Справа № 2а-4187/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/8674/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Соснівського районного суду
м. Черкаси від 09 червня 2011 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Державного
казначейства України (далі - ГУ ДКУ) у
Черкаській області, Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету (далі - УПСЗН ВК)
Соснівської районної у м. Черкаси ради
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ГУ ДКУ у Черкаській
області, УПСЗН ВК Соснівської районної
у м. Черкаси ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
сплатити недоплату з виплат допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Позивач зазначила, що є матір'ю ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» має право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленого законом мінімуму для
дітей віком до 6 років. Посилаючись на
те, що розмір виплачуваної їй допомоги
у 2008-2011 роках не відповідав розміру,
встановленому вказаним Законом,
просила суд визнати бездіяльність
відповідача протиправною та
зобов'язати виплатити недоплачену у
2008-2011 роках щомісячну допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку. Також просила суд
зобов'язати ГУ ДКУ у Черкаській області
відшкодувати завдану моральну шкоду
завдану неправомірними діями УПСЗН ВК
Соснівської районної у м. Черкаси ради
у сумі 32800 грн. Крім того, просила
поновити строк звернення до суду з
позовом.

Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 09 червня 2011 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
УПСЗН ВК Соснівської районної у м.
Черкаси ради здійснити перерахунок
ОСОБА_4 щомісячної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, що передбачена
статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі,
встановленому статтею 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та провести відповідні
виплати за період з 01 жовтня 2010 року по
01 квітня 2011 року включно. В іншій
частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2012 року скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду та зміну рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, правильність застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
після народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5,
позивач з вересня 2008 року отримувала
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі 130 грн.

До 01 січня 2008 року відносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
регулювалися Законом України від 21
листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон
№ 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом України від 18 січня 2001 року №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-ІІІ), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону
№ 2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 25 розділу ІІ Закону
України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон № 107-VI) низку положень Закону №
2240-III, у тому числі й статтю 43, було
виключено. Водночас пунктом 23
зазначеного розділу Закону № 107-VI
положення статті 13 Закону № 2811-ХІІ щодо
поширення його дії лише на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виключено,
статтю ж 15 цього Закону викладено у
редакції, відповідно до якої допомога
по догляду за дитиною надається у
розмірі, що дорівнює різниці між
прожитковим мінімумом, встановленим
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.

Конституційний Суд України Рішенням №
10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку
прийняття змін та внесення доповнень
до чинних законів визнав
неконституційним пункт 25 розділу II
Закону № 107-VI щодо зміни визначеного
Законом № 2240-III правового регулювання
відносин, пов'язаних із правом осіб,
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на
матеріальне забезпечення у разі
народження дитини та необхідності
догляду за нею. У зазначеному Рішенні
Конституційний Суд України вказав на
те, що застосований законодавцем у
вказаному випадку порядок прийняття
змін та внесення доповнень до чинних
законів створює протиріччя у
законодавстві, і як наслідок -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина.

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
зокрема й статті 42- 44, щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. При цьому
пункт 23 - щодо внесення змін до Закону
№ 2811-ХІІ - неконституційним не
визнавався.

Таким чином, у період із 22 травня по 31
грудня 2008 року існувало дві
законодавчі норми щодо виплати
допомоги по догляду за дитиною, а саме:
стаття 43 Закону № 2240-III, яка
врегульовувала питання щодо виплати
допомоги особам, які застраховані в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, і
стаття 15 Закону № 2811-ХІІ у редакції
Закону № 107-VI від 28 грудня 2007 року, яка
поширювала свою дію на осіб (один з
батьків дитини, усиновлювач, опікун,
баба, дід або інший родич), які фактично
здійснюють догляд за дитиною,
незалежно від того, чи застраховані
вони у зазначеній системі страхування
(стаття 13 Закону № 2811-ХІІ).

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

З 01 січня 2011 року існує дві законодавчі
норми щодо виплати допомоги по догляду
за дитиною у розмірах, передбачених
Законом № 2811-ХІІ та Законом № 2240-ІІІ.

Разом з тим, суди не встановили чи спір
виник щодо виплати допомоги особі, яка
застрахована чи не застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Також помилковими є висновки суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду,
оскільки відповідно до частини 1 статті
100 КАС України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

З матеріалів справи видно, що позивач
просила поновити строк звернення до
суду, посилаючись на те, що звернулася
до відповідача 10 березня 2011 року з
вимогою здійснити нарахування та
виплату допомоги по догляду за дитиною,
але відповідач відмовив їй у такій
виплаті. Тому саме з цього часу
розпочався перебіг строку звернення до
суду.

Проте, суд першої інстанції зазначив,
що поважних причин пропуску строку
звернення до суду, позивач не навела.

Згідно із статтею 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих в адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 220 КАС України
встановлено, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
підлягають скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Соснівського районного суду
м. Черкаси від 09 червня 2011 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2012 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
С.В.
Головчук

Д.В.
Ліпський

Ю.К. Черпак