Справа № К/9991/75999/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/75999/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки
М.М., Стародуба О.П., -провівши в порядку
касаційного провадження попередній
розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до
Державного комітету України у справах
національностей та релігій про
визнання протиправним рішення, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, -
представника ОСОБА_4, на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 жовтня 2011 року, -

встановив:

У серпні 2010 року громадянин Російської
Федерації ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом, у якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення
Державного комітету України у справах
національностей та релігій від

5 серпня 2009 року № 507-09 про відмову в
наданні статусу біженця, зобов'язати
відповідача прийняти рішення про
надання йому статусу біженця в Україні.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 жовтня 2011 року і прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_4

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 належить до
Націонал-більшовицької партії, яка, з
його свідчень у протоколі співбесіди,
визнана на території Російської
Федерації екстремістською. 27 жовтня 2008
року позивача було притягнуто до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочину, передбаченого
частиною 2 статті 282-2 Кримінального
кодексу Російської Федерації, та
призначено йому покарання у виді
одного року позбавлення волі з
іспитовим строком на два роки.

У 2009 році ОСОБА_4 звернувся Відділу
міграційної служби у Вінницькій
області Державного комітету України у
справах національностей та релігій із
заявою про надання йому статусу
біженця. 5 серпня 2009 року Державний
комітет України у справах
національностей та релігій прийняв
рішення про відмову позивачеві у
наданні статусу біженця у
відповідності до абзацу 5 статті 10
Закону України «Про біженців» від 21
червня 2001 року № 2557-III (далі - Закон №
2557-III), як особі, стосовно якої
встановлено, що умови, передбачені
абзацом 2 статті 1 цього Закону,
відсутні.

Згідно абзацу 2 статті 1 Закону № 2557-ІІІ
(в редакції, чинній на час прийняття
оспорюваного рішення) біженець - особа,
яка не є громадянином України і
внаслідок цілком обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

За змістом абзацу 5 статті 10 Закону №
2557-III статус біженця не надається особі,
стосовно якої встановлено відсутність
умов, передбачених абзацом 2 статті 1
цього Закону.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону
№ 2557-III рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питань щодо надання статусу біженця
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто якщо у
заявника відсутні умови, передбачені
абзацом 2 статті 1 цього Закону, а також
коли заяви носять характер
зловживання, тобто якщо заявник з метою
набуття статусу біженця видає себе за
іншу особу, а так само за заявами,
поданими особами, яким було відмовлено
у наданні статусу біженця у зв'язку з
відсутністю умов, передбачених для
набуття статусу біженця абзацом 2
статті 1 цього Закону, якщо зазначені
умови не змінилися.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суди попередніх інстанцій
встановили відсутність фактів та
обставин, які можна розцінювати як
переконливі докази побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, дійшовши
вірного висновку про відсутність
правових підстав для скасування
рішення відповідача від 5 серпня 2009
року № 507-09.

Згідно частини 3 статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
постанова Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
року та ухвала Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 жовтня 2011 року прийняті з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
касаційної скарги висновки судів не
спростовують, підстави для призначення
справи до розгляду в судовому
засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, -
представника ОСОБА_4, - залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28 липня 2011
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20 жовтня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Державного комітету
України у справах національностей та
релігій про визнання протиправним
рішення - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.