Справа № 2а/1770/1516/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/245/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Рівне на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 31.08.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2011 по
справі №2а/1770/1516/2011 за позовом
Приватного підприємства «Інков» до
Державної податкової інспекції у місті
Рівне про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 31.08.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2011,
позовні вимоги Приватного
підприємства «Інков» (далі - ПП «Інков»,
позивач) до Державної податкової
інспекції у місті Рівне (далі - ДПІ у м.
Рівне, відповідач) задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від
04.10.2010 №/0/15-214, від 04.10.2010
№/0/15-214, від 04.10.2010 №/0/15-214, від
04.10.2010 №/0/15-214, від 04.10.2010
№/0/15-214, від 04.10.2010 №/0/15-214, від
17.11.2010 №/1/15-214, від 17.11.2010
№/1/15-214, від 17.11.2010 №/1/15-214, від
17.11.2010 №/1/15-214, від 17.11.2010
№/1/15-214, від 17.11.2010 №/1/15-214, від
10.01.2011 №/2/15-214, від 10.01.2011
№/2/15-214, від 10.01.2011 №/2/15-214, від
10.01.2011 №/2/15-214, від 10.01.2011
№/2/15-214, від 10.01.2011 №/2/15-214.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
правомірності формування позивачем
податкового кредиту з податкову на
додану вартість за господарських
операцій з Підприємством об'єднання
громадян «Інвабуд» (далі - ПОГ
«Інвабуд») та Приватним підприємством
«Агроімпекс-Ресурс» (далі - ПП
«Агроімпекс-Ресурс») та
безпідставності проведення
камеральних перевірок.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у
м. Рівне 19.12.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 17.01.2012
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
31.08.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16.11.2011, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», частини
четвертої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що уповноваженими особами
ДПІ у м. Рівне було проведено
документальні невиїзні (камеральні)
перевірки податкових декларацій ПП
«Інков» з податку на додану вартість
за березень, квітень, червень, липень,
серпень, жовтень 2008 року, за наслідками
яких податковим органом складено акти
№715/15-200/35717434 від 16.09.2010, №728/15-200/35717434 від
17.09.2010, №729/15-200/35717434 від 17.09.2010,
№730/15-200/35717434 від 17.09.2010, №731/15-200/35717434 від
17.09.2010, №732/15-200/35717434 від 17.09.2010.

На підставі висновків викладених у
вказаних актах перевірок відповідачем
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 04.10.2010
№/0/15-214, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 1224,99грн.,
№/0/15-214, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 1634,85грн.,
№/0/15-214, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмір 4383,72грн.,
№/0/15-214, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 2139,17грн.,
№/0/15-214, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 5354,14грн.,
№/0/15-214, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 1764,00грн.

За наслідками адміністративного
оскарження скарги позивача залишено
без задоволення, а суми податкових
зобовязань - без змін, та прийнято
податкові повідомлення-рішення від
17.11.2010 №/1/15-214, від 17.11.2010
№/1/15-214, від 17.11.2010 №/1/15-214, від
17.11.2010 №/1/15-214, від 17.11.2010
№/1/15-214, від 17.11.2010 №/1/15-214, від
10.01.2011 №/2/15-214, від 10.01.2011
№/2/15-214, від 10.01.2011 №/2/15-214, від
10.01.2011 №/2/15-214, від 10.01.2011
№/2/15-214, від 10.01.2011 №/2/15-214.

Правовою підставою для визначення
позивачу суми податкових зобов'язань
став висновок податкового органу про
порушення ПП «Інков» вимог підпункту
7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
внаслідок завищення позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинах: з
ПОГ «Інвабуд» на суму 14548,45рн., з ПП
«Агроімпекс-Ресурс» на суму 1166,66грн.

Висновок податкового органу про
порушення ПП «Інков» вимог податкового
законодавства ґрунтується на тому, що
вироком Рівненського міського суду від
25.05.2010 встановлено фіктивність
господарської діяльності ПОГ
«Інвабуд» та ПП «Агроімпекс-Ресурс», що
свідчить про укладення угод без
настання реальних наслідків.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи зменшені
податкові вигоди, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

На підставі належних та допустимих
доказів судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем на
підтвердження правомірності
формування податкового кредиту за
господарськими операціям з вказаними
контрагентами надано належним чином
оформлені первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку,
що є підставою для нарахування
податкового кредиту, зокрема,
податкові накладні, видаткові
накладні, довіреності на отримання
товарів, акти виконаних робіт; факт
оплати підтверджено платіжними
дорученнями та банківськими виписками.

Наведені документи було об'єктивно
розцінено судами як належне
документальне підтвердження реального
характеру спірних операцій.

До того ж, податковим органом наявність
зазначених документів, правильність їх
складання не оспорювалась.

Порушень ПП «Інков» порядку
відображення в деклараціях з податку
на додану вартість сум податкових
зобов'язань податковим органом не
встановлено.

Відтак, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
відсутності підстав для формування
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість чи
неправомірності його формування з
контрагентами ПОГ «Інвабуд» та ПП
«Агроімпекс-Ресурс».

Посилання податкового органу на
наявність вироку Рівненського
міського суду від 25.05.2010, яким
встановлено фіктивність господарської
діяльності ПОГ «Інвабуд» та ПП
«Агроімпекс-Ресурс» є безпідставним,
оскільки, вказаним вироком не
встановлено факту фіктивної
фінансово-господарської діяльності
саме між позивачем та вказаними
контрагентами. До того, ж ПП «Інков» не
виступав учасником операцій, які
досліджувались у даній кримінальній
справі.

Крім того, копія вироку Рівненського
міського суду від 25.05.2010 в матеріалах
даної адміністративної справи
відсутня.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованістю
висновків судів попередніх інстанцій
щодо неправомірності прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Рівне залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 31.08.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16.11.2011 по
справі №2а/1770/1516/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв