Справа № 826/13261/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/21956/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014

у справі № 826/13261/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві №
від 23.04.2013.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.11.2013 в задоволенні позовних вимог
відмовлено, з підстав правомірності
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014
скасовано постанову суду першої
інстанції; постановлено нову, якою
задоволено позовні вимоги; визнано
протиправним та скасовано спірне
податкове повідомлення-рішення, з
мотивів обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Імпел Гріффін Груп» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентом ТОВ
«ТФМ-ГРУП» за лютий 2012 року, складено
акт № 331/22-2/35634872 від 09.04.2013, в
якому зафіксовано порушення ст. 185, п. п.
198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 201.4, 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за лютий 2012 року на 482 380
грн.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 23.04.2013 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 723 570 грн., в т.ч.: 482 380
грн. основного платежу та 241 190 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Донараховуючи грошове зобов'язання
спірним податковим
повідомленням-рішенням, податковий
орган виходив з того, що в ході
проведення перевірки встановлено
відсутність будь-якої інформації про
наявні складські приміщення ТОВ
«ТФМ-ГРУП», наявність автомобільного
чи іншого транспорту, а також
устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства;
фінансово-господарська діяльність ТОВ
«ТФМ-ГРУП» здійснюється поза межами
правового поля, що свідчить про не
набуття належним чином цивільної
праводієздатності ТОВ «ТФМ-ГРУП»,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «ТФМ-ГРУП» та
контрагентами є фіктивними
правочинами та такими, що вчинені без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами.

Матеріалами справи встановлено, що
01.07.2011 між ТОВ «Імпел Гріффін Груп»
(замовник) та ТОВ «ТФМ-ГРУП»
(виконавець) укладено договір № 1012/1 на
надання послуг з прибирання, за умовами
якого виконавець зобов'язується за
дорученням замовника якісно і власними
силами та за допомогою субпідрядників,
надавати послуги, обумовлені цим
договором, сприяти здійсненню інших
функцій, пов'язаних з діяльністю
замовника, а також надавати інші
послуги за згодою сторін, а замовник, в
свою чергу, - приймати та оплачувати
такі послуги згідно умов цього
договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не підтверджені
витрати на придбання послуг належними
первинними і розрахунковими
документами та зв'язок їх з його
господарською діяльністю, віднесення
сум податку на додану вартість з
вартості таких послуг до податкового
кредиту, є безпідставним, внаслідок
чого є правомірним донарахування
грошового зобов'язання спірним
податковим повідомленням-рішенням.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний адміністративний
суд мотивував своє рішення тим, що
позивач здійснює такий вид
господарської діяльності як надання
послуг третім особам з придбання
приміщень; у зв'язку з наявністю
великої кількості замовлень позивач
змушений був залучати до виконання
таких послуг і робіт субпідрядників, в
т.ч. ТОВ «ТФМ-Груп»; факт отримання
замовлених послуг від контрагента
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами.

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Слід зазначити, що надання податковому
органу належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку;

- відсутність первинних документів
обліку.

Приймаючи судові рішення по даній
справі, суди попередніх інстанцій
посилались на докази, які є
обов'язковими, але не вичерпними,
оскільки предмет доказування у справі,
що розглядається, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самих господарських операцій, а відтак
і обґрунтованість визначення
податкового кредиту позивача.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 КАС України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження своїх доводів щодо
неправомірності формування
податкового кредиту позивача,
податковий орган вказував, що операції
між позивачем та вищезазначеним
контрагентом були нікчемними.

В даному випадку, судами попередніх
інстанцій не досліджено обставин, що
підтверджують або спростовують
реальність здійснення самих
господарських операцій між позивачем
та контрагентом - ТОВ «ТФМ-Груп», а саме:
можливостей контрагента позивача щодо
виконання укладеного з позивачем
договору, зокрема, наявності технічних
та технологічних можливостей; питання
щодо фактичної оплати позивачем
податку на додану вартість в ціні
придбаних послуг, з документальним
підтвердженням.

Також, для вирішення спору важливе
значення має встановлення факту
реєстрації та перебування контрагента
платника податку в стані платника
податку на додану вартість, що надає
право такому платнику видавати
податкові накладні, які є підставою для
формування податкового кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014 та
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20.11.2013 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний