Справа № К/9991/40600/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/40600/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі міста Одеси про зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, -
представника ОСОБА_4, на постанову
Апеляційного суду Одеської області від
20 червня 2011 року, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому, з урахуванням
уточнень, просила визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі міста Одеси, зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
їй пенсію по інвалідності і додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон
№ 796-XII), з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2005
року, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України на відповідний рік, та
починаючи з 1 січня 2006 року, виходячи з
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Київського районного суду
міста Одеси від 17 червня 2010 року позов
задоволено. Визнано незаконними дії
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси щодо
нарахування і виплати ОСОБА_4 як
інваліду ІІ групи та постраждалої
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії пенсії по інвалідності і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в частині застосування в
період з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2007
року мінімальної пенсії за віком,
встановленого постановами Кабінету
Міністрів України № 831 від 26 липня 1996
року та № 1 від 3 січня 2002 року, а також в
частині застосування в період з 1 січня
2008 року статтей 50, 54 Закону № 796-XII в
редакції Закону № 107-VІ від 28 грудня 2007
року. Зобов'язано відповідача провести
перерахунок пенсії ОСОБА_4 як інваліду
ІІ групи та постраждалої внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 1
категорії, з урахуванням її права на
пенсію по інвалідності у розмірі не
нижче 8 мінімальних пенсій за віком та
на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком за період з 1 січня 2000
року по 31 грудня 2005 року,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
законами України на відповідний рік, та
починаючи з 1 січня 2006 року, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком з
наступними її змінами згідно законів
України, з виплатою різниці між
перерахованим розміром пенсії та
фактично отриманим. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси при
перерахунку пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, керуватися розміром
мінімальної пенсії за віком, що
встановлюється виключно законами
України, та сплачувати ОСОБА_4 пенсію по
інвалідності, яка у всіх випадках не
може бути нижчою 8 мінімальних пенсій
за віком, та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Апеляційного суду Одеської
області від 20 червня 2011 року постанову
Київського районного суду міста Одеси
від 17 червня 2010 року скасовано,
прийнято нову постанову, якою позов
задоволено частково. Визнано
незаконними дії Управління Пенсійного
фонду України у Київському районі
міста Одеси в частині відмови ОСОБА_4 у
здійсненні перерахунку її пенсії по
інвалідності відповідно до правил
статтей 50, 54 Закону № 796-XII. Зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_4 державної і додаткової
пенсій як інваліду ІІ групи відповідно
до вимог статтей 50, 54 Закону № 796-XII,
виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій
за віком та 75% мінімальної пенсії за
віком, за періоди з 1 січня 2006 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 14
червня 2010 року, з урахуванням
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, представник
позивача звернувся з касаційною
скаргою, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить змінити постанову
Апеляційного суду Одеської області від
20 червня 2011 року та задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_4 має
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1
категорії, є інвалідом IІ групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у Київському
районі міста Одеси. До 1 січня 2006 року
ОСОБА_4 отримувала пенсію за віком,
призначену за її вибором. Постановою
Київського районного суду міста Одеси
від 26 січня 2011 року позивачеві
здійснено перерахунок державної та
додаткової пенсій за період з 14 червня
2010 року по 13 грудня 2010 року у
відповідності до вимог статтей 50, 54
Закону № 796-ХІІ.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Проте, пунктом 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2008 року, внесено
зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема: текст
статті 50 Закону викладено у такій
редакції: «Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи -
30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами»; текст
частин 3, 4 статті 54 замінено чотирма
частинами такого змісту: «У всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році: по I групі інвалідності - 220
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Пенсія в разі
втрати годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника;
на двох та більше непрацездатних
членів сім'ї - 100 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника,
визначеної згідно із зазначеною
статтею, що розподіляється між ними
рівними частками. До непрацездатних
членів сім'ї померлого годувальника
належать особи, зазначені у статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначається на момент
виплати пенсії згідно із законом про
Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами». У зв'язку
з цим частину п'яту визнано частиною
сьомою.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо
неконституційності підпунктів 12, 15
пункту 28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» вказані правові норми
втратили чинність і застосуванню не
підлягали.

Суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, що в період з 1 січня
2008 року по 22 травня 2008 року ОСОБА_4 не
мала права на отримання основної та
додаткової пенсій у розмірах 8
мінімальних пенсій за віком та 75%
мінімальної пенсії за віком,
відповідно, оскільки положення статтей
50, 54 Закону № 796-ХІІ були змінені.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що при визначенні
розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статтей 50, 54 Закону № 796-XII, а не
положення постанов Кабінету Міністрів
України, якими керувався відповідач,
оскільки такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058-ІV), іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси при
розгляді цієї справи як судом першої
інстанції, так і в апеляційному суді не
наполягало на застосуванні
встановленого частиною 2 статті 99 КАС
України строку для звернення до
адміністративного суду, як на підставу
для відмови у задоволенні
адміністративного позову.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду та
встановлених обставин справи, підстави
для призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Згідно частини 1 статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, - представника
ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської
області від 20 червня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі міста Одеси про зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.