій з
основних питань діяльності у
Державіаслужбі можуть утворюватися
постійні або тимчасові консультативні,
дорадчі органи. Пунктом 1 Положення про
Комісію визначено, що вона є постійно
діючим дорадчим органом
Державіаслужби. Таким чином, рішення
Комісії не є обов'язковим, а носить
рекомендаційний характер для
посадової особи, яка розглядає справу
про правопорушення в галузі цивільної
авіації та приймає відповідне рішення.

Щодо необхідності проведення
Державіаслужбою розслідування по
кожному факту порушення порядку
використання повітряного простору
України, на що звертав увагу позивач,
відповідач вказав на норми положень
частини 1 статті 9 та частини 1 статті 119
Повітряного кодексу України, згідно з
якими розслідування авіаційних подій
та інцидентів з цивільними повітряними
суднами і літальними апаратами України
та іноземними цивільними повітряними
суднами, які сталися на території
України, а також порушення вимог щодо
використання повітряного простору
України здійснює спеціалізована
експертна установа з розслідування
авіаційних подій, що утворюється та
статус якої визначається Кабінетом
Міністрів України. При цьому зауважив,
що пунктом 1 Прикінцевих та перехідних
положень Повітряного кодексу України
встановлено, що до 1 січня 2012 року
функції експертної установи з
розслідування авіаційних подій
здійснює уповноважений орган з питань
цивільної авіації (Державіаслужба).
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 березня 2012 року №228 утворено
Національне бюро з розслідування
авіаційних подій та інцидентів з
цивільними повітряними суднами.
Пунктом 3 Положення про Національне
бюро визначено, що воно є державною
спеціалізованою експертною установою
з розслідування авіаційних подій та
інцидентів з цивільними повітряними
суднами. Тобто, розслідування по
кожному факту порушення порядку
використання повітряного простору
України проводить Національне бюро, а
не Державіаслужба.

З урахуванням всього вищевикладеного,
відповідач вважає позов
необґрунтованим, а відтак таким, що не
підлягає задоволенню.

З огляду на неявку в судове засідання
представника третьої особи, яка згідно
вимог Кодексу адміністративного
судочинства України є такою, що
належним чином повідомлена про розгляд
справи, а також беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд на підставі частини 6
статті 71, частини 4 та 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглядає справу у порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
доказів.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду і вирішення справи по суті,
суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, за
наслідками перевірки інформації,
викладеної у протоколі про
правопорушення у галузі цивільної
авіації від 19 червня 2014 року №000290 та
телеграмі Украероцентру ТЛГ №250427
Державна авіаційна служба України
встановила порушення ВАТ «Аерофлот -
російські авіалінії» правил та порядку
використання повітряного простору
України при виконанні 25 березня 2014 року
о 04:24 год. рейсу АFL 1827, здійснивши політ
без відповідно дозволу та заявки на
використання повітряного простору з
закритого аеродрому «Сімферополь», що
є порушенням статті 29 Повітряного
кодексу України, пунктів 56 та 118
Положення №401.

На підставі абзацу 4 пункту 1 частини 1
статті 127, статей 127-130 Повітряного
кодексу України Державна авіаційна
служба України прийняла постанову про
накладення штрафу за правопорушення у
галузі цивільної авіації від 26 червня
2014 року №000288, якою на ВАТ
«Аерофлот-російські авіалінії»
накладено штраф у розмірі 136000,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову
про накладення штрафу за
правопорушення у галузі цивільної
авіації протиправною, такою, що порушує
його права та законні інтереси,
звернувся до суду за їх захистом з
даним адміністративним позовом, при
вирішенні якого суд виходить з такого.

Правові основи діяльності в галузі
авіації встановлює Повітряний кодекс
України від 19 травня 2011 року №3393-VІ з
наступними змінами та доповненнями у
відповідній редакції на час виникнення
спірних правовідносин (далі по тексту -
ПК України).

Державне регулювання діяльності в
галузі авіації та використання
повітряного простору України
спрямоване на гарантування безпеки
авіації, забезпечення інтересів
держави, національної безпеки та
потреб суспільства і економіки у
повітряних перевезеннях та авіаційних
роботах.

Відповідно до частини 2 статті 4 ПК
України державне регулювання
діяльності в галузі авіації та
використання повітряного простору
України полягає у формуванні державної
політики та стратегії розвитку,
визначенні завдань, функцій, умов
діяльності в галузі авіації та
використання повітряного простору
України, застосуванні заходів безпеки
авіації, прийнятті
загальнообов'язкових авіаційних
правил України, у здійсненні
державного контролю за їх виконанням
та встановленні відповідальності за їх
порушення.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті
1 ПК України, використання повітряного
простору України - провадження
діяльності, пов'язаної з польотами
повітряних суден, з переміщенням
(перебуванням) матеріальних об'єктів /
повітряному просторі України, а також з
вибуховими роботами, пусками ракет,
усіма видами стрільб, у тому числі з
метою здійснення впливу на
гідрометеорологічні процеси в
атмосфері, що становлять загрозу
безпеці польотів повітряних суден та
інших літальних апаратів.

Згідно з визначенням, закріпленим у
частині 1 статті 23 названого Кодексу,
організація використання повітряного
простору України це комплекс заходів,
який вживається для забезпечення
безпечного, економічного та
регулярного повітряного руху, а також
будь-якої іншої діяльності, пов'язаної
з використанням повітряного простору
України. Положення про використання
повітряного простору України
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Організація використання повітряного
простору України передбачає:

1) визначення структури та класифікації
повітряного простору України;

2) планування та координацію діяльності
з використання повітряного простору
України відповідно до державних
пріоритетів;

3) забезпечення дозвільного порядку
використання повітряного простору
України та/або забезпечення
інформацією щодо використання
повітряного простору України;

4) організацію повітряного руху, що
включає: обслуговування повітряного
руху; управління використанням
повітряного простору України;
організацію потоків повітряного руху;
забезпечення контролю за дотриманням
порядку та правил використання
повітряного простору України у певних
районах; обслуговування
аеронавігаційною інформацією;
аварійне сповіщення; метеорологічне
обслуговування; забезпечення зв'язку,
навігації, спостереження.

Порушенням порядку використання
повітряного простору України
вважаються дії або бездіяльність
юридичних чи фізичних осіб, що призвели
до порушення вимог законодавчих та
інших нормативно-правових актів, які
регулюють порядок використання
повітряного простору України.

Відповідно до частини 1 статті 29 ПК
України використання повітряного
простору України здійснюється на
підставі дозволів, що надаються
органами об'єднаної
цивільно-військової системи
організації повітряного руху
відповідно до порядку, визначеного
Положенням про використання
повітряного простору України.

Відповідне Положення затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 березня 2002 року №401.

Пунктом 1 названого Положення
закріплено, що воно визначає порядок
організації та використання
повітряного простору України (далі -
повітряний простір) юридичними і
фізичними особами - користувачами
повітряного простору, а також органами,
що здійснюють контроль за дотриманням
порядку використання повітряного
простору, управління використанням
повітряного простору та
обслуговування повітряного руху (далі -
ОПР). Діяльність державних органів,
підприємств, установ та організацій
незалежно від форми власності і
підпорядкування, пов'язана з
використанням повітряного простору,
яка може загрожувати безпеці польотів
повітряних суден та інших літальних
апаратів, провадиться відповідно до
вимог цього Положення в частині, що
стосується порядку використання
повітряного простору.

Порядок подання заявок, видачі
дозволів та визначення умов
використання повітряного простору
врегульовані у розділі IV Положення №401.

Так, користувачі повітряного простору,
заінтересовані у провадженні
діяльності, зазначеної у пункті 3 цього
Положення, повинні подати відповідну
заявку на використання повітряного
простору.

Згідно з пунктом 57 подання заявок та
видача дозволів на використання
повітряного простору або анулювання
заявок може здійснюватися за допомогою
телеграфу, телефону, поштового зв'язку,
телефаксу тощо. Користувачі
повітряного простору зобов'язані мати
прямий зв'язок (телеграф, телефон,
телефакс або інші види зв'язку) з
органами ОПР та відповідними органами
управління Повітряних Сил Збройних
Сил.

Форма розкладів та заявок на польоти
цивільних повітряних суден, а також
терміни їх подання визначаються
Правилами надання експлуатантам
дозволів на виліт з аеропортів України
та приліт до аеропортів України під час
виконання міжнародних, внутрішніх та
транзитних польотів, що затверджуються
Мінінфраструктури та Міноборони (пункт
58 Положення №401).

Відповідно до пункту 60 Положення №401
розклад регулярних внутрішніх та
міжнародних польотів цивільних
повітряних суден експлуатантів
України та іноземних експлуатантів
затверджується Державіаслужбою і
надсилається до Украероруху
(Украероцентру) та органів управління
Повітряних Сил Збройних Сил не пізніше
ніж за 20 діб до введення його в дію.

Пунктом 61 зазначеного Положення також
закріплено, що органи управління
Повітряних Сил Збройних Сил,
Украероцентр здійснюють контроль за
виконанням регулярних внутрішніх та
міжнародних польотів, а також
транзитних регулярних польотів та
наданням органами ОПР послуг з
обслуговування повітряного руху. З
цією метою користувачі повітряного
простору подають Украероцентру
перелік повторюваних планів польотів
не пізніше ніж за 14 діб до початку
польоту, а зміни до цього переліку - за 7
діб до введення їх у дію. Украероцентр
доводить перелік повторюваних планів
польотів до РДЦ та органів управління
Повітряних Сил Збройних Сил.

Пунктами 74 та 75 Положення №401, зокрема,
закріплено, що дозвіл на виконання
внутрішніх та міжнародних регулярних
польотів з посадкою (вильотом) в
Україні (з України) видається
Державіаслужбою, а дозвіл на
використання повітряного простору на
підставі відповідної заявки після
отримання дозволу на виконання
польотів видається

- Украероцентром: на виконання польотів
поза межами повітряних трас у
повітряному просторі більше ніж у двох
районах польотної інформації; на
провадження діяльності у повітряному
просторі, яка потребує встановлення
заборон або обмежень його
використання; на провадження
діяльності у повітряному просторі, яка
потребує встановлення короткочасних
обмежень його використання (в межах
двох та більше районів польотної
інформації); на виконання польотів для
проведення пошуково-рятувальних робіт;
на провадження діяльності у
повітряному просторі, яка потребує
встановлення короткочасних обмежень
його використання в межах одного
району польотної інформації
тривалістю понад 2 год.; на виконання
польотів повітряними суднами, які не
обладнані засобами вторинної
радіолокації; на провадження іншої
діяльності у повітряному просторі
більш як у двох районах польотної
інформації;

- РДЦ: на виконання польотів поза межами
повітряних трас у повітряному просторі
одного або двох (суміжних) районів
польотної інформації; на провадження
діяльності у повітряному просторі, яка
потребує встановлення короткочасних
обмежень його використання тривалістю
не більше ніж 2 год.; на провадження
іншої діяльності у повітряному
просторі одного або двох (суміжних)
районів польотної інформації.

Пунктом 76 Положення №401 також
передбачено, що Украероцентр та РДЦ,
отримавши заявку на використання
повітряного простору, приймають
відповідне рішення, про що інформують
заявника. У разі затвердження заявки на
використання повітряного простору
Украероцентр та РДЦ повідомляють про
прийняте рішення органи управління
Повітряних Сил Збройних Сил.

Відповідно до розділу І названого
Положення дозвіл на використання
повітряного простору офіційне
повідомлення про надання
користувачеві повітряного простору
дозволу для провадження діяльності у
порядку, що визначається відповідним
підрозділом органу об'єднаної
цивільно-військової системи
організації повітряного руху України.
Орган об'єднаної цивільно-військової
системи організації повітряного руху
відповідний підрозділ, повноваження і
діяльність якого пов'язані з
організацією повітряного руху у
повітряному просторі України та у
міжнародному повітряному просторі,
який перебуває під відповідальністю
України.

У відповідності до пункту 6 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
створення об'єднаної
цивільно-військової системи
організації повітряного руху України»
від 19 липня 1999 року №1281 головним
оперативним підрозділом системи є
Український центр планування
використання повітряного простору
України та регулювання повітряного
руху (Украероцентр).

Відповідно до пункту 8.1 глави 8 Правил
польотів цивільних повітряних суден у
повітряному просторі України,
затверджених наказом Міністерства
інфраструктури України від 28 жовтня 2011
року №478, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 21 жовтня
2011 року за №1327/20065, дозвіл повинен бути
отриманий до початку виконання
контрольованого польоту або частини
польоту, яка виконується як
контрольований політ. Такий дозвіл
запитується шляхом подання плану
польоту до органу диспетчерського
обслуговування повітряного руху .

Пунктами 3.3.1.1, 3.3.1.2, 3.3.2 Додатку 2 до
Конвенції про міжнародну цивільну
авіацію 1944 року «Правила польотів»
визначено, що «Информация в отношении
запланированного полета или части
полета, подлежащая направлению в
органы обслуживания воздушного
движения, предоставляется в форме
плана полета. План полета
предоставляется до начала любого
полета с пересечением международных
границ. План полета включает
информацию, относящуюся к следующим
пунктам, определенным соответствующим
полномочным органом ОВД: -
опознавательный индекс воздушного
судна; - правила выполнения полета и тип
полета; - количество и тип(ы) воздушных
судов и категория турбулентности в
следе; - оборудование; - аэродром вылета;
- расчетное время уборки колодок; -
крейсерские скорости; - крейсерские
эшелоны; - маршрут полета; - аэродром
назначения и общее расчетное истекшее
время; - запасные аэродромы; - запасы
топлива; - общее число людей на борту; -
аварийно-спасательное оборудование; -
прочая информация».

На підставі поданого плану польоту
орган ОПР видає дозвіл, що також
передбачено пунктом 3.6.1.1 Додатку 2, а
саме: «Диспетчерское разрешение
получают до начала выполнения
контролируемого полета или части
полета, которая выполняется как
контролируемый полет. Такое разрешение
запрашивается путем представления
плана полета органу управления
воздушным движением».

Як встановлено судом, перед початком
здійснення 25 березня 2014 року польоту
рейсом AFL 1827 заявку та план польоту
позивачем подано не було, що
зафіксовано у телеграмі Украероцентру
ТЛГ №250427.

З огляду на викладене, враховуючи
наведені вище правові норми, суд
приходить до висновку, що ПС позивача,
здійснюючи 25 березня 2014 року політ за
рейсом AFL 1827, виконало його без подання
відповідної заявки та отримання
відповідного дозволу, що відповідно до
підпункту 1 пункту 118 Положення №401 є
порушенням порядку використання
повітряного простору.

Посилання позивача на відсутність
доказів на підтвердження здійснення
рейсу Сімферополь (UKFF) - Москва (UUEE) 25
березня 2014 року о 04:24 год. без
відповідного дозволу та заявки,
зокрема, ненадання суб'єктом владних
повноважень виписок розшифрування з
арештованого носія ЗОК, як це
передбачено Інструкцією №50/18, суд до
уваги не приймає та вважає помилковим,
оскільки в пункті 1 названої Інструкції
вказано про те, що її вимоги
поширюються на юридичних та фізичних
осіб, які проводять діяльність,
пов'язану з використанням повітряного
простору, або здійснюють
обслуговування (управління)
повітряного руху, і є обов'язковими в
роботі комісій із службового
розслідування порушень порядку
використання повітряного простору.

Однак, ані в адміністративному позові,
ані в додаткових поясненнях, позивачем
не наведено, а судом не встановлено,
правові норми, які б закріплювали
обов'язковість проведення службового
розслідування щодо вчинених позивачем
порушень.

З приводу встановлення юридичної особи
- суб'єкта авіаційної діяльності, ПС
якого здійснило політ без подання
відповідної заявки та отримання
відповідного дозволу, суд погоджується
з доводами відповідача. Трилітерний
індекс AFL авіакомпанії «Аерофлот»
присвоєно Міжнародною організацією
цивільної авіації (ІКАО), що
зафіксовано в Dос. 8585/166 ИКАО «Условные
обозначения летно-эксплуатационных
агентств, авиационных органов и служб».
Під даним індексом рейс може
виконувати лише та авіакомпанія, якій
він був присвоєний. Під індексом AFL
рейси виконуються тільки
авіакомпанією «Аерофлот». Дана
обставина також не спростована
позивачем.

Щодо процедурних порушень, які, на
думку позивача були допущені
відповідачем і зазначені вище, суд
вважає за доцільне вказати на таке.

Наслідки процедурних порушень (у разі
їх наявності взагалі) є різними.
Процедурні порушення, допущені
контролюючим органом при розгляді
справи про правопорушення не можуть
бути обставиною, яка звільняє від
відповідальності, у разі підтвердження
факту правопорушення. Процедурні
порушення не повинні сприйматися як
безумовне свідчення протиправності
прийнятого за наслідками розгляду
справи про правопорушення рішення.
Натомість, вчинені контролюючим
органом процедурні порушення
підлягають оцінці з огляду на те,
наскільки відповідні порушення
вплинули на можливість порушника
захистити свої права та чи призвели
процедурні порушення на встановлення
обставин порушення та на наслідки.

Позивач, зокрема, звертав увагу на
порушення, на його думку, допущені
відповідачем при складанні протоколу
№000290 від 19 червня 2014 року про
правопорушення у галузі цивільної
авіації та його надісланні. Однак, суд
зауважує, що форма протоколу про
правопорушення у галузі цивільної
авіації затверджена наказом
Міністерства інфраструктури України
«Про затвердження Порядку накладення і
стягнення штрафів за порушення вимог
законодавства на повітряному
транспорті» від 26 грудня 2011 року №637
(додаток 1), зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 19 січня
2012 року за №73/20386, та не потребує
додаткового тлумачення, відповідно,
зазначення додаткової інформації (за
напрямком якої діяльності посада
державного інспектора, що склав
протокол; чи зазначені повноваження на
складання протоколу у його посадовій
інструкції: на підставі якого акту він
діє і т.д.).

Крім того, предметом даного
адміністративного позову є постанова
про накладення штрафу за
правопорушення у галузі цивільної
авіації №000288 від 26 червня 2014 року,
винесена уповноваженою на те
посадового особою Державної
авіаційної служби України. При
прийнятті вказаної постанови
уповноважена посадова особа діяла у
відповідності з наданими
повноваженнями та компетенцією, відтак
вправі була всебічно перевірити всі
обставини при розгляді справи про
правопорушення у галузі цивільної
авіації.

У той же час, як станом на час звернення
з даним адміністративним позовом до
суду, так і на час розгляду справи у
суді і вирішення справи по суті,
позивачем не надано жодних належних та
допустимих доказів на спростування
обставин щодо правомірності дій та
наявності повноважень у відповідної
особи при розгляді справи про
правопорушення у галузі цивільної
авіації, як і доказів з приводу
оскарження таких дій.

Крім того, позивач не навів суду
наслідків впливу допущених, на його
думку, процедурних порушень
відповідача на можливість захистити
свої права та інтереси.

Відповідно до частини першої статі 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому, відповідно до частини
четвертої статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, факт вчинення
правопорушення позивачем доведений
належними та допустимими доказами,
відповідно, правомірність прийняття
оскаржуваної постанови доведена та
підтверджена.

Статтею 126 ПК України передбачено, що за
протиправні дії юридичні і фізичні
особи, діяльність яких пов'язана з
використанням повітряного простору
України, розробленням, виготовленням,
ремонтом та експлуатацією авіаційної
техніки, здійсненням господарської
діяльності в галузі цивільної авіації,
обслуговуванням повітряного руху,
забезпеченням безпеки авіації, несуть
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 частини 1
статті 127 ПК України за правопорушення
в галузі цивільної авіації, у разі
порушення правил та порядку
використання повітряного простору
України, до юридичних осіб - суб'єктів
авіаційної діяльності застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу від
п'яти до восьми тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За поясненнями відповідача,
застосована до позивача фінансова
санкція у розмірі саме 136000,00 грн. (вісім
тисяч неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян) зумовлена численними
порушеннями даним суб'єктом авіаційної
діяльності правил та порядку
використання повітряного простору
України.

Враховуючи все вищевикладене, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею доку
ментально підтверджені судові витрати,
пов'язані із залученням свідків та
проведенням судових експертиз.

Судові експертизи по справі не
проводились, а доказів щодо понесених
судових витрат, пов'язаних із
залученням свідків, відповідач не
надав.

Разом з тим, прийняте суб'єктом владних
повноважень Державною авіаційною
службою України рішення (постанова
№000288 від 26 червня 2014 року про
накладення штрафу у розмірі 136000,00 грн.),
правомірність якого перевірена судом,
може породжувати підстави для змін
майнового стану юридичної особи ВАТ
«Аерофлот - російські авіалінії», а
отже адміністративний позов, з яким
звернувся позивач, має характер
майнового.

Розмір та порядок сплати судового
збору врегульовані Законом України
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року
№3674-VI.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлений судовий збір в
розмірі 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

При цьому, відповідно до частини 3 цієї
статті, під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

На підставі зазначених норм на час
подання адміністративного позову
позивачем сплачено було 272,00 грн.
судового збору.

Враховуючи положення частини 2 та 3
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» підлягає стягненню з позивача
решта суми у розмірі 2448,00 грн.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства «Аерофлот -
російські авіалінії» до Державної
авіаційної служби України, третя особа,
без самостійних вимог на стороні
відповідача Державне підприємство
«Обслуговування повітряного руху
України», про визнання нечинною та
скасування постанови №000288 від 26 червня
2014 року про накладення штрафу за
правопорушення у галузі цивільної
авіації відмовити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Аерофлот - російські
авіалінії» судовий збір у розмірі 2448
(дві тисячі чотириста сорок вісім) грн.
00 коп. на р/р 4007, банк отримувача:
ГУ ДКСУ у м Києві, МФО 820019 (Окружний
адміністративний суд міста Києва, , код бюджетної
класифікації 22030001).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.А. Добрівська

Судді
І.О. Іщук

В.П. Катющенко