Справа № 2а-2782/11/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 р.
Справа № 89607/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

представника відповідача - Токара В. І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
науково-виробничого приватного
підприємства «Комбі» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року в справі за позовом
науково-виробничого приватного
підприємства «Комбі» до Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання протиправними
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2010 року Івано-Франківським
окружним адміністративним судом
зареєстровано позовну заяву
науково-виробничого приватного
підприємства «Комбі» до Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання протиправними
та нечинними податкових
повідомлень-рішень № /0 від 10
березня 2010 року про донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 119971,00 грн. (в тому
числі 70272,00 грн. основного боргу та 49699,00
грн. фінансових санкцій), № /1 від 27
травня 2010 року про донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі в сумі 119971,00 грн.
(в тому числі 70272,00 грн. основного боргу
та 49699,00 грн. фінансових санкцій), №
/0 від 10 березня 2010 року про
донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 113694,00 грн. ( в тому числі 27637,00 грн.
основного боргу та 86057,00 грн. фінансових
санкцій), № /1 від 27 травня 2010 року
про донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 113694,00 грн. ( в тому числі 27637,00 грн.
основного боргу та 86057,00 грн. фінансових
санкцій).

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що акт проведеної перевірки
містить припущення податкового органу,
які не є підтверджені документально.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
20 липня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем -
науково-виробничим приватним
підприємством «Комбі», подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що прийнята судом
першої інстанції постанова є
незаконною, безпідставною та не
ґрунтується на вимогах закону та
матеріалах справи.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196
КАС України, вважає можливим
здійснювати розгляд справи за їхньої
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 25 лютого 2010 року
Калуською об'єднаною державною
податковою інспекцією в
Івано-Франківській області проведено
планову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
НВПП «Комбі» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня
2009 року, якою встановлено, зокрема, що
порушення позивачем вимог податкового
законодавства (чинного на момент
спірних правовідносин), зокрема: пп. 4.1.1,
пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп.5.2.1, пп. 5.2.5 п. 5.2,
пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.4.8 п. 5.4, пп.5.6.1 п. 5.6, пп.
5.7.1 п. 5.7, п. 5.9 ст. 5, пп. 8.1.1, пп.8.1.2 п. 8.1, пп.
8.2.1 п. 8.2, пп. 8.3.1, пп. 8.3.2, п. 8.3.9 п. 8.3, пп. 8.6.1
п. 8.6 ст. 8, п. 10.1 ст. 10, пп. 11.2.1 п. 11.2, пп. 11.3.1,
пп.11.3.5 п.11.3 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинному на момент виникнення спірних
правовідносин), пункту 1 розділу II
«Перехідні положення» Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 01 липня 2004 року № 1957, в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток за 2006 рік в сумі
20001,00 грн., за 1 квартал 2007 року в сумі
4938,00 грн., за півріччя 2007 року в сумі
31966,00 грн., за три квартали 2007 року в сумі
44713,00 грн., півріччя 2008 року в сумі 50153,00
за три квартали 2008 року в сумі 127400,00
грн., за 2008 рік в сумі 34223,00 грн. Також,
занижено податок на прибуток за 2007 рік
в сумі 6026,00 грн., за 1 квартал 2008 року в
сумі 925,00 грн., за 1 квартал 2009 року в сумі
560,00 грн., за півріччя 2009 року в сумі 560,00
грн., за три квартали 2009 року 560,00 грн.
Крім того, занижено від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток за 1 квартал 2008 року в сумі
10462,00 грн., за 1 квартал 2008 року в сумі
10462,00 грн., за 1 квартал 2009 року в сумі
350760,00 грн., за півріччя 2009 року в сумі
12883,00 грн., за три квартали 2009 року в сумі
209802,00 грн.

Податковою перевіркою також
встановлено порушення позивачем вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме: п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1, пп.
7.3.5 п. 7.3, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, п. 7.7 ст.
7, внаслідок чого позивачем занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету в періоді, що
перевірявся на загальну суму 140311,00 грн.,
в тому числі за березень 2007 року 4995,00
грн., серпень 2007 року 4607,00 грн., жовтень
2007 року 584,00 грн., квітень 2008 року 5340,00
грн., червень 2008 року 57684,00 грн., серпень
2008 року 3229,00 грн., жовтень 2008 року 497,00
грн., квітень 2009 року 24,00 грн., травень 2009
року 31387,00 грн., серпень 2009 року 31964,00 грн.

Крім цього, перевіркою встановлено, що
позивачем порушено вимоги п. 4.1 ст. 4, пп.
7.3.1, пп. 7.3.5 п.7.3, п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого ним занижено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобовязання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість
поточного звітного податкового
періоду, яке зараховується до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового періоду) на
загальну суму 6869,00 грн.. в тому числі за
вересень 2009 року 6869,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
складено акт №397/2302/22174539 від 25 лютого 2010
року.

На підставі акту перевірки №397/2302/22174539
від 25 лютого 2010 року та відповіді
відповідача на заперечення по даному
акту перевірки від 10 березня 2010 року за
вих. № 4601/10/23-0217, податковим органом
прийняті податкові
повідомлення-рішення, а саме: податкове
повідомлення-рішення № /0 від 10
березня 2010 року, відповідно до якого
позивачу донараховано податкове
зобов'язання по податку на прибуток
підприємств в загальній сумі 113694,00 грн.,
в тому числі за основним платежем
податку 27637,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції в сумі 86057,00 грн. Також, прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10 березня 2010 року про
донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальній сумі 119971,00 грн., в
тому числі за основним платежем 70272,00
грн., штрафні (фінансові) санкції 49699,00
грн.

Встановлено, що позивачем за період з 01
лютого 2006 року по 30 вересня 2009 року
задекларовано скоригований валовий
доход у сумі 14170049,00 грн. В ході
перевірки повноти визначення
скоригованого валового доходу за
вказаний період, відображеного
позивачем у податкових деклараціях,
поданих ним до податкового органу за
відповідні податкові (звітні) періоди з
податку на прибуток підприємств,
відповідачем встановлено заниження
валового доходу за 2006 рік в сумі 142414,00
грн., за 2007 рік 127767,00 грн., за 2008 рік 27944,00
грн., півріччя 2009 року 159192,00 грн., а також
завищення скоригованого валового
доходу за три квартали 2009 року в сумі
12681,00 грн.

З акту перевірки вбачається, що
структура валових доходів включає такі
доходи, що відображені позивачем в
податкових деклараціях з податку на
прибуток підприємств: рядок 01.1
декларації це «Доходи від продажу
товарів», рядок 01.2 - «Приріст
балансової вартості запасів», рядок 01.6
- «Інші доходи, крім визначених у 01.1-01.5».

При перевірці повноти показників
«Доходів від продажу товарів (робіт,
послуг)», згідно з якими формувався
скоригований валовий доход, податковим
органом встановлені розбіжності,
оскільки на формування цих показників
мало вплив виконання позивачем
відновлюваних робіт (ремонтів)
дорожнього покриття, ремонту дахів та
інших будівельно-монтажних робіт,
продажу готової будівельної продукції,
а саме: бітумно-емульсійної пасти та
асфальтно-бетонної суміші згідно з
укладеними договорами із замовниками,
які здійснювали оплату за рахунок
бюджетних коштів, в тому числі з СМЕД
ВДАІ УМВС, Долина Райавтодор, КП
«Калушавтодор». Крім цього, при
формуванні скоригованого валового
доходу позивача мали вплив визначення
приросту (убутку) товарно-матеріальних
цінностей, відображення в обсягах
доходів доходи від списання
кредиторської заборгованості, за якою
минув строк позовної давності, а також,
відображення в обсягах доходів суми
поворотної фінансової допомоги.

При здійсненні перевірки декларації
позивача з податку на прибуток
підприємства за 2006 рік виявлено, що у 2006
році позивачем виконані роботи на
підставі договорів та актів виконаних
робіт, факт чого досліджувався
податковим органом при здійсненні
перевірки та відображений у акті від 25
лютого 2010 року та відповіді на
заперечення по даному акту перевірки,
однак сума виконаних робіт замовнику
СМЕД ДАІ в розмірі 14955,83 грн. не включена
відповідно до наявних актів виконаних
робіт у 2006 році. Проте, у податкових
періодах, в яких проводилась оплата за
вказані виконані роботи за рахунок
грошових коштів, що надійшли з бюджету,
а саме: у 2007 році, відповідна сума
включена до складу валових доходів
позивача, про що свідчить матеріали
справи: додаток до довідки про загальну
інформацію платника податку реєстром
кореспонденції рахунків
бухгалтерського обліку та показників
доходів НВПП «Комбі» за період з 01
жовтня 2006 року по 31 грудня 2006 року.

Встановлено, що фактично НВПП «Комбі»
згідно актів виконаних робіт за
червень 2008 року виконало роботи на
замовлення Долинарайавтодор на
загальну суму без податку на додану
вартість в сумі 81383,00 грн., що
підтверджується додатком № 6: рядок
«Долинарайавтодор» (фактичне
виконання робіт згідно актів без ПДВ)»,
однак в бухгалтерському обліку дані
акти частково відображено у липні 2008
року - на суму 8333,33 грн. без ПДВ, у
вересні 2008 року - 25000,00 грн. без ПДВ, у
грудні 2008 року - на суму 27824,00 грн. без
ПДВ, а вартість робіт на суму 20225,67 грн. в
цілому не відображена за даними
бухгалтерського обліку.

Крім того, встановлено, що у травні 2008
року НВПП «Комбі» згідно актів
виконаних робіт, які досліджувалися
податковим органом при здійсненні
перевірки, здійснило виконання робіт
на загальну суму без ПДВ 112967,0 грн., за
червень 2008 року - 91122,00 грн., за травень
2009 року -156933,00 грн., за липень 2009 року -
100000,00 грн., за серпень 2009 року 160000,00 грн.,
однак в бухгалтерському обліку дані
акти частково відображено у червні 2008
року - на суму 60975,00 грн. без ПДВ, у червні
2008 року - 143114,00 грн. без ПДВ, у червні 2009
року - на суму 9750,00 грн. без ПДВ, у липні
2009 року - 118333,33 грн. без ПДВ, у вересні 2009
року - 288849,67 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4.1.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Валовий доход включає, в тому числі,
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг), у тому числі допоміжних
та обслуговуючих виробництв, що не
мають статусу юридичної особи, а також
доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону) (пп. 4.1.1 п.
4.1 ст. 4 вказаного Закону).

Згідно пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»передбачено, що датою
збільшення валового доходу вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), що підлягають продажу, у
разі продажу товарів (робіт, послуг) за
готівку - дата її оприбуткування в касі
платника податку, а за відсутності
такої - дата інкасації готівки у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податку.

Підпунктом 11.3.5 п. 11.3 ст. 11 зазначеного
Закону встановлено, що датою
збільшення валового доходу в разі
продажу товарів (робіт, послуг) з
оплатою за рахунок бюджетних коштів є
дата надходження таких коштів на
поточний рахунок платника податку або
дата отримання відповідної
компенсації у будь-якому іншому
вигляді, включаючи зменшення
заборгованості такого платника
податку за його зобов'язаннями перед
таким бюджетом.

Відповідно до статті 2 Бюджетного
кодексу України, розпорядниками
бюджетних коштів вважаються бюджетні
установи в особі їх керівників,
уповноважені на отримання бюджетних
асигнувань, взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення видатків з
бюджету.

В свою чергу, бюджетна установа це
орган, установа чи організація,
визначена Конституцією України, а
також установа чи організація,
створена у встановленому порядку
органами державної влади, органами
влади Автономної Республіки Крим чи
органами місцевого самоврядування, яка
повністю утримується за рахунок
відповідно державного бюджету чи
місцевих бюджетів. Бюджетні установи є
неприбутковими (п. 6 ч. 1 ст. 2 Кодексу).

Статтею 21 Бюджетного кодексу України
визначено, що для здійснення програм та
заходів, які проводяться за рахунок
коштів бюджету, бюджетні асигнування
надаються розпорядникам бюджетних
коштів. За обсягом наданих прав
розпорядники бюджетних коштів
поділяються на головних розпорядників
бюджетних коштів та розпорядників
бюджетних коштів нижчого рівня.

Кошти бюджету, які отримують фізичні
особи та юридичні особи, що не мають
статусу бюджетної установи (одержувачі
бюджетних коштів), надаються їм лише
через розпорядника бюджетних коштів.

Виходячи з аналізу наведених норм
бюджетного законодавства, слід
визначити, що однією із головних ознак
розпорядника бюджетних коштів, тобто
бюджетної установи, є неприбутковість
такої організації.

Встановлено, що вищенаведеними
замовниками робіт позивача, в тому
числі, є СМЕД ДАІ, Долинарайавтодор, КП
«Калушавтодор» як прибуткові
організації, створені з метою
отримання прибутку. Також замовниками
виконаних робіт виступали органи
місцевого самоврядування та суб'єкти
владних повноважень, яким делеговані
владні управлінські функції.

Таким чином, доходи від вищенаведених
господарських операцій позивача
підлягають податковому обліку в
загальному порядку, тому доходи, що
отримані позивачем за наслідками даних
операцій слід включати у склад валових
доходів в порядку статті пп. 11.3.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», а саме: по першій подій,
що сталась раніше. Першою подією у
відповідності до проведених
господарських операціях по проведенню
відновлюваних робіт, а також інших
операціях, що оплачувались
підприємствами бюджетних установ, для
позивача є дата фактичного надання
результатів робіт (послуг) платником
податків, тобто дата підписання актів
виконаних робіт, суми грошових коштів
по яких мали бути віднесені позивачем
до складу валового доходу у періоді, в
якому позивачем отримані відповідні
акти.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що податковим органом правомірно
визначено завищення та заниження
скоригованого валового доходу
позивача за період з 01 жовтня 2006 року по
30 вересня 2009 року у сумах, наведених в
акті податкової перевірки від 25 лютого
2010 року та відповіді на заперечення
позивача щодо акту податкової
перевірки від 25 лютого 2010 року, а тому
донарахування позивачу сум податку з
прибутку підприємств є правомірним.

Як вбачається з акту податкової
перевірки та довідки до загальної
інформації податкового органу та
додатками до неї, перевіркою
встановлено розбіжності між
задекларованими НВПП «Комбі»
показниками у рядку 01.6 Декларацій
«Інші доходи, крім визначених у 01.1-01.5»
та показниками валового доходу,
визначеними в ході перевірки згідно
встановлених правил, що наведено в
реєстрах кореспонденції рахунків
бухгалтерського обліку.

Встановлено, що валовий дохід НВПП
«Комбі», визначений у рядку 01.6
Декларації за 2007 рік занижено в сумі
135759,00 грн. та за три квартали 2009 року - в
сумі 20300,00 грн.

Податковим органом при проведенні
перевірки встановлено, що станом на 01
жовтня 2009 року обліковується
кредиторська заборгованість, за якою
минув строк позовної давності, а саме: у
грудні 2007 року в загальній сумі 5759,06
грн., зокрема: перед ТзОВ «Добробуд
Плюс»в сумі 2885,44 грн., «Надра» в сумі 100,80
грн., ФОП ОСОБА_5 в сумі 2160,00 грн., ТзОВ
«Рембудмонтаж» в сумі 251,82 грн., ТзоВ
«Фінсервіс» в сумі 361,00 грн. Крім цього,
у червні 2009 року обліковується
кредиторська заборгованість в
загальній сумі 20299,77 грн., в тому числі,
перед ТД «Комбі» в сумі 20235,77 грн., ФОП
ОСОБА_3 - 64,00 грн.

З акту перевірки вбачається, що
позивачем не відображено в рядку 01.6
Декларації податку на прибуток
підприємств за 2007 рік, півріччя 2009 року
та три квартали 2009 року, доходи від
списання кредиторської
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, внаслідок чого
позивачем занижено доход за 2007 рік в
сумі 5759,00 грн., за півріччя 2009 року - в
сумі 20300,00 грн. та три квартали 2009 року в
сумі 20300,00 грн.

Перевіркою встановлено, що протягом 2007
- 2008 років позивач отримав від ПП
«Торговий дім «Комбі» відповідно до
Договору поворотної фінансової
допомоги № б/н 03 травня 2007 року
поворотну фінансову допомогу, яка на
кінець звітного податкового періоду
залишалась неповерненою.

Позивачем в рядок 01.6 Декларації з
податку на прибуток підприємств за 2008
рік включено поворотну фінансову
допомогу, що залишилася неповерненою
на кінець звітного періоду, в сумі 130000
грн.

Відповідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що валовий
доход включає, зокрема, доходи з інших
джерел, у тому числі, але не виключно, у
вигляді: сум поворотної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному періоді, що залишається
неповерненою на кінець такого звітного
періоду від осіб, що не є платниками
цього податку (у тому числі
нерезидентів), або осіб, які згідно із
законодавством мають пільги з цього
податку, включаючи право застосовувати
ставку податку нижчу, ніж установлена
пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього
Закону.

Згідно пп. 1.22.2 вказаного Закону
поворотною фінансовою допомогою
вважається сума коштів, передана
платнику податку у користування на
визначений строк відповідно до
договорів, які не передбачають
нарахування процентів або надання
інших видів компенсацій як плати за
користування такими коштами.

Встановлено, що фінансова допомога в
сумі 130000,00 грн., надана позивачу на
підставі договору, відповідно до якого,
позивачем не повернута на кінець
звітного періоду, тобто до 31 грудня 2007
року, а тому суд вважає, що
донарахування податковим органом
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств є правомірним та
таким, що відповідає вимогам
податкового законодавства.

Крім того встановлено, що відповідачем
встановлено заниження сум доходу
позивача за відповідний податковий
(звітний) період та віднесено на валові
витрати суми кредиторської
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, по вищенаведеним
контрагентам позивача.

Згідно з пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що валовий
доход включає, зокрема, доходи з інших
джерел, у тому числі, але не виключно, у
вигляді: сум заборгованості, що
підлягає включенню до валових доходів
згідно з пунктами 12.3 та 12.4 цього Закону.

Пунктом 12.3 ст. 12 вказаного Закону
встановлено, що сума заборгованості
відноситься на валові витрати
кредитора у разі, якщо строк позовної
давності за відповідним договором з
дебітором минув до моменту набрання
чинності цим Законом. У цьому ж періоді
дебітор збільшує свої валові доходи на
таку саму суму.

Заборгованість, за якою кредитор не
звертається до суду щодо її
примусового стягнення до закінчення
строків позовної давності, не
включається до складу валових витрат
кредитора згідно з підпунктом 12.1.1
пункту 12.1 цієї статті та не може бути
відшкодованою за рахунок його
страхових резервів.

Статтею 12 визначено порядок
врегулювання безнадійної
заборгованості, відповідно до якого
платник податку - продавець товарів
(робіт, послуг) має право збільшити суму
валових витрат звітного періоду на
вартість відвантажених товарів
(виконаних робіт, наданих послуг) у
поточному або попередніх звітному
податкових періодах у разі коли
покупець таких товарів (робіт, послуг)
затримує без погодження з таким
платником податку оплату їх вартості
(надання інших видів компенсацій їх
вартості). Таке право на збільшення
суми валових витрат виникає, якщо
протягом такого звітного періоду
відбувається будь-яка з таких подій,
зокрема, платник податку звертається
до суду з позовом (заявою) про стягнення
заборгованості з такого покупця або
про порушення справи про його
банкрутство чи стягнення заставленого
ним майна (пп. 12.1.1 п. 12.1 ст. 12 Закону).

Статтею 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються, в
тому числі, суми коштів, внесені до
страхових резервів у порядку,
передбаченому статтею 12 цього Закону
(пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону).

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що при здійсненні
податкової перевірки та подальшому
узгодженню сум податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в порядку апеляційного
узгодження, позивачем не надано
підтверджень звернення в суд для
стягнення кредиторської
заборгованості, визначеної у акті
податкової перевірки, а тому суд
вважає, що позивач неправомірно
включив дані суми кредиторської
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, по вищенаведеним
контрагентам позивача до складу
валових витрат, а відповідачем
правомірно донараховано суми
податкового зобов'язання з даного
податку за встановлені порушення, що
відображені у податковому та
бухгалтерському обліку.

Податковим органом при проведенні
перевірки повноти визначення
задекларованих валових витрат за
період, що перевірявся, встановлено
завищення та заниження показників
валових витрат у зв'язку з
неправомірним визначенням позивачем
амортизаційних відрахувань, витрат на
придбання товарів, встановлення
приросту (убитку) товарно-матеріальних
цінностей. З висновком податкового
органу позивач не згідний з тих
мотивів, що відповідачем не було
здійснено аналізу первинних
бухгалтерських документів, на підставі
яких ним визначено валові витрати, а
акт податкової перевірки містить
припущення відповідача без урахувань
фактів порушень норм податкового
законодавства. Суд не погоджується з
такими доводами позивача, виходячи з
наступного.

Згідно вимог ст.2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (чинному на момент
виникнення спірних правовідносин) всі
юридичні особи зобов'язані вести
бухгалтерський облік. Згідно п. 2 ст. З
цього Закону, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова звітність ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.

У бухгалтерському обліку проведена
операція здійснюється подвійним
записом на бухгалтерських рахунках.

Відповідно до Наказу ДПА України від
11.09.2008р. № 584 «Про затвердження зразків
форм актів перевірок та Методичних
рекомендацій щодо їх оформлення»,
податковим органом складені додатки №
4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 до довідки про загальну
інформацію «Реєстр кореспонденції
рахунків бухгалтерського обліку та
показників валових доходів по НВ ПП
«Комбі» за загальний період з 01 жовтня
2006 року по 30 вересня 2009року» у яких у
розрізі кожної кореспонденції
бухгалтерських рахунків по кожному
місяцю відображені господарські
операції.

Встановлено, що при проведенні
податковим органом перевірки
фінансово-господарської діяльності
позивача з вищезазначених питань
податковим органом досліджувались, в
тому числі: бухгалтерські проведення,
що містяться у головних книгах
підприємства, журнали ордера,
оборотно-сальдові відомості, договори
з контрагентами позивача, банківські
виписки та інші документи, що
підтверджують здійснення
фінансово-господарської діяльності
позивача, яка підлягає обов'язковому
бухгалтерському обліку.

Щодо визнання нечинними та
протиправними податкових
повідомлень-рішень № /0 від 10
березня 2010 року та № /1 від 27
травня 2010 року про донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 119971,00
грн., в тому числі за основним платежем
70272,00 грн., штрафні (фінансові) санкції
49699,00 грн. позовні вимоги позивача в
даній частині не підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з акту податкової
перевірки, встановлено розбіжності між
даними податкового обліку позивача та
даними перевірки щодо визначення
податкового зобов'язання з операцій на
митній території України, що
оподатковуються за ставкою 20%, а саме: з
податку на додану вартість,
встановлено у жовтні-грудні 2006 року, 2007
році, 2008 році та січні-вересні 2009 року,
що наведено раніше. Дані порушення
позивача призвели до неправомірного
визначення позивачем податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, що мало вплив на формування
податкового кредиту.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість»
встановлено, що база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів(послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Підпунктом 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 вищенаведеного
Закону визначеного, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно до пп. 7.3.5 п. 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що датою
виникнення податкових зобов'язань у
разі поставки товарів (робіт, послуг) з
оплатою за рахунок бюджетних коштів є
дата надходження таких коштів на
поточний рахунок платника податку або
дата отримання відповідної
компенсації у будь-якому іншому виді,
включаючи зменшення заборгованості
такого платника податку за його
зобов'язаннями перед таким бюджетом.

Згідно п. 7.4 ст. 7 Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(утому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари(послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

В силу пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного Закону
визначено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до приписів п. 7.7 ст. 7 Закону
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що податковим органом
правомірно прийнято податкові
повідомлення-рішення № /0 від 10
березня 2010 року та № /1 від 27
травня 2010 року про донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 119971,00
грн., в тому числі за основним платежем
70272,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 49699,00 грн., та підстав для
визнання їх протиправними та нечинними
в суду відсутні.

Також суд не погоджується з доводами
позивача щодо неправомірного
застосування штрафних санкцій,
виходячи з наступного.

Приписами пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (чинному на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
у разі коли контролюючий орган
самостійно донараховує суму
податкового зобов'язання платника
податків за підставами, викладеними у
підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, такий платник
податків зобов'язаний сплатити штраф у
розмірі десяти відсотків від суми
недоплати (заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Відповідно до абзацу третього п.п.6.1.3
п.6.1. ч.6 Інструкції про порядок
застосування та стягнення сум штрафних
(фінансових) санкцій органами
державної податкової служби,
затвердженої наказом ДПА України від
17.03.2001р. №110, зареєстрований в МЮУ
23.03.2001р., за № 268/5459, чинної на момент
виникнення спірних правовідносин, для
дотримання вимог щодо максимального
(п'ятдесяти відсотків) та мінімального
(десять неоподаткованих мінімумів
доходів громадян) розміру штрафних
(фінансових) санкцій: визначається
сукупно сума недоплат за кожною з
декларацій за всіма податковими
періодами, в яких вони виявлені;
визначається сукупно сума штрафних
(фінансових) санкцій за всіма
податковими періодами, у яких були
виявлені суми недоплат та за якими
нараховані такі штрафні (фінансові)
санкції; здійснюється обрахування
максимального та мінімального розміру
штрафних (фінансових) санкцій від
сукупної суми недоплат та порівнюється
із фактично нарахованою сумою штрафних
(фінансових) санкцій, визначеною
сукупно за всі податкові періоди, в
яких були виявлені суми недоплат.

До сплати визначаються суми штрафних
(фінансових) санкцій, що не перевищують
максимальний розмір та не є нижчими від
мінімального розміру, визначених цих
пунктом.

Як вбачається з матеріалів даної
адміністративної справи, відповідачем
здійснено розрахунок штрафних санкцій
при проведенні донарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість згідно з
вищенаведеними податковими
повідомленнями-рішеннями відповідно
за кожний період, з дотриманням вимог
п.п.17.1.3 п.17.1. ст.17 Закону № 2181.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу науково-виробничого
приватного підприємства «Комбі»
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2011
року в справі № 2а-2782/10/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 15
грудня 2014 року.