Справа № 385/2039/14-а
Суддя: Ковальчук С. Я.
Дата ухвалення: 2014-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Гайворонський районний суд
Кіровоградської області
м.Гайворон, вул.Воровського, 3
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Справа № 385/2039/14-а
ПОСТАНОВА

30.12.2014 року Гайворонський районний суд
Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ковальчук С. Я.,

при секретарі Шевченко Л.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Гайвороні цивільну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до заступника начальника
Державної фінансової інспекції в
Кіровоградській області Шевельової
Т.В. про визнання протиправною та
скасування постанови про притягнення
до адміністративної відповідальності,
-

В С Т А Н О В И В :

До Гайворонського районного суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до
заступника начальника Державної
фінансової інспекції в
Кіровоградській області Шевельової
Т.В. на постанову у справі про
адміністративне правопорушення. В
позовній заяві зазначила, що 19
листопада 2014 року відповідачем
винесено постанову по справі про
адміністративне правопорушення якою
її притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.164-2 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу у розмірі 153 грн. Позивач
вказала, що відповідач не зважаючи на
її письмове клопотання про відкладення
розгляду справи, яке було надіслане
14.11.2014 року, розглянув справу у її
відсутності, порушивши право на
правову допомогу, подання клопотань,
подання доказів і заперечень. В зв' язку
з викладеним вважає, що винесена
відповідачем постанова є протиправною
та підлягає скасуванню.

Позивачка направила до суду заяву
про розгляд справи у її відсутності,
позов підтримала, попросить суд його
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася. Про час та місце розгляду
справи повідомлена своєчасно, належним
чином. Причини неявки відповідача суду
не відомі. Заперечень щодо позовної
заяви до суду не направила в зв'язку з
чим відповідно до ст.128 ч.4 КАС України
справа вирішується на підставі наявних
у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи суд вважає,
що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 19.11.2014 року
заступником начальника Державної
фінансової інспекції в
Кіровоградській області Шевельовою
Т.В. винесено постанову якою позивача
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.164-2 ч.1 КУпАП та
застосовано стягнення у виді штрафу у
розмірі 153 грн. З постанови вбачається,
що розгляд адміністративної справи
відбувся у відсутності ОСОБА_1, яка не
з'явилася, про місце та час розгляду
повідомлена належним чином.

З дослідженого в судовому засіданні
письмового клопотання про відкладення
розгляду справи (а.с.13, 14), вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до відповідача з
клопотанням про відкладення розгляду
справи в зв'язку з тим, що Гайворонською
міською радою подано позов до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду про оскарження
результатів ревізії та призначено
судове засідання на 03.12.2014 року. Однак,
відповідач дане клопотання залишив без
вирішення та 19.11.2014 року розглянув
справу по суті у відсутності позивача.

Відповідно до ст.268 КУпАП справа про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності. Під час відсутності
цієї особи справу може бути розглянуто
лише у випадках, коли є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Статтею 2 ч.3 п.9 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскаржень рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єктів
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно вимог ст.19 Конституції України,
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством, ст. 32
основного Закону України чітко
визначено про те, що ніхто не може
зазнавати втручання в його особисте і
сімейне життя, крім випадків,
передбачених Конституцією України, а
також ст.28 «Кожен має право на повагу до
його гідності» Конституції України
чітко визначено про те, що ніхто не може
бути підданий катуванню, жорстокому,
нелюдському або такому, що принижує
його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до вимог КАС України та
Конституції України ст.19 законодавцем
чітко зазначений правовий порядок в
Україні, який ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України та ст.28 Конституції
України, визначено про те, що кожен має
право на повагу до його гідності. Ніхто
не може бути підданий катуванню,
жорстокому, нелюдському або такому, що
принижує його гідність, поводженню чи
покаранню; ст.3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком;
ст.22 Конституції України визначено, що
права і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними.

Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані; також є непорушні вимоги
ст.ст. 32, 40, 55 Конституції України
гарантують захист прав і свобод людини
і громадян в Україні.

Відповідно до частини першої ст.55
Конституції України права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом, отже, держава зобов'язана
гарантувати кожному захист його прав і
свобод у судовому порядку: суд не може
відмовити у правосудді, якщо
громадянин України, вважає, що його
право і свобода або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод (пункт 1
резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 25
грудня 1997 року № 9-зп).

Згідно з частинами першою, другою
статті 24 Основного Закону України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом; не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Рівність та недопустимість
дискримінації особи є не тільки
конституційними принципами
національної правової системи України,
а й фундаментальними цінностями
світового співтовариства, на чому
наголошено у міжнародних правових
актах з питань захисту прав і свобод
людини і громадянина, зокрема у
Міжнародному пакті про громадянські і
політичні права 1966 року (статтях 14, 26),
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року (статті
14), Протоколі № 12 до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих
Україною та у Загальній декларації
прав людини 1948 року (статтях 1-2)

Гарантована Конституцією України
рівність усіх людей в їх правах і
свободах означає необхідність
забезпечення їм рівних правових
можливостей як матеріального, так і
процесуального характеру для
реалізації однакових за змістом та
обсягом прав і свобод. У правовій
державі звернення до суду є
універсальним механізмом захисту прав,
свобод та законних інтересів фізичних
і юридичних осіб.

Основними засадами судочинства є,
зокрема, законність, рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і в доведенні перед судом їх
переконливості (пункти 1, 2, 4 частини
третьої статті 129 Основного Закону
України).

Враховуючи викладене суд вважає, що
відповідачем не доведено дотримання
прав позивача, як особи яка
притягувалась до адміністративної
відповідальності, при прийнятті
відповідного рішення. Порушення прав
позивача полягає у залишенні без
будь-якого вирішення обгрунтованого
клопотання ОСОБА_1 про відкладення
розгляду справи та її розгляд у
відсутності особи, яка притягується до
адміністративної відповідальності,
яка заявила клопотання про відкладення
розгляду справи чим порушено її право
на захист. Викладене є порушенням ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка підлягає
застосуванню до даних правовідносин і
передбачає, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Судове рішення
проголошується публічно.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2,11, 158-163, 171-2 КАС України, ст.293
КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Постанову начальника Державної
фінансової інспекції в
Кіровоградській області Шевельової
Т.В. серії ДФ1 № 11-25-395/2014 від 19 листопада
2014 року про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.164-2 КУпАП та накладення стягнення
у виді штрафу у розмірі 153 грн.
скасувати, а провадження по справі
закрити.

Постанова суду по справі є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Суддя:
С. Я. Ковальчук

Дата документа 30.12.2014