Справа № 2а-2405/09/0970
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/76106/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Головчук С.В., Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Тлумацькому районі
Івано-Франківської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області про
відшкодування витрат з виплаченої
державної адресної допомоги за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що відповідно до положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі -
Закон № 1105-ХІV) та Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ, правління
Фонду від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 травня 2003 року за № 376/7697; далі
- Порядок), відповідач повинен
відшкодовувати позивачу витрати на
виплату і доставку державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії, які
Пенсійний фонд України виплачує
потерпілим, яким призначені пенсії з
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві
(профзахворювання), на підставі
постанов Кабінету Міністрів України
«Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» від 26 березня
2008 року № 265 (далі - постанова №265) та
«Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян» від 11
березня 2009 року №198 (далі - постанова
№198). Просив зобов'язати відповідача
прийняти до заліку та відшкодування
витрати, понесені позивачем, на виплату
та доставку підвищення та державної
адресної допомоги до пенсій з
інвалідності від трудового каліцтва
(профзахворювання) за період з 1
квітня 2009 року по 31 липня 2009 року на
загальну суму 76547,29 грн, в тому числі
витрати на державну адресну допомогу -
74407,43 грн, підвищення до пенсії - 1343,70
грн, поштовий збір - 796,16 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
жовтня 2009 року в задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 вересня
2011 року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області
залишено без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України в
Тлумацькому районі Івано-Франківської
області, судами неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
позивач просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено, що актами щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії з
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійним
захворюванням та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період квітень -
липень 2009 року відповідачем не
прийнято до заліку та відшкодування
суму адресної допомоги в розмірі 74407,43
грн, суми підвищення до пенсії в
розмірі 1343,70 грн, поштового збору в
розмірі 796,16 грн.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV)
непрацездатні громадяни крім
пенсійних виплат із системи пенсійного
забезпечення мають право отримувати
доплати, надбавки та підвищення до
зазначених виплат, додаткову пенсію в
порядку та за рахунок коштів,
визначених законодавством. У разі якщо
сукупність виплат, зазначених у
частині першій цієї статті, разом з
пенсійними виплатами із системи
пенсійного забезпечення та іншими
доходами не досягають розміру
прожиткового мінімуму, визначеного
законом для непрацездатних громадян,
такі громадяни мають право на
отримання державної соціальної
допомоги в порядку, розмірах та за
рахунок коштів, визначених законом.

Пунктом 2 постанови № 265 установлено, що
у разі, коли щомісячний розмір
пенсійних виплат, державної соціальної
допомоги інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога в сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Пунктом 1 постанови № 198 Кабінет
Міністрів України з 1 квітня 2009 року
встановив підвищення до пенсії,
щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам, у розмірі
7,5 гривні, збільшуючи його з 1 липня - до
14,2 гривні, а з 1 жовтня - до 28,4 гривні.

За змістом пункту 4 постанови № 265 та
пункту 2 постанови № 198 виплата
щомісячної державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога.

Частиною третьою статті 30 та частиною
восьмою статті 36 Закону № 1058-ІV
встановлено, що пенсія по інвалідності
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, а також
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначається відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачено статтею 21 Закону №
1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

До страхових виплат, передбачених цим
Законом, адресна допомога та
підвищення до пенсії не включаються.

Пунктом 4 Порядку передбачено, зокрема,
що Фонд зобов'язаний відшкодовувати
ПФУ виплачену останнім суму основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Аналіз положень постанов № 265 та № 198,
якими передбачено надання щомісячної
державної адресної допомоги та виплату
підвищення до пенсії, дає підстави
вважати, що такі виплати не входять до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Вирішуючи питання, чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду,
необхідно враховувати те, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку є цільове
використання коштів, які відповідно до
статті 46 Закону № 1105-ХІV не формуються
за рахунок Державного бюджету України,
не включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога та підвищення до пенсії як
окремі види соціальної допомоги не
входять до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги та підвищення до пенсії.

Таким чином, висновок судів попередніх
інстанцій про відмову в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача витрат на виплату і
доставку державної адресної допомоги і
підвищення до пенсії відповідає
правильному застосуванню норм
матеріального права.

Зазначена правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постановах від 6 червня 2011 року (справа
№ 21-57а11), від 20 червня 2011 року (справи
№21-59а11 і № 21-118а11), від 19 грудня 2011 року
(справа № 21-397а11) та від 9 липня 2012 року
(справа № 21-180а12), які відповідно до
приписів статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов`язковими для всіх судів України.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Тлумацькому
районі Івано-Франківської області
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28 жовтня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Головчук С.В.

Стародуб О.П.