Справа № 818/2704/14
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.Справа № 818/2704/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду в
м. Харкові адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 20.10.2014р. по справі № 818/2704/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Сумського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
16.09.2014 року № /48514 про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 58156,50 грн.,
в тому числі: 38771,00 грн. основного
платежу та 19385,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
ФОП ОСОБА_1 придбав у ТОВ "Автодом
Пассаж" автомобіль Renault Trafic VF1JLBUBCCY
вартістю (з ПДВ) 243000,00 грн., сума ПДВ -
40500,00 грн. по договору купівлі-продажу №
КР0430 від 20.12.2012 року. Позивач є фізичною
особою, яка здійснює діяльність,
віднесену законодавством до
підприємницької, зареєстрований у
встановленому порядку платником ПДВ. У
зв'язку з цим, при придбанні
транспортних засобів з метою їх
використання у власній господарській
діяльності у відповідності до вказаних
норм податкового законодавства
отримав право на віднесення сплачених
сум ПДВ до податкового кредиту.

Судом першої інстанції позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 16.09.2014 року
№/48514 про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 58156,50 грн., в
тому числі: 38771,00 грн. основного платежу
та 19385,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Відповідач, не погодившись із таким
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Представники сторін в судове засідання
не прибули, повідомлялись належним
чином.

Відповідно до вимог статті 197 КАС
України справу розглянуто в порядку
письмого провадження.

Згідно зі статтею 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач зареєстрований
як фізична особа-підприємець 21.06.2002
року та перебуває на податковому
обліку в Державній податковій
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, що підтверджується копією
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця (а.с.28),
копією свідоцтва платника єдиного
податку (а.с.30). Також позивач
зареєстрований платником податку на
додану вартість з 09.07.2002 року, що
підтверджується копією свідоцтва
платника ПДВ НОМЕР_1 від 06.03.2012 (а.с.29).

Колегією суддів встановлено, що між ФОП
ОСОБА_2 (покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Автодом
Пассаж" (продавець) було укладено
договір № КР0430 від 20.12.2012 року про
продаж автомобіля Renault Trafic VF1JLBUBCCY
вартістю (з ПДВ) 243000,00 грн., сума ПДВ -
40500,00 грн. (а.с.31,32). Стороною - покупцем
виступає фізична особа - підприємець
ОСОБА_2

Автомобіль було передано відповідно до
акту прийому-передачі від 23.01.2013 року
(а.с.33). Розрахунок проведений у
безготівковій формі за рахунок
кредитних коштів, отриманих у ПАТ
"Креді Агріколь Банк" та за рахунок
власних коштів, що підтверджується
платіжним дорученням №295 від 26.12.2012
року (а.с.39) та копією кредитного
договору №1/1317571 від 24.01.2013 року (а.с.40-47).

ТОВ "Автодом Пассаж" було видано
видаткову накладну № 467853 від 23.01.2013
року та податкову накладну №25 від
23.01.2013 року (а.с.37) на суму 243000,00 грн., у
тому числі ПДВ - 40500,00 грн. (а.с.36).

Вказаний автомобіль зареєстрований за
фізичною особою ОСОБА_1 (а.с.48).

17.02.2013 року ФОП ОСОБА_1 було подано до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за січень 2013 року, до якої було
включено, зокрема, сплачені суми ПДВ
при придбанні автомобіля Renault Trafic
(а.с.54-57).

Також з письмових пояснень позивача
колегією суддів встановлено, що
придбаний транспортний засіб
використовується у господарській
діяльності позивача (для закупівлі
сировини та матеріалів, комплектуючих
виробів, полуфабрикатів тощо).

Крім того в матеріалах справи
міститься наказ від 23.01.2013 року №8-ФОП
"Про закріплення відповідальних за
використання автомобіля в
господарській діяльності" (а.с.61).

Як зазначено в акті перевірки №
2946/18-19-17-01-17//151 від 18.08.2014 року
(а.с.5-13), оскільки автомобіль Renault Trafic
зареєстрований не за фізичною
особою-підприємцем і власником
автомобіля є фізична особа, то позивач
не мав права віднести до податкового
кредиту сплачені суми ПДВ при його
придбанні.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та порушує права
позивача, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, та складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку із придбанням або
виготовленням товарів та послуг,
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів, з метою
їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну);

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з абзацом "а" п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (послуг); або дата
отримання товарів (послуг), що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України).

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з вимогами ст. 51 Цивільного
кодексу України до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Цивільного
кодексу України фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу
України громадянин-підприємець
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім своїй майном, на яке відповідно до
закону може бути звернено стягнення.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що позивач є фізичною
особою, яка здійснює діяльність,
віднесену законодавством до
підприємницької, є платником ПДВ у
розумінні ст.ст.14, 180 Податкового
кодексу України, зареєстрований у
встановленому порядку платником ПДВ,
тому на нього повною мірою поширюються
правові норми, які визначають порядок
обчислення і сплати ПДВ, формування
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування сум ПДВ, у зв'язку з чим
при придбанні транспортних засобів з
метою їх використання у власній
господарській діяльності у повній
відповідності до вказаних норм
податкового законодавства отримав
право на віднесення сплачених сум ПДВ
до податкового кредиту та суми
податкового кредиту підтверджені
належним чином оформленими
документами.

Колегія суддів також зазначає, що
відповідно до пункту 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок та
моделей, причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
року за №1388, транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами. Транспортні засоби,
що належать фізичним особам -
підприємцям, реєструються за ними як за
фізичними особами.

Отже, норми податкового законодавства
України не обмежують право платника
податку на податковий кредит залежно
від суб'єктного складу сторін у
правовідносинах за договорами на
придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч.
і транспортних засобів та визначають
одинакові права та обов'язки як для
юридичних, так і для фізичних осіб,
платників податку (в тому числі і
фізичних осіб-підприємців).

Посилання податкового органу на той
факт, що ФОП ОСОБА_1 не має дозволеного
виду діяльності для надання послуг
пасажирського транспорту та не надав
товарно-транспортних накладних, які
могли б підтверджувати використання
зазначеного автомобіля у
господарській діяльності, колегія
суддів не бере до уваги, виходячи з
такого.

Згідно з п. 2 Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 лютого 2009 року
№ 207, із змінами та доповненнями, для
фізичної особи-підприємця, що здійснює
вантажні перевезення для власних
потреб необхідні: накладна або інший
документ, який підтверджує право
власності на вантаж; посвідчення на
право керування транспортним засобом
відповідної категорії; реєстраційний
документ на транспортний засіб або
інший засвідчений в установленому
порядку документ, що підтверджує право
керування, користування чи
розпорядження транспортним засобом;
талон про проходження державного
технічного огляду; поліс (сертифікат)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Зазначені документи надаються особам,
які уповноважені здійснювати контроль
на автомобільному транспорті та у
сфері безпеки дорожнього руху.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що для перевезення вантажів
для власних потреб фізична
особа-підприємець не зобов'язана
заповнювати товарно-транспортні
накладні та надавати їх для перевірки
податковим органам.

Всі інші документи, в тому числі:
податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки, договори, акти
приймання-передачі, платіжні
доручення, що підтверджують реальність
придбання зазначеного вище
транспортного засобу, були надані для
перевірки.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку з приводу того, що
податкове повідомлення-рішення від
16.09.2014 року № /48514 не відповідає
вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим воно підлягає
скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки викладена
правова позиція не є обґрунтованою та
підтвердженою матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 20.10.2014р. по
справі № 818/2704/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.