Справа № 818/2798/14
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 р.Справа № 818/2798/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Охтирці та Охтирському
районі Сумської області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 29.10.2014р. по справі №
818/2798/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м.Охтирці та
Охтирському районі Сумської області

до Відділу державної виконавчої
служби Охтирського міськрайонного
управління юстиції

про визнання протиправними,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Охтирка та Охтирському районі
звернулося до суду із позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції, в якому просило: визнати
неповними та необ'єктивними дії
заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції Максакової А.М.; зобов'язати
заступника начальника Відділу
державної виконавчої служби
Охтирського міськрайонного управління
юстиції Максакову А.М. вчинити дії щодо
належного виконання виконання вимоги
про сплату боргу від 20.02.2013 року №58/2,
виконавчих листів Сумського окружного
адміністративного суду від 09.07.2012 року
№2а-1870/4137/12 та від 14.10.2013 року №818/5213/13-а.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014 року
у задоволенні вищезазначеного
адміністративного позову відмовлено у
повному обсязі.

Позивач не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
29.10.2014 року та прийняти нове судове
рішення, яким задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та неповного з'ясування обставин
справи, які мають значення для справи,
що призвело до винесення незаконного
та не вірного по своїй суті судового
рішення, а саме, що державний
виконавець, не використав надане йому
п. 6 ч. 3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» право
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника та не було вжито всіх
заходів примусового виконання рішення,
чим порушено ч. 1 ст. 11, ч. 3, 5 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження».

У судове засідання сторони не
з'явилися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку з чим, відповідно до ст.
197 КАС України, справа розглядається в
письмовому провадженні за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши наявні
в матеріалах справи докази, вважає, що
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у ВДВС Охтирського
міськрайонного управління юстиції
перебуває зведене виконавче
провадження про стягнення з ФОП ОСОБА_2
на користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Охтирка та Охтирському
районі та Охтирської об'єднаної
державної податкової інспекції боргу
на загальну суму 11544 грн.70коп.

Державним виконавцем під час виконання
виконавчих документів, в тому числі
вимоги про сплату боргу від 20.02.2013 року
№58/2, виконавчих листів Сумського
окружного адміністративного суду від
09.07.2012 року №2а-1870/4137/12 та від 14.10.2013 року
№818/5213/13-а, встановлено, що за боржником
зареєстровано рухоме майно: MERCEDES-BENZ Vito
111 CDI, 2004 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1,
автомобіль CITROEN Berlingo 1.9D, 2004 року
випуску, ДНЗ НОМЕР_2, причіп ПР 81024, 1994
року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, мотоцикл JAWA 350,
1964 року випуску, ДНЗ НОМЕР_4, причіп КРД
Кремінь 050100, 2013 року випуску, ДНЗ
НОМЕР_5, на яке постановою від 03.06.2013
року накладено арешт та оголошено
заборону на його відчуження.

08.11.2013 року складено акт опису та арешту
рухомого майна - автомобіля CITROEN Berlingo
1.9D, 2004 року випуску, ДНЗ НОМЕР_2.

Згідно з відповідями з Державної
податкової служби України на запити
відповідача №6493344 та №6493339 від 15.08.2014
року інформація про номери рахунків,
відкриті у банках та інших фінансових
установах України боржниками -
юридичними та/або фізичними
особами-підприємцями до ДПС України
від відповідних фінансових установ не
надходила, а також інформація стосовно
боржників -фізичних осіб щодо сум
доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку в ДРФО відсутня . Іншого
майна, що належить боржнику, у процесі
виконавчого провадження виявлено не
було.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив, що
відповідач під час здійснення
виконавчого провадження діяв на
підставі та згідно вимог діючого
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
боржником самостійно сплачено 500 грн. в
рахунок погашення боргу, залишок боргу
складає 11044 грн.70 коп., з яких 9276 грн.75
коп. - перед Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Охтирка та
Охтирському районі.

У зв'язку з відсутністю відомостей про
місцезнаходження рухомого майна
(автотранспортних засобів) заступником
начальника ВДВС Охтирського
міськрайонного управління юстиції
Максаковою А.М. винесено постанову від
22.10.2014 року про оголошення такого майна
у розшук та виконавчі провадження
зупинені .

Відповідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно ст. ст. 1, 2 Закон України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606),
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зазначені дії є правом державного
виконавця, а не обов'язком, а відповідна
норма закону не є імперативною.

Частиною 1 ст. 6 Закону N 606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно дозакону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
Законом оскаржувані дії віднесено до
прав, а не обов'язків відповідача.
Необхідність використання наданого
законом права визначає безпосередньо
особа, якій таке право надано, тобто,
реалізація прав державного виконавця
обумовлена певними обставинами та
підставами, та віднесена виключно до
компетенції відповідача.

Законом N 606 визначені повноваження
державного виконавця, за допомогою
яких він здійснює виконавчі дії,
направлені на своєчасне та повне
виконання рішень. Обрання відповідних
заходів здійснюється безпосередньо
державним виконавцем окремо в кожному
виконавчому провадженні з урахуванням
обставин у справі, тому суд не може
підміняти повноваження органів
державної виконавчої служби та
визначати, яким чином виконати вимогу
про сплату боргу та виконавчі листи,
видані судами.

З матеріалів справи вбачається, що
державним виконавцем при примусовому
виконанні виконавчих документів були
здійснені необхідні заходи, а саме:
опис та арешт рухомого майна боржника;
накладення арешту на рухоме майно
боржника та заборони його відчуження;
оголошення розшуку автотранспортних
засобів, що належать боржнику;
встановлення наявності рахунків у
банках та інших фінансових установах
України та джерел отримання доходів
боржника - фізичної особи.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п. 11.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5
02.04.2012 року та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2012
року за № 489/20802.

Із врахуванням вищевикладеного,
колегія суддів погоджується з висноком
суду першої інстанції що, положеннями
вказаних нормативно-правових актів
передбачено право державного
виконавця звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» від 21.01.1994
року № 3857-XII передбачено, що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

У разі виявлення факту умисного
ухилення боржника від виконання
зобов'язання, покладеного на нього
рішенням, державний виконавець має
право, а не обов'язок звернутися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем відділу не
встановлено, що боржник умисно
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішеннями, навпаки,
останній частково погасив суму боргу
шляхом сплати 500 грн., внаслідок чого
сума боргу перед Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Охтирка
та Охтирському районі зменшилася та на
теперішній час складає 9276 грн.75 коп.

Статтею 32 Закону № 606 закріплено
заходи примусового виконання рішень,
зокрема, заходами примусового
виконання рішення є: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника і
передача стягувача певних предметів,
зазначених у рішенні; інші доходи,
передбачені рішенням.

Таким чином, вирішення питання щодо
обмеження особи в праві виїзду за межі
України може бути останнім етапом
примусового виконання судового
рішення, якщо державний виконавець
застосував усі заходи примусу тощо.

Законом не передбачено обов'язку
обмеження громадян в праві виїзду за
межі України за наявності невиконаних
зобов'язань, а встановлена лише така
можливість при наявності відповідних
підстав.

Із врахування вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що дії відповідача з
приводу не вжиття заходів щодо
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон ОСОБА_2 є правомірними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
відсутності порушення відповідачки
зазначених критеріїв (вимог) під час
здійснення виконавчого провадження,
не виявлено інших фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин, у зв'язку з
чим заявлені позивачем вимоги є
необґрунтованим та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 199, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Охтирці та
Охтирському районі Сумської області
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014р.
по справі № 818/2798/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Русанова В.Б. Курило Л.В.