Справа № К/9991/26484/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/26484/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сватівському районі Луганської
області про визнання дій
неправомірними, перерахунок та виплату
пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Апеляційного суду
Луганської області від 29 березня 2011
року, -

встановив:

У грудні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Сватівському районі Луганської
області щодо нарахування і виплати
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату її
дітям - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пенсії у
зв'язку з втратою годувальника з 4
червня 2005 року у розмірі 50%, виходячи з
8 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до статтей 52, 53, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991
року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Постановою Сватівського
районного суду Луганської області від
19 січня 2010 року позов
задоволено. Визнано незаконними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Сватівському районі Луганської
області щодо нарахування та виплати
пенсії по втраті годувальника ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 Зобов'язано відповідача зробити
перерахунок та виплачувати державну
пенсію ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі по 50%
від 8 мінімальних пенсій за
віком та щомісячну компенсацію по
втраті годувальника в розмірі по 50%
мінімальної пенсії за віком з 22 травня
2008 року кожному з урахуванням
положень частини 3 статті 67 Закону
№ 796-XII, виходячи з мінімальної
пенсії за віком, встановленої у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом на відповідний період.

Постановою Апеляційного суду
Луганської області від 29 березня
2011 року постанову Сватівського
районного суду Луганської області від
19 січня 2010 року змінено, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання незаконними дій Управління
Пенсійного фонду України в
Сватівському районі Луганської
області щодо недонарахування та
невиплати пенсії по втраті
годувальника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
розмірі 50% від 8 мінімальних пенсій за
віком кожному та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок і
виплачувати державну пенсію ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у розмірі 50% від 8 мінімальних
пенсій за віком, відмовлено. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулася з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Апеляційного суду Луганської області
від 29 березня 2011 року та залишити в силі
постанову Сватівського районного суду
Луганської області від 19 січня 2010 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є дружиною
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, який мав
статус потерпілого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інваліда ІІ
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з виконанням обов'язків
військової служби по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС. Позивач являється пенсіонером по
втраті годувальника, а її діти - ОСОБА_5
та ОСОБА_6 мають статус дітей,
які потерпіли від Чорнобильської
катастрофи. 16 грудня 2009 року позивач,
діючи в інтересах неповнолітніх дітей,
звернулася до Управління Пенсійного
фонду України в Сватівському районі
Луганської області із заявою про
перерахунок пенсії по втраті
годувальника на кожну дитину у
встановленому Законом № 796-XII розмірі,
на що отримала відмову.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
неповнолітні діти позивача у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи мають право
на пенсію у розмірі 50% від 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячну компенсацію по втраті
годувальника в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком кожний.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок і
виплату пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, виходячи з 8 мінімальних
пенсій за віком, та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог в цій
частині суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для такого перерахунку. Разом з
тим, апеляційний суд погодився з
рішенням суду першої інстанції в
частині виплати щомісячної
компенсації дітям позивача в разі
втрати годувальника, починаючи з 22
травня 2008 року.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Частинами 1, 2 статті 52 Закону №796-ХІІ
встановлено, що щомісячна компенсація
в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України. Право на
щомісячну компенсацію в разі втрати
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи мають непрацездатні члени
сім'ї годувальника, які були на його
утриманні. При цьому дітям щомісячна
компенсація призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

За правилами частини 3 статті 54 Закону
№ 796-ХІІ обчислення і призначення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Наведена редакція цих статтей є діючою
на момент виникнення спірних
правовідносин, оскільки зміни, внесені
до них підпунктами 14 та 15 пункту
28 розділу II Закону України від 28 грудня
2007 року № 107-VI, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

У відповідності до частини 1 статті 37
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року №
1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції в частині виплати щомісячної
компенсації апеляційний суд дійшов
вірного висновку, що діти позивача
мають право на отримання такої в разі
втрати годувальника у розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком незалежно
від пенсії, передбаченої
законодавством України, однак не
з'ясував питання дотримання позивачем
строку звернення до адміністративного
суду, залишивши поза увагою вимоги
частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом), якою
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Крім того, переглядаючи рішення суду
першої інстанції в частині здійснення
перерахунку пенсії у зв'язку з втратою
годувальника апеляційний суд виходив з
того, що за життя ОСОБА_8 не було
призначено пенсію відповідно до статті
54 Закону № 796-ХІІ у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком як
інваліду ІІ групи. Однак, апеляційним
судом не було встановлено, який вид
пенсії отримував померлий годувальник,
чи мав він право на призначення пенсії,
передбаченої Законом № 796-ХІІ та чи
звертався він за перерахунком своєї
пенсії.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку щодо відсутності підстав для
здійснення перерахунку пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
залишивши поза увагою вказані вимоги
закону та не з'ясувавши і не дослідивши
належним чином усі обставини справи,
які мають значення для прийняття
законного й обґрунтованого судового
рішення.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що апеляційним
судом порушено норми права, які істотно
вплинули на повноту з'ясування
фактичних обставин справи, рішення
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду
Луганської області від 29 березня
2011 року - скасувати, а справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сватівському районі Луганської
області про визнання дій
неправомірними, перерахунок та виплату
пенсії - направити до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.