Справа № 826/19399/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2014 року 12:28
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Амельохіна В.В.,
Огурцова О.П., за участю секретаря
Калужського Д.О. та представників:
відповідача 1: Харабари Т.І.;
відповідача 2: не з'явились;
третьої особи 1: не з'явились;
третьої особи 2: не з'явились
розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомПервинної профспілкової
організації авіабудівників України на
Державному підприємстві "Антонов"до1.
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України 2. Міністерства
промислової політики Українитреті
особи1. ОСОБА_3 2. Державне підприємство
"Антонов"провизнання протиправним та
скасування наказу, зобов'язання
вчинити діїНа підставі частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України в судовому
засіданні 25 грудня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Первинна профспілкова організація
авіабудівників України на Державному
підприємстві "Антонов" (далі по тексту -
позивач, Профспілка) звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міністерства економічного розвитку
і торгівлі України (далі по тексту -
відповідач 1), за участю третьої особи -
ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа 1,
ОСОБА_3), в якому просить: 1) визнати
протиправним та скасувати пункт 2
наказу Міністерства промислової
політики України від 05 лютого 2010 року
№12-Д; 2) зобов'язати відповідача 1 внести
зміни до пункту 1 наказу від 05 лютого 2010
року №12-Д, виклавши його в наступній
редакції: "Призначити ОСОБА_3 на посаду
Президента-Генерального конструктора
Державного підприємства "Антонов", м.
Київ, на умовах укладеного з ним
контракту від 05 лютого 2010 року №1-7 з 19
січня 2011 року"; 3) зобов'язати
відповідача 1 внести зміни в контракт
№1-7 з керівником підприємства, що є у
державній власності, від 05 лютого 2010
року, зазначивши в преамбулі та пункті
31 термін його дії з 19 січня 2011 року по 18
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 грудня 2014 року
відкрито провадження в
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Державне
підприємство "Антонов" (далі по тексту -
третя особа 2, ДП "Антонов"); закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 грудня 2014 року
залучено до участі у справі в якості
співвідповідача Міністерство
промислової політики України (далі по
тексту - відповідач 2).
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 грудня 2014 року за
обґрунтованим клопотанням позивача
вжито заходів для щодо невідкладного
розгляду і вирішення справи та
призначено її розгляд на 25 грудня 2014
В судовому засіданні 25 грудня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача 1
проти задоволення позову заперечив;
представники відповідача 2 та третіх
осіб до суду не прибули.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивач та відповідача 1,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
Міністерством промислової політики
України та ОСОБА_3 05 лютого 2010 року
укладено контракт №1-7 з керівником
підприємства, що є у державній
власності (далі по тексту - контракт) на
термін з 05 лютого 2010 року по 04 лютого 2015
Відповідно до Закону України "Про
Кабінет Міністрів України", постанови
Кабінету Міністрів України від 19
березня 1993 року №203 "Про застосування
контрактної форми трудового договору з
керівником підприємства, що є у
державній власності", Положення про
Міністерство промислової політики
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 02
листопада 2006 року №1538, статуту
Державного підприємства "Антонов",
затвердженого наказом Міністерства
промислової політики України від 22
січня 2010 року №17, прийнято наказ від 05
лютого 2010 року №12-Д "Про призначення
ОСОБА_3" (далі по тексту - наказ).
Пунктом 1 наказу призначено ОСОБА_3 на
посаду Президента-Генерального
конструктора ДП "Антонов", на умовах
укладеного з ним контракту від 05 лютого
2010 року №1-7 з 05 лютого 2010 року
звільнивши з посади, що обіймав.
Згідно з пунктом 2 наказу припинено дію
контракту від 19 січня 2006 року №1-1 за
Позивач вважає, що припинення дії
контракту від 19 січня 2006 року №1-1 у
зв'язку із перейменуванням
підприємства та посади керівника,
звільнення ОСОБА_3 з посади
Генерального конструктора Державного
підприємства Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Антонова, зазначення в контракті від 05
лютого 2010 року №1-7 строк дії з 05 лютого
2010 року по 04 лютого 2015 року,
неузгодження зазначеного з
профспілками та трудовим колективом є
незаконним та таким, що порушує права
працівників ДП "Антонов" на участь в
управлінні підприємством.
На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що Міністерство
промислової політики України не мало
підстав для одностороннього
дострокового припинення дії контракту
від 19 січня 2006 року №1-1, укладеного з
ОСОБА_3, та для зменшення терміну дії
контракту майже на один рік.
Відповідач 1 проти задоволення
позовних вимог заперечив, посилаючись
на відповідність спірного наказу
вимогам закону та відсутність у
позивача порушеного права.
Крім того відповідач 1 зазначав про
неможливість Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України вносити зміни до оскаржуваного
наказу та контракту, оскільки
Міністерство промислової політик
України не припинено як юридична особа
та не вибуло як сторона у спірних
правовідносинах, а також просив
закрити провадження у справі, у зв'язку
із тим, що спір не належить розглядати у
порядку адміністративного судочинства
та залишити позов без розгляду через
пропущенням строку звернення до суду.
Відповідач 2 письмового заперечення
проти адміністративного позову до суду
Третя особа 1 письмових пояснень з
приводу позовних вимог до суду не
надавала. Третя особа 2 повністю
підтримала позовні вимоги Профспілки.
Окружний адміністративний суд міста
Києва, виходячи зі змісту пред'явлених
позовних вимого, звертає увагу на
Згідно з преамбулою статуту ДП
"Антонов", затвердженого наказом
Міністерства промислової політики
України від 22 січня 2010 року №17, ДП
"Антонов" перейменоване з Державного
підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Антонова" наказом Міністерства
промислової політики від 22 січня 2010
року №17, засноване на державній
власності та входить до сфері
управління Міністерства промислової
власності України; ДП "Антонов" є
правонаступником усіх майнових та
особистих немайнових прав і обов'язків
Державного підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Як визначає частина перша статті 4
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності"
суб'єктами управління об'єктами
державної власності є, зокрема,
міністерства, інші органи виконавчої
влади та державні колегіальні органи
(далі - уповноважені органи управління).
Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 6 Закону України "Про управління
об'єктами державної власності"
уповноважені органи управління
відповідно до покладених на них
завдань призначають на посаду та
звільняють з посади керівників
державних підприємств, установ,
організацій та господарських структур,
укладають і розривають з ними
контракти, здійснюють контроль за
дотриманням їх вимог.
Матеріали справи підтверджують, що 19
січня 2006 року Міністерство промислової
політики України та ОСОБА_3 уклали
контракт №1-1 з керівником
підприємства, що є у державній
власності про те, що ОСОБА_3
призначається на посаду Генерального
конструктора Державного підприємства
"Авіаційний науково-технічний комплекс
ім. О.К. Антонова" на термін з 19 січня 2006
року по 18 січня 2007 року.
Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 22 січня 2007 року у
справі №2а-63/07 встановлено, що термін
дії контракту від 19 січня 2006 року №1-1
складає п'ять років, з 19 січня 2006 року по
18 січня 2011 року.

Таким чином, фактично контракт №1-1 з
керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006 року
укладено із ОСОБА_3 на термін з 19 січня
2006 року по 18 січня 2011 року.

Згідно з пунктом 1 розпорядження від 01
липня 2009 року №758 "Про реорганізацію
державного підприємства "Київський
авіаційний завод "Авіант" Кабінет
Міністрів України погодився з
пропозицією Мінпромполітики щодо
реорганізації державного підприємства
"Київський авіаційний завод "Авіант"
шляхом його приєднання до державного
підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс імені
О.К.Антонова".

Відповідно до пункту 1 наказу
Міністерства промислової політики
України від 10 липня 2009 року №476 "Про
припинення шляхом реорганізації ДП
"Київський авіаційний завод "Авіант"
вирішено припинити юридичну особу -
державне підприємство "Київський
авіаційний завод "Авіант", шляхом
реорганізації - приєднання його до
державного підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім.
О.К.Антонова".

Як вставлено вище, наказом
Міністерства промислової політики
України від 22 січня 2010 року №17 Державне
підприємство "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Антонова" перейменоване в ДП "Антонов",
яке стало правонаступником усіх
майнових та особистих немайнових прав
і обов'язків Державного підприємства
"Авіаційний науково-технічний комплекс
ім. О.К. Антонова", та затверджено нову
редакцію статуту ДП "Антонов".

У зв'язку із перейменуванням
Державного підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Антонова" на ДП "Антонов", пунктами 1, 2
оскаржуваного наказу ОСОБА_3
призначено на посаду
Президента-Генерального конструктора
ДП "Антонов" на умовах укладеного з ним
контракту від 05 лютого 2010 року №1-7 з 05
лютого 2010 року, звільнивши з посади, що
обіймав, та припинено дію контракту від
19 січня 2006 року №1-1.

Наведене свідчить, що ОСОБА_3 звільнено
з посади Генерального конструктора
Державного підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Антонова" та припинено контракт №1-1 з
керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006 року
до закінчення терміну дії контракту у
зв'язку із перейменуванням Державного
підприємства "Авіаційний
науково-технічний комплекс ім. О.К.
Антонова" на ДП "Антонов",
перейменуванням посади його керівника
та реєстрацією нової редакції статуту
ДП "Антонов".

Стаття 21 Кодексу законів про працю
України визначає, що контракт є
особливою формою трудового договору, в
якому строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до пункту 16 Положення про
порядок укладання контракту з
керівником підприємства, що є у
державній власності, при найманні на
роботу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 19
березня 1993 року №203, контракт з
керівником підприємства може бути
розірваний на підставах, установлених
чинним законодавством, а також
передбачених у контракті.

При цьому розірвання контракту з
ініціативи органу управління майном
або керівника підприємства повинно
провадитися з урахуванням гарантій,
встановлених чинним законодавством.

Пункт 18 вказаного Положення визначає,
що за 2 місяці до закінчення строку дії
контракту він може бути за угодою
сторін продовжений або укладений на
новий чи інший строк.

Вказані норми законодавства вказують
на можливість розірвання контракту
виключно у випадках передбачених
законодавством чи контрактом.

Так, відповідно у пункті 25 контракту
№1-1 з керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006 року
встановлено, що цей контракт
припиняється в наступних випадках:
після закінчення терміну дії
контракту; за згодою сторін; до
закінчення терміну дії контракту у
випадках, передбачених пунктами 26 і 27
цього контракту; з інших підстав,
передбачених законодавством та цим
контрактом.

Пункти 26 та 27 згаданого контракту
передбачають випадки дострокового
розірвання контракту за ініціативою
органу управління майном, у тому числі
за пропозицією місцевого органу
державної влади, та за ініціативою
керівника підприємства.

Разом з тим, відповідачами не надано
доказів, які б підтверджували
існування підстав для дострокового
припинення дії контракту №1-1 з
керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006
року, доказів згоди ОСОБА_3 на
дострокове припинення дії контракту та
інших підстав для припинення дії
вказаного контракту.

При цьому суд звертає увагу, що
реорганізація підприємства, зміна його
назви чи назви посади керівника не є
підставами для припинення контракту, а
у разі виникнення таких обставин умови
контракту можуть бути змінені, зокрема
в частині найменування посади
керівника.

Згідно зі статтею 22 Кодексу законів про
працю України відповідно до
Конституції України будь-яке пряме або
непряме обмеження прав чи встановлення
прямих або непрямих переваг при
укладенні, зміні та припиненні
трудового договору залежно від
походження, соціального і майнового
стану, расової та національної
належності, статі, мови, політичних
поглядів, релігійних переконань,
членства у професійній спілці чи
іншому об'єднанні громадян, роду і
характеру занять, місця проживання не
допускається.

Враховуючи викладене та відсутність в
матеріалах справи доказів існування
підстав для припинення контракту №1-1 з
керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006 року
станом на день прийняття оскаржуваного
наказу, колегія суддів вважає, що
Міністерство промислової політики
України не мало законних підстав для
припинення дії контракту №1-1 з
керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006 року
до закінчення терміну його дії, а саме
до 18 січня 2011 року.

Таким чином, пункт 2 наказу
Міністерства промислової політики
України від 05 лютого 2010 року №12-Д "Про
призначення ОСОБА_3" щодо припинення
дії контракту від 19 січня 2006 року №1-1, є
протиправним та підлягає скасуванню, а
позовні вимоги у цій частині -
задоволенню.

В частині позовних вимог про
зобов'язання Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України внести зміни до пункту 1
оскаржуваного наказу та в контракт №1-7
з керівником підприємства, що є у
державній власності від 05 лютого 2010
року, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 23 березня 2014 року
№94 "Про реорганізацію Міністерства
промислової політики" реорганізовано
Міністерство промислової політики
шляхом приєднання до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 23 березня 2014 року №408-р
"Деякі питання управління
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі об'єктами державної
власності" передано цілісні майнові
комплекси державних підприємств,
установ та організацій за переліком
згідно з додатком 1 із сфери управління
Міністерства промислової політики до
сфери управління Міністерства
економічного розвитку і торгівлі та
визначено останнього уповноваженим
органом управління, що здійснює
контроль за діяльністю господарських
структур за переліком згідно з
додатком 3, зокрема ДП "Антонов".

Відповідно до пункту 1 Положення про
Міністерство економічного розвитку і
торгівлі України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 серпня 2014 року №459, Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України (Мінекономрозвитку) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України.

Мінекономрозвитку є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади, що забезпечує,
зокрема формування та реалізує
державну політику економічного,
соціального розвитку і торгівлі,
державну промислову політику, державну
зовнішньоекономічну політику,
державну політику у сфері технічного
регулювання, оцінки відповідності та
стандартизації, управління об'єктами
державної власності.

Таким чином, Міністерство економічного
розвитку і торгівлі України наразі є
органом управління, що здійснює
контроль за діяльністю ДП "Антонов", та
відповідно повноваженнями щодо
призначення на посаду та звільнення з
посади керівників державних
підприємств, установ, організацій та
господарських структур, укладення і
розірвання з ними контрактів на
підставі норм пункту 4 частини першої
статті 6 Закону України "Про управління
об'єктами державної власності", що
спростовує доводи відповідача 1 про
неможливість Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України вносити зміни до оскаржуваного
наказу та контракту.

Встановлене вище протиправне
дострокове припинення дії контракту
№1-1 з керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006 року
фактично зменшило строк перебування
ОСОБА_3 на займаній посаді майже на один
рік.

Разом з тим, виходячи з того, що строк
дії контракту №1-1 з керівником
підприємства, що є у державній
власності від 19 січня 2006 року станом на
день вирішення спору закінчився, суд
приходить до висновку що належним
способом захисту порушеного права у
даному випадку є зобов'язання
відповідача внести зміни до пункту 1
наказу від 05 лютого 2010 року №12-Д,
виклавши його в наступній редакції:
"Призначити ОСОБА_3 на посаду
Президента-Генерального конструктора
Державного підприємства "Антонов", м.
Київ, на умовах укладеного з ним
контракту від 05 лютого 2010 року №1-7 з 19
січня 2011 року, тобто на наступний день
після закінчення строку дії контракту
№1-1 з керівником підприємства, що є у
державній власності від 19 січня 2006
року, а також зобов'язати відповідача 2
внести відповідні зміни в контракт №1-7
з керівником підприємства, що є у
державній власності, від 05 лютого 2010
року, зазначивши в преамбулі та пункті
31 термін його дії з 19 січня 2011 року по 18
січня 2016 року, тобто збільшити на
період часу, втрачений у зв'язку із
протиправними діями відповідача 2.

При цьому суд зазначає, що втручання у
даному випадку у дискреційні
повноваження суб'єкта владних
повноважень є виправданим, оскільки
відсутній інший дієвий спосіб захисту
порушеного права.

Колегія суддів вважає помилковими
доводи відповідача 1 про те, що стаття 162
Кодексу адміністративного судочинства
України не передбачає такий спосіб
захисту як внесення змін до наказу та
контракту, виходячи з того, що пунктом 2
частини другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
прямо передбачає прийняття судом
постанови про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.

Вирішуючи питання наявності у
Профспілки порушеного права у зв'язку
із прийняттям оскаржуваного наказу,
колегія суддів, керується наступним.

Статтею 245 Кодексу законів про працю
передбачено, що працівники мають право
брати участь в управлінні
підприємствами, установами,
організаціями через загальні збори
(конференції), ради трудових
колективів, професійні спілки, які
діють у трудових колективах, інші
органи, уповноважені трудовим
колективом на представництво, вносити
пропозиції щодо поліпшення роботи
підприємства, установи, організації, а
також з питань соціально-культурного і
побутового обслуговування.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності" професійні спілки
створюються з метою здійснення
представництва та захисту трудових,
соціально-економічних прав та
інтересів членів профспілки

Стаття 19 Закону України "Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності" встановлює, що профспілки,
їх об'єднання здійснюють
представництво і захист трудових,
соціально-економічних прав та
інтересів членів профспілок в
державних органах та органах місцевого
самоврядування, у відносинах з
роботодавцями, а також з іншими
об'єднаннями громадян.

У питаннях колективних інтересів
працівників профспілки, їх об'єднання
здійснюють представництво та захист
інтересів працівників незалежно від їх
членства у профспілках.

У питаннях індивідуальних прав та
інтересів своїх членів профспілки
здійснюють представництво та захист у
порядку, передбаченому законодавством
та їх статутами.

Профспілки, їх об'єднання мають право
представляти інтереси своїх членів при
реалізації ними конституційного права
на звернення за захистом своїх прав до
судових органів, Уповноваженого
Верховної Ради України з прав людини, а
також міжнародних судових установ.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності" профспілки представляють
права та інтереси працівників у
відносинах з роботодавцем в управлінні
підприємствами, установами,
організаціями, а також у ході
приватизації об'єктів державної та
комунальної власності, беруть участь у
роботі комісій з приватизації,
представляють інтереси працівників
підприємства-боржника в комітеті
кредиторів у ході процедури
банкрутства.

Таким чином, професійні спілки
наділені правом представляти та
захищати інтереси трудового колективу,
зокрема у відносинах з управління
підприємствами, у тому числі шляхом
звернення до суду.

Первинна профспілкова організація
авіабудівників України на Державному
підприємстві "Антонов" входить до
професійної спілки авіабудівників
України, статут якої затверджено ІІІ
з'їздом професійної спілки
авіабудівників України та
зареєстровано Міністерством юстиції
України від 17 березня 2000 року.

Як передбачено у пункті 2.1 статуту
професійної спілки авіабудівників
України, метою діяльності Профспілки є
здійснення представництва і захисту
професійних, трудових,
соціально-економічних прав і інтересів
членів Профспілки в органах державної
влади та місцевого самоврядування, у
відносинах з роботодавцями, їх
організаціями та об'єднаннями, а також
з іншими об'єднаннями громадян.

Позивач вказує, що припинення дії
контракту №1-1 з керівником
підприємства, що є у державній
власності від 19 січня 2006 року та
скорочення терміну перебування ОСОБА_3
на посаді керівника ДП "Антонов", не
узгодження цих питань із профспілками
та трудовим колективом порушує право
працівників ДП "Антонов" на участь в
управлінні підприємством.

З таких підстав, суд приходить до
висновку, що оскаржуваний наказ
Міністерства промислової політики
України безперечно стосується прав та
інтересів Профспілки, як
представницького органу трудового
колективу ДП "Антонов", що випливають із
права на участь в управлінні
підприємством.

Досліджуючи питання дотримання
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, передбаченого
частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, виходить із
викладеного нижче.

Частина друга статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

У позовній заяві зазначено, що про
незаконне зменшення терміну дії
контракту від 19 січня 2006 року №1-1 з
керівником підприємства, що є у
державній власності, майже на один рік
і про подальше укладання контракту від
05 лютого 2010 року №1-7 з керівником
підприємства, що є у державній
власності, Профспілка дізналась у
вересні 2014 року.

Матеріали справи свідчать, що
Профспілка звернулась до
Президента-Генерального конструктора
ОСОБА_3 із запитом від 08 вересня 2014 року
№149/1-А про надання інформації та
документів щодо судових справ,
ініційованих за позовами ДП "Антонов"
та/або ОСОБА_3 щодо оскарження
протиправних наказів органів
державної влади.

Згідно з розпискою голови Профспілки
Гуски В.П. від 16 вересня 2014 року ним
отримано від ОСОБА_3 копії позовних
заяв, контрактів №1-1 від 19 січня 2006 року
та №1-7 від 05 лютого 2010 року, наказів
Міністерства промислової політики
України від 05 лютого 2010 року №12-Д та від
24 липня 2014 року №47Д.

Таким чином, з наведеного слідує, що про
оскаржуваний наказ і зміст контракту
від 05 лютого 2010 року №1-7 з керівником
підприємства, що є у державній
власності, та, відповідно про порушене
право, позивач дізнався саме в день
отримання таких документів від третьої
особи 1, а саме 16 вересня 2014 року, а тому
звернувся до суду в межах строку,
передбаченого частиною другою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача 1 про
пропущення позивачем строку звернення
до суду з тих підстав, що Профспілка
існувала на момент укладання контракту
від 05 лютого 2010 року №1-7 та видачі
спірного наказу, а тому знала або могла
знати про порушення її охоронюваного
законом інтересу, та звертає увагу, що
перебіг шестимісячного строку
звернення починається саме з моменту,
коли особа дізналась або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідач 1 не надав суду
доказів, які б підтверджували, що про
порушення свого права позивач дізнався
раніше ніж 16 вересня 2014 року, зокрема
доказів залучення Профспілки до
укладання контракту від 05 лютого 2010
року №1-7 та повідомлення про прийняття
оскаржуваного наказу; крім того, суд
зауважує, що відповідно до пункту 32
контракту від 05 лютого 2010 року №1-7
сторони зобов'язується додержуватись
конфіденційності умов цього контракту.

Стосовно можливості розглядати даний
спір за правилами адміністративного
судочинства суд зазначає, що
відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

З метою захисту порушеного права
позивач звернувся з аналогічним
позовом до Печерського районного суду
міста Києва, однак ухвалою Печерського
районного суду міста Києва від 03 грудня
2014 року по справі №757/35712/14-ц, яка
набрала законної сили 09 грудня 2014 року,
у відкритті провадження у цивільній
справі за позовом Профспілки до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі про скасування наказу в
частині та зобов'язання вчинити дії
відмовлено з мотивів пред'явлення
позову до суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою
забезпечення гарантованого статтею 6
Кодексу адміністративного судочинства
України права на судовий захист, суд
вважає, що даний спір підсудний
адміністративному суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачами не
доведено правомірність оскаржуваного
наказу з урахуванням вимог,
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Первинної профспілкової
організації авіабудівників України на
Державному підприємстві "Антонов"
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Первинної
профспілкової організації
авіабудівників України на Державному
підприємстві "Антонов" задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
пункт 2 наказу Міністерства
промислової політики України від 05
лютого 2010 року №12-Д "Про призначення
ОСОБА_3".

3. Зобов'язати Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України внести зміни до пункту 1 наказу
від 05 лютого 2010 року №12-Д, виклавши його
в наступній редакції: "Призначити
ОСОБА_3 на посаду
Президента-Генерального конструктора
Державного підприємства "Антонов", м.
Київ, на умовах укладеного з ним
контракту від 05 лютого 2010 року №1-7 з 19
січня 2011 року".

4. Зобов'язати Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України внести зміни в контракт №1-7 з
керівником підприємства, що є у
державній власності від 05 лютого 2010
року, зазначивши в преамбулі та пункті
31 термін його дії з 19 січня 2011 року по 18
січня 2016 року.

5. Присудити з Державного бюджету
України на користь Первинної
профспілкової організації
авіабудівників України на Державному
підприємстві "Антонов" понесені нею
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні
вісім копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
В.В. Амельохін

О.П. Огурцов