Справа № К-39248/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К-39248/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Тракало В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами Міністерства
фінансів України та Державної судової
адміністрації України на по-станову
Донецького окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецької області, Державного
казначейства України, Головного
управління Державного казначейства
України в Донецькій області про
перерахунок та стягнення заробітної
плати,

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року позивач звернувся в
суд з вказаним адміністративним
позовом й зазначав, що в порушення
вимог законодавства йому як судді
Сніжнянського міського суду Донецької
області не в повному обсязі
виплачувалась заробітна плата, у
зв'язку з чим просив суд визнати
неправомірними дії відповідачів щодо
ненарахування та невиплати заробітної
плати відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865 за період з 03 грудня 2007 року по
квітень 2010 року; зобов'язати
відповідачів здійснити перерахунок
заробітної плати та виплатити різницю
між нарахованою та фактично виплаченою
заробітною платою за період з грудня 2007
року по травень 2010 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року, позов задоволено частково:
визнано незаконною бездіяльність
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області щодо неприйняття
заходів з повного фінансування
заробітної плати та грошового
утримання ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року з
розрахунку посадового окладу та
грошового забезпечення в розмірі 7,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат; зобов'язано
територіальне управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області здійснити перерахунок та
виплатити позивачу недоотриману
заробітну плату з урахуванням
підвищення мінімальної заробітної
плати відповідно до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік» та Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» з 19 серпня 2009
року з врахуванням фактично отриманих
сум; зобов'язано Міністерство фінансів
України профінансувати вказані
виплати. В задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство
фінансів України, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування зазначало, що судами не
враховано те, що законами України про
державний бюджет на відповідні роки
видатки на фінансування заробітної
плати суддів були передбачені в
повному обсязі. Відповідальність за
своєчасність, достовірність та зміст
поданих Міністерству фінансів України
бюджетних запитів, і фінансове
забезпечення діяльності кожного суду
несе головний розпорядник бюджетних
коштів - Державна судова адміністрація
України.

Державна судова адміністрація України
у касаційній скарзі просила скасувати
судові рішення та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 21 квітня 2006
року працював на посаді судді
Сніжнянського міського суду Донецької
області.

Посадові оклади позивача з 01 січня 2006
року були встановлені Постановою
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці суддів» від 03 вересня 2005 року № 865
та прив'язані до розміру мінімальної
заробітної плати й встановлені на
рівні 7,5 цих розмірів.

При цьому, після 01 січня 2006 року
нарахування посадового окладу
позивача здійснювалось з урахуванням
Постанови Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року №1243, якою
визначено, що розміри посадових
окладів встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плахи
перерахунок не проводиться.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач мав право на отримання
заробітної плати у відповідності зі
статтею 44 Закону України «Про статус
суддів» та постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865 «Про оплату праці суддів» з часу
набрання законної сили постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року у
справі №2/174, тобто з 19 серпня 2009 року, з
урахуванням підвищення мінімальної
заробітної плати.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 44
Закону України «Про статус суддів»
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

Частиною другою статті 44 Закону
України «Про статус суддів» в редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин, було
встановлено, що розміри посадових
окладів суддів встановлюються у
відсотковому відношенні до посадового
окладу Голови Верховного Суду України
і не можуть бути меншими від 50
відсотків його окладу. Посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.
Недотримання цього принципу є
порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати
не нижче від визначеної законом та
порушенням конституційних гарантій
щодо незалежності та недоторканності
суддів.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865, яка набрала чинності з 01
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року
визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року № 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№ 865 залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України «Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р.
№ 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду міста Києва
від 19 березня 2007 року була обов'язковою
з 03 грудня 2007 року (дати набрання нею
законної сили) до 01 січня 2012 року (дати
втрати чинності скасованої нею
постанови Кабміну), а постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року - з 19
серпня 2009 року (дати набрання нею
законної сили) до 13 квітня 2011 року, дати
її скасування постановою Вищого
адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного
суду міста Києва від 19 березня 2007 року
не може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим, аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року
постанова Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року № 865, постанова
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 та пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865»
від 31 грудня 2005 року № 1310 були визнані
незаконними постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року).

Обов'язковому виконанню підлягає
рішення суду, яке ухвалено відповідно
до вимог Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно з положеннями статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
нормативно-правовий акт може бути
визнаний адміністративним судом
незаконним або таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили,
між тим втрачає чинність він лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду про визнання такого
нормативно-правового акту нечинним.

У резолютивній частині постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року №1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03 вересня 2005 року № 865.

Рішення про визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 168 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову у випадку, якщо суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення.

Додаткова постанова у зазначеній
справі судом не приймалась.

Отже, оскільки вказані положення
постанов Кабінету Міністрів України,
будучи визнані судом незаконними,
нечинними не визнавались, тому
підлягали виконанню.

У зв'язку з викладеним вимоги позивача
про перерахунок заробітної плати та
інших виплат на підставі постанови
Печерського районного суду міста Києва
від 19 березня 2007 року та постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року
задоволенню не підлягають.

Обставини справи встановлені повно і
правильно, але суди попередніх
інстанцій порушили норми
матеріального права, що відповідно до
статті 229 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судових рішень і ухвалення
нового судового рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційні скарги Міністерства
фінансів України та Державної судової
адміністрації України задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року скасувати, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Тракало
/підпис/