Справа № 2а-165/09/1326
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/53752/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Білуга С.В., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій незаконними та
перерахунок грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року позивач звернулась до
суду із позовом про визнання дій
незаконним та зобов'язання провести
перерахунок різниці між допомогою по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та розміром
прожиткового мінімуму, що становить
5434,41 грн.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 22.05.2009р. позов
задоволено частково.

Зобов'язано Франківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку за
період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років. В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011р.
рішення суду першої інстанції
скасовано. Позов задоволено частково.

Зобов'язати Франківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати та виплатити
позивачу недоплачену суму допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 16.12.2007р. по
31.12.2007р., встановленої ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
встановленого ст. 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік». В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З такими рішенням апеляційного суду не
погодився відповідач, подав касаційну
скаргу, в якій посилається на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить скасувати постановлене
апеляційним судом рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що вона підлягає
задоволенню частково з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є матір'ю малолітньої дитини
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідно до
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» має право на
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку.

Задовольняючи позов частково за період
з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., суд першої
інстанції виходив із того, що згідно
частини 1 статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. визнано неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» в
частині обмеження розміру зазначеної
допомоги на 2007 рік.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково за період з 16.12.2007р. по 31.12.2007р.,
виходив з того, що позивач, яка
отримувала допомогу з січня 2007 року,
звернулась до суду з позовом 16.12.2008р.,
тобто з пропущенням річного строку
щодо частини позовних вимог,
клопотання про поновлення строку
звернення до суду не заявляла.
Відповідач у запереченнях на позов
наполягав на застосуванні статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Поряд з цим, ухвалюючи рішення по даній
справі судами не враховано, що позивач
працювала у товаристві з обмеженою
відповідальністю «Сонцевир», про що
свідчить наказ від 07.06.2006р. №4-К про
надання їй відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, а тому правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
повинні регулюватися не Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами.

Так судами в порушення вимог статті 159
КАС України належним чином не з'ясовано
обставини стосовно того, чи є позивач
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, чи ні, що має
значення для правильного вирішення
справи.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

В свою чергу підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд
відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, під час якого,
зокрема, відповідно до положення
статті 244-2 КАС України слід врахувати
постанову Верховного Суду України від
11.12.2012 у справі №21-300а12, прийняту за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 22.05.2009р. та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011р. у
даній справі - скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
С.В. Білуга

М.М. Заїка