Справа № 2а-6214/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/16575/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі міста Черкаси
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Придніпровського районного суду міста
Черкаси від 19 жовтня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2012 року, -

встановив:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі міста Черкаси
та зобов'язати відповідача
перерахувати і виплатити їй
невиплачену пенсію у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі 50% від 10
мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії у розмірі 100%
мінімальної пенсії за віком, а також
здійснити перерахунок щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі 50% від
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб відповідно до
вимог статтей 52, 54, 71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон №
796-XII), виплативши заборгованість з 10
травня 2011 року.

Постановою Придніпровського
районного суду міста Черкаси від
19 жовтня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулася з касаційною скаргою,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Придніпровського районного суду міста
Черкаси від 19 жовтня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2012 року, ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що ОСОБА_4 є дружиною
померлого громадянина із числа
ліквідаторів 1 категорії, смерть якого
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою. Чоловік позивача за життя
мав статус інваліда І групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з
проживанням у зоні посиленого
радіоекологічного контролю. ОСОБА_4
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі міста Черкаси
та отримує пенсію по втраті
годувальника відповідно до Закону №
796-XII.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з рішенням
якого погодився апеляційний суд,
виходив з того, що підстави для
здійснення ОСОБА_4 перерахунку пенсії у
зв'язку з втратою годувальника,
виходячи з розмірів, передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, відсутні,
оскільки чоловік позивача за життя не
звертався за перерахунком своєї пенсії
у вказаних розмірах, а також суд визнав
необґрунтованими вимоги позивача щодо
перерахунку і виплати щомісячної
компенсації у розмірі 50% від
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Частиною 3 статті 54 Закону № 796-ХІІ
передбачено, що обчислення і
призначення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи із
заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

У відповідності до частини 1 статті 37
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року
№ 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Частиною 1 статті 52 Закону №796-ХІІ
передбачено, що щомісячна компенсація
в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Наведена редакція цих статтей є діючою
на момент виникнення спірних
правовідносин, оскільки зміни, внесені
до них підпунктами 14 та 15 пункту
28 розділу II Закону України від 28 грудня
2007 року № 107-VI, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
позову в частині виплати позивачеві
щомісячної компенсації суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
такі вимоги є необґрунтованими, і не
врахував, що зі змісту статті 52
Закону №796-ХІІ вбачається право
позивача на виплату щомісячної
компенсації у розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Вирішуючи спір в частині перерахунку
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
суд першої інстанції дійшов висновку
щодо відсутності підстав для
здійснення ОСОБА_4 такого перерахунку.
Однак, судом не витребувано доказів та
не досліджено належним чином усі
обставини справи, які мають значення
для прийняття законного та
обґрунтованого судового рішення,
зокрема, не встановлено згідно якого
закону і в якому розмірі отримував
пенсію померлий чоловік позивача, а
також чи відповідав цей розмір вимогам
чинного на той час законодавства.

Суд апеляційної інстанції на зазначені
порушення уваги не звернув та не
виправив їх.

У відповідності до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Приймаючи до уваги те, що судами першої
та апеляційної інстанцій порушено
норми права, які істотно вплинули на
повноту з'ясування фактичних обставин
справи, рішення підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати та вважати
доведеними обставини, які не були
встановлені судовими рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Придніпровського районного
суду міста Черкаси від 19
жовтня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2012 року - скасувати, а
справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі міста Черкаси
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії - направити до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.