Справа № 802/3696/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 р.
м. Вінниця

Справа № 802/3696/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Панченка Тараса Дмитровича,

представника позивача:
Федорченко Р.О.,

представників відповідача:
Хмелівського В.Й., Сокольвака М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Вінницької об"єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області до державного
підприємства "Вінницький
лікеро-горілчаний завод" про стягнення
податкового боргу,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
Вінницька об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області з
адміністративним позовом до
державного підприємства «Вінницький
лікеро-горілчаний завод» про стягнення
заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
відповідачем рахується заборгованість
перед бюджетом, яка виникла внаслідок
несплати земельного податку та складає
111509,98 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала та просила
його задовольнити з підстав,
викладених в позовній заяві, та в межах
заявлених позовних вимог.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечували та
просили в його задоволенні відмовити з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, що містяться в
матеріалах справи ( а.с. 34 - 35 ). Додатково
зазначили, що не заперечують щодо суми
заборгованості, проте, вважають,
зазначений спір має вирішуватись
господарським судом в рамках порушеної
справи про банкрутство.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд
встановив наступне.

Державне підприємство «Вінницький
лікеро-горілчаний завод» 11 березня1992
року зареєстроване виконавчим
комітетом Вінницької міської ради, а з
25 січня 1994 року перебуває на обліку у
Вінницькій об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області ( а.с. 6-7 ).

На виконання встановленого законом
обов'язку, відповідачем до податкового
органу подано податкові декларації з
плати за землю (земельний податок ) за
2012 рік від 19.02.2012, за 2013 рік - від 21.01.2013 та
за 2014 рік - від 17.01.2014, якими позивачем
визначено суму земельного податку, що
становить 39494,76 грн., 39494,76 грн. та 43839,81
грн. відповідно ( а.с. 8-16 ).

Відповідачем самостійно визначені
суми земельного податку сплачено не в
повному обсязі, у зв'язку з чим за
останнім рахується податкова
заборгованість в загальній сумі 111509,98
грн., відтак податковий орган звернувся
до суду з метою стягнення вказаної суми
податкового боргу в судовому порядку.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий борг - сума
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Положеннями п. 54.1 ст. 54 Податкового
кодексу України (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем до податкового органу
подано податкові декларації з плати за
землю ( земельний податок ) за 2012 рік, 2013
рік, 2014 рік, якими державним
підприємством «Вінницький
лікеро-горілчаний завод» самостійно
визначено суми земельного податку, що
підлягають сплаті за вказаний період.

На підтвердження своєї правової
позиції представник позивача в
судовому засіданні послався на приписи
п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України,
відповідно до яких, платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Однак, за встановлених фактичних
обставин справи, суд критично
ставиться до пояснень, наданих
представником позивача в
обгрунтування заявлених позовних
вимог, у зв"язку з наступним.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу
України (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин), цей Кодекс не
регулює питання погашення податкових
зобов'язань або стягнення податкового
боргу з осіб, на яких поширюються
судові процедури, визначені Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», з банків, на
які поширюються норми розділу V Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», та погашення зобов'язань
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

З матеріалів справи вбачається, а також
не заперечувалось представником
позивача в судовому засіданні, що 31
січня 2007 року Господарським судом
Вінницької області постановлено
ухвалу про порушення провадження у
справі про банкрутство за заявою ДПІ у
м. Вінниці до державного підприємства
«Вінницький лікеро-горілчаний завод» (
а.с. 36 ).

Пунктом 5 резолютивної частини
вказаного рішення суду введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів боржника - державного
підприємства «Вінницький
лікеро-горілчаний завод». Дія
мораторію не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю громадян, авторської
винагороди.

Дія мораторію припиняється з
припиненням провадження у справі про
банкрутство.

Крім того, ухвалою Господарського суду
Вінницької області від 06 жовтня 2014 року
продовжено строк розпорядження майном
державного підприємства «Вінницький
лікеро-горілчаний завод» до 16 січня 2015
року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтвердила пояснення
представника відповідача, що Вінницька
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області є кредитором в справі № 10/24-07 (
а.с. 36 ).

Таким чином, з системного аналізу
вказаних положень слідує, що оскільки
провадження у справі про банкрутство
не припинено, тому мораторій на
задоволення вимог кредиторів, що не
пов'язані з виплатою заробітної плати,
аліментів, відшкодуванням шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
авторською винагородою, діє.

Таким чином, у зв'язку з тим, що на
відповідача поширюються судові
процедури, визначені Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
положення Податкового кодексу України,
зокрема, які регулюють порядок
погашення податкових зобов'язань або
стягнення податкового боргу з вказаних
осіб, не поширюються.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області, заявлені в рамках даного
адміністративного позову, не
грунтуються на нормах закону та не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з того, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що передбачено ч.1 ст.11
КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного, суд
зазначає, що пояснення та докази,
надані представником відповідача,
дають суду підстави для постановлення
висновків, які спростовують доводи
позивача, а встановлені у справі
фактичні обставини підтверджують
позицію відповідача.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Заброцька Людмила Олександрівна