Справа № 2а-10174/12/1370
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
Справа № 876/7143/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Львівтеплоелектропроект» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Личаківському районі м.
Львова до публічного акціонерного
товариства «Львівтеплоелектропроект»
про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2012 року позивач УПФ України в
Личаківському районі м. Львова
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача ПАТ
«Львівтеплоелектропроект» (на даний
час ПАТ «Центр енергетичних
інновацій»), в якому просив стягнути з
відповідача на користь позивача 223342,93
грн. заборгованість по відшкодуванню
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної відповідно
до Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за період 2009-2012 рр..

В обгрунтування позовних вимог
покликався позивач на те, що на
виконання ст. 24 Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» та Порядку фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково-педагогічним)
працівникам державних небюджетних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, затвердженого
постановою КМУ від 24.03.2004 р. № 372,
відповідачу направлені повідомлення
та повідомлення-уточнені про суму
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії призначеної відповідно до
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за 2009-2012 роки. Однак,
станом на 31.12.2012 р. борг відповідача
становить 223342,93 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року позов задоволено повністю.
Стягнено з ПАТ
«Львівтеплоелектропроект» на користь
УПФ України в Личаківському районі м.
Львова суму в розмірі 223342,93 грн..

З цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає апелянт, що постанова суду
першої інстанції прийнята з неповним
дослідженням обставин справи, з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
законодавства, а тому підлягає
скасуванню з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що позивачем
не доведено та не з'ясовано судом
першої інстанції чи належить
відповідач ПАТ
«Львівтеплоелектропроект» до наукових
установ. Вказує апелянт, що відповідач
не є науковою установою, оскільки не
здійснює ні наукової, ні
науково-технічної діяльності, не має у
своїй структурі Вченої ради, не
проходив і не проходить на даний час
державної атестації наукових установ у
порядку, встановленому КМ України, є
юридичною особою недержавної форми
власності. Частина 32 статті 24 Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність»
передбачає, що дія цієї статті
поширюється на наукових
(науково-педагогічних) працівників
наукових установ та організацій
недержавної форми власності, які
пройшли державну атестацію згідно із
цим Законом. Також зазначає апелянт, що
судом першої інстанції не було
досліджено питання перебування у
трудових відносинах з ПАТ
«Львівтеплоелектропроект»
працівників, яким позивач призначив
пенсії відповідно до Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність» та виникнення у зв'язку з
цим у відповідача обов'язку сплачувати
стягувані суми.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 08.04.2013 року та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні вимог позивача відмовити
повністю.

Позивач УПФ України в Личаківському
районі м. Львова подав заперечення на
апеляційну скаргу, у якому просить у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а постанову суду від 08.04.2013
року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід задоволити
частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що позивач
звернувся до відповідача з
повідомленнями та
повідомленнями-уточненими про суми
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної відповідно
до Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за 2009 р. - 2012 р., що
згідно розрахунків позивача становить
223342,93 грн., в тому числі за 2009 р. - 81599,96
грн., за 2010 р. - 75501,01 грн., за 2011 р. - 35740,80
грн., за 2012 р. - 30497,16 грн. (а.с. 6-9).

Суд апеляційної інстанції не
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Постановою КМ України № 372 від 24.03.2004 р.
затверджено Порядок фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково-педагогічним)
працівникам державних небюджетних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи.

Пунктами 5-8 вказаного Порядку
передбачено, що розмір витрат на
фінансування різниці у розмірі пенсії
за рахунок коштів державних
небюджетних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III - IV рівнів акредитації
визначається у розрахунку на рік
органами Пенсійного фонду до 20 січня
поточного року та протягом 10 днів з дня
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність», про що
відповідному підприємству, установі,
організації або закладу відразу
надсилається повідомлення за зразком.
Зазначені підприємства, установи,
організації та заклади самостійно
визначають суму, що підлягає до сплати
у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25
числа перераховують органу Пенсійного
фонду за своїм місцезнаходженням
відповідні кошти для фінансування
різниці у розмірі пенсії, призначеної у
минулому та поточному роках. У разі
порушення строку сплати коштів, які
спрямовуються на фінансування різниці
у розмірі пенсії, органи Пенсійного
фонду стягують відповідні суми у
порядку, визначеному законодавством.

Із змісту адміністративного позову та
матеріалів справи видно, що позивачем
були направлені відповідачу
повідомлення та повідомлення-уточнені
про суму витрат на фінансування
різниці між сумою пенсії призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» і сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих актів
за періоди з 2009 по 2012 роки. Такі
повідомлення відповідачем було
отримано у відповідні періоди (а.с. 10-30).

Однак, із даним адміністративним
позовом позивач звернувся до
адміністративного суду лише 03.12.2012
року, що підтверджується штампом суду
першої інстанції (а.с. 3).

Відповідно до ст. 99 КАС України (в
редакції на час звернення позивача до
адміністративного суду із даним
позовом), адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що даний адміністративний
позов в частині стягнення
заборгованості за період 2009-2011 рр.
подано до адміністративного суду із
пропуском 6-ти місячного строку. При
цьому, позивачем не наведено і судом не
встановлено підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Отже, позовну заяву в частині вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача 192845,77 грн. заборгованості за
період з 2009 р. по 2011 р. включно по
відшкодуванню витрат на фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» і сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, необхідно залишити без розгляду.

Відносно позовних вимог про стягнення
з відповідача на користь позивача 30497,16
грн. заборгованості за 2012 рік по
відшкодуванню витрат на фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» і сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, то суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відмову у
задоволення цих позовних вимог, з
врахуванням наступного.

Науковим працівникам пенсії
призначаються з урахуванням вимог
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».

Відповідно до ст. 1 цього Закону,
науковий працівник - це вчений, який за
основним місцем роботи та відповідно
до трудового договору (контракту)
професійно займається науковою,
науково-технічною,
науково-організаційною або
науково-педагогічною діяльністю та має
відповідну кваліфікацію незалежно від
наявності наукового ступеня або
вченого звання, підтверджену
результатами атестації.

Статтею 4 Закону України «Про наукову
та науково-технічну діяльність»
встановлено, що суб'єктами наукової і
науково-технічної діяльності є: вчені,
наукові працівники,
науково-педагогічні працівники, а
також наукові установи, наукові
організації, вищі навчальні заклади
ІІІ-ІV рівнів акредитації, громадські
організації у науковій та
науково-технічній діяльності.

Науковий працівник може, згідно ст. 6
зазначеного Закону, виконувати
науково-дослідну, науково-педагогічну,
дослідно-конструкторську,
дослідно-технологічну,
проектно-конструкторську,
проектно-технологічну, пошукову,
проектно-пошукову роботу та (або)
організовувати виконання зазначених
робіт у наукових установах та
організаціях, вищих навчальних
закладах ІІІ-ІV рівнів акредитації,
лабораторіях підприємств. Науковий
працівник зобов'язаний провадити
наукові дослідження відповідно до
укладених договорів (контрактів),
представляти результати наукової і
науково-технічної діяльності шляхом
наукових доповідей, публікацій та
захисту дисертацій, у встановленому
порядку проходити атестацію на
відповідність займаній посаді,
постійно підвищувати свою
кваліфікацію.

Відповідно до положень ст. 21 Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» не рідше
одного разу на п'ять років в наукових
установах провадиться атестація
наукових працівників з метою: оцінки
рівня професійної підготовки
наукового працівника,
результативності його роботи;
визначення відповідності кваліфікації
наукового працівника займаній посаді;
виявлення перспективи використання
здібностей наукового працівника,
стимулювання підвищення його
професійного рівня; визначення потреби
в підвищенні кваліфікації, професійної
підготовки наукового працівника.

Частиною 1, 2 ст. 22-1 цього Закону
визначено перелік посад наукових
працівників наукових установ та
організацій (їх філіалів, відділень
тощо). До наукових працівників належать
також особи, які мають науковий ступінь
і працюють за спеціальністю відповідно
до групи спеціальностей галузі науки, з
якої присуджено науковий ступінь.

Зазначена правова норма поширюється на
тих працівників, які мають науковий
ступінь і працюють за спеціальністю
відповідно до групи спеціальностей
галузі науки, з якої присуджено
науковий ступінь і які працюють на
посадах, не включених до зазначеного
переліку.

При цьому, в обов'язковому порядку
місцем роботи таких наукових
працівників має бути наукова установа
або організація (їх філіал, відділення
тощо).

Тобто, статтею 22-1 Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність», яка визначає посади, що
дають статус наукових працівників
наукових установ та організацій (їх
філіалів, відділень тощо), не
встановлено підстав для поширення цієї
норми, крім посад наукових установ, на
будь-які посади на підприємствах, в
установах, організаціях усіх форм
власності.

Особи, які мають науковий ступінь і
працюють за спеціальністю відповідно
до групи спеціальностей галузі науки, з
якої присуджено науковий ступінь, і
працюють не в наукових установах та
організаціях (їх філіалах, відділеннях
тощо) не виконують визначену статтею 21
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність»
обов'язкову вимогу щодо кожного
наукового працівника, а саме
проходження не рідше одного разу на
п'ять років атестації.

При цьому, положення ч. 2 статті 22-1
Закону України «Про наукову
науково-технічну діяльність»
поширюються лише на працівників
наукових установ та організацій (їх
філіалів, відділень тощо) і не
поширюються не працівників, що
працюють на будь-яких посадах на
підприємствах, в установах,
організаціях усіх форм власності, які
не є науковими установами або які,
будучи науковими установами
недержавної форми власності, не
пройшли державної атестації
відповідно до положень статті 11 цього
Закону.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
наукову науково-технічну діяльність»,
її дія поширюється на наукових
(науково-педагогічних) працівників
наукових установ та організацій
недержавної форми власності, які
пройшли державну атестацію згідно із
цим Законом, недержавних вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації, що діють відповідно до
Закону України «Про вищу освіту»,
міжнародних наукових організацій,
відкритих на території України
відповідно до народних договорів,
установчі документи яких затверджено
Кабінетом Міністрів України, також на
наукових (науково-педагогічних)
працівників наукових установ і вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації, що належали партійним та
громадським організаціям колишніх
Української РСР, інших республік СРСР
та СРСР.

Згідно Порядку фінансування різниці
між сумою пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних не бюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи, затв. пост. КМУ від
24.03.2004 р. № 372, за рахунок коштів
державного бюджету фінансується 50 %
різниці у розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних не бюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих вчальних
закладів III - IV рівнів акредитації у
розрахунку на одну особу. Інша частина
фінансується за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів.

З урахуванням норм статті 24 Закону
України «Про наукову науково-технічну
діяльність», різниця між сумою
призначеної пенсії за цим Законом та
сумою пенсії, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів, на яку має
право науковий працівник, фінансується
для наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації.

Отже, для призначення наукової пенсії
необхідна атестація наукової установи,
тобто підтвердження наукового напряму
роботи даної установи.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
наукову науково-технічну діяльність»,
для надання державної підтримки
наукових установ усіх форм власності,
діяльність яких має важливе значення
для науки, економіки та виробництва,
створюється Державний реєстр наукових
установ, яким надається підтримка
держави. Положення про Державний
реєстр наукових установ
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Крім цього, наукові установи
включаються центральним органом
виконавчої влади у сфері наукової,
науково-технічної та інноваційної
діяльності до Державного реєстру
наукових установ за умов проходження
державної атестації.

Відповідно до п.1 Положення про
Державний реєстр наукових установ,
яким надається підтримка держави,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.04.2001 р. № 380,
Державний реєстр наукових установ,
яким надається підтримка держави - це
перелік науково-дослідних,
науково-технічних установ усіх форм
власності та вищих навчальних закладів
III - IV рівня акредитації усіх форм
власності, діяльність яких має важливе
значення для розвитку науки, економіки
і виробництва.

Суд апеляційної інстанції враховує, що
відповідач ПАТ
«Львівтеплоелектропроект» є
правонаступником ВАТ
«Науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«Львівтеплоелектропроект» (а.с. 63, 72-75).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.11.2014 року в справі №
К/800/49058/14 встановлено, що ВАТ
«Науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«Львівтеплоелектропроект» не
займалося науковою діяльністю, не
внесене до Державного реєстру наукових
установ України, у нього відсутня Вчена
рада та ним не подавалося до органів
державної статистики звітність форми
1.2 - наука, не походило атестацію згідно
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Положення про
державну атестацію науково-дослідних
(науково-технічних) установ» від 7
квітня 1998 року № 469, а тому ВАТ
«Науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«Львівтеплоелектропроект» не є
науковою установою в розумінні Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».

Таким чином, оскільки ВАТ
«Науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«Львівтеплоелектропроект» та
правонаступник ПАТ
«Львівтеплоелектропроект», тобто
відповідач по справі, а на даний час ПАТ
«Центр енергетичних інновацій», не
являються науковими установами в
розумінні Закону України «Про наукову
та науково-технічну діяльність», яким
надається підтримка держави, то
відповідно і не мають податкових пільг
та державної підтримки, котрі
надаються науковим установам, і за
рахунок яких атестовані наукові
установи мають можливість виплачувати
додаткові суми наукових пенсій.

Тому, заявлені позивачем позовні
вимоги про стягнення з відповідача
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної відповідно
до Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за 2012 рік, є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

З врахуванням наведеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи, постанова
суду від 08.04.2013 року винесена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, а тому, оскаржену
постанову суду слід скасувати.

Оскільки апелянтом документально
підтверджено сплату судового збору в
сумі 1116,72 грн., тому такі судові витрати
відповідно до ст. 94 КАС України, слід
стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205,
207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Львівтеплоелектропроект» -
задоволити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Личаківському районі м.
Львова до публічного акціонерного
товариства «Львівтеплоелектропроект»
про стягнення заборгованості -
скасувати.

Позовну заяву Управління Пенсійного
фонду України у Личаківському районі м.
Львова до публічного акціонерного
товариства «Львівтеплоелектропроект»
в частині вимог про стягнення 192845,77 грн.
заборгованості за період з 2009 р. по 2011 р.
включно по відшкодуванню витрат на
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної відповідно до Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів - залишити без
розгляду.

У задоволенні позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України у
Личаківському районі м. Львова про
стягнення з публічного акціонерного
товариства «Львівтеплоелектропроект»
30497,16 грн. заборгованості за 2012 рік по
відшкодуванню витрат на фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» і сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих актів
- відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в користь публічного акціонерного
товариства «Львівтеплоелектропроект»
(на даний час публічне акціонерне
товариство «Центр енергетичних
інновацій») 1116,72 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
І.В. Глушко

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 22.12.2014 року.