Справа № 202/10622/14-а
Суддя: Шклярук Д. С.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська Шклярук Д.С.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної в м. Дніпропетровську ради,
про визнання дій противоправними,
стягнення недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом та просить суд:

Визнати дії відповідача в частині
недоврахування та недоплати разової
щорічної допомоги на оздоровлення у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
противоправними;

В обґрунтування вимог ОСОБА_1
посилається на те, що він перебуває на
обліку в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в
м. Дніпропетровську ради як
особа, яка постраждала внаслідок
«Чорнобильської катастрофи» І
категорії, є інвалідом ІІ групи
безстроково.

Відповідачем має виплачуватися
передбачена ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» допомога
на оздоровлення, утім, на переконання
позивача, її розмір є меншим ніж той, що
встановлений законом, навіть не
зважаючи на письмове звернення до
відповідача з цього приводу, що й стало
приводом для звернення до суду із
адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 24 жовтня 2014 року
було відкрито скорочене провадження у
справі.

Відповідач не визнав позовні вимоги та
надав письмові заперечення проти
позову, зазначивши про правомірність
своїх дій посилаючись на Постанову
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Дослідивши матеріали справи та
письмові докази, вбачаються підстави
для задоволення позову з огляду на
наступні встановлені обставини.

Позивач віднесений до І-ї категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
ІІ групи безстроково.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та відповідно до ч. 4 ст. 48
зазначеного вище Закону позивач має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення з урахуванням статусу
в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення (ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»); розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (ч. 7 ст.
48 зазначеного закону).

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, у 2014 році допомога на
оздоровлення нарахована позивачу у
розмірі меншому, ніж визначено Законом.

Разом із тим, встановлено, що при
нарахуванні позивачу грошової
допомоги на оздоровлення відповідач в
порушення вимог законодавства
керувався постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, слід зазначити, що
Закон України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з положеннями частини
четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Норми підзаконних нормативних актів не
можуть суперечити нормам законів, а тим
більше змінювати їх при вирішенні
питання щодо розміру щорічної допомоги
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Отже, відповідачем неправомірно у 2014р.
нарахував грошову допомогу на
оздоровлення позивачу в розмірі
меншому, ніж це передбачено ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Оскільки виплати щорічної допомоги на
оздоровлення має разовий характер, а не
щомісячний, з відповідача слід
стягнути на користь позивача допомогу
за 2014 рік у розмірі 5970 грн. (1218,00 (розмір
ммзп) х 5 - 120 (сума, що була виплачена
позивачу відповідачем в рахунок
допомоги за 2014 рік) = 5970,00 грн.).

Разом з тим, в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю, строк звернення до суду,
передбачений ст. 99 КАС України
застосуванню не підлягає, а тому
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Частина 3 статті 99 КАС України
передбачає наявність й інших строків
для звернення до адміністративного
суду за захистом порушених прав та
інтересів. Частиною 1 статті 76 Закону
України "Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку" від 8
лютого 1995 року № 39/95-ВР встановлено, що
право на подання позову про
відшкодування ядерної шкоди (шкоди,
спричиненої Чорнобильською
катастрофою), заподіяної життю і
здоров'ю особи, строком давності не
обмежується.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради щодо невиплати
ОСОБА_1 разової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014 рік у відповідності
до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - противоправними;

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради на користь
ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2014 рік у сумі 5970 грн.
згідно ст. 48 Закону України № 796-ХІІ від
28.02.1991 року.

Постанова підлягає негайному
виконанню у частині стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у м. Дніпропетровську ради
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 р.

Постанова може були оскаржена до
Апеляційного адміністративного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
моменту отримання копії постанови.

Суддя: Д.С.
Шклярук