Справа № 2а-9131/12/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
Київ К/800/14260/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., за участю секретаря
Титенко М.П.,за участю представників
позивача:не
з'явився,відповідача:Дитиненко
Ю.А.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби

на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
31.10.2012

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2013

у справі № 2а-9131/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельна компанія
«Мегабуд»

до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 31.10.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2013,
задоволено позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-будівельна компанія
«Мегабуд» (надалі - позивач, ТОВ «ВБК
«Мегабуд») до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби (надалі - відповідач,
ДПІ у Київському районі м. Харкова
Харківської області ДПС) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 27.02.2012 №
та № .

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
31.10.2012 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2013 і відмовити у задоволенні
позову.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку ТОВ «ВБК
«Мегабуд» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 по
30.09.2011, за результатами якої 10.02.2012
складено акт № 446/235/30234797, яким
встановлено порушення:

- ч. 1 ст. 203, 215, п. 1 ст. 216, ст. 228
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(по правочинах, здійснених ТОВ «ВБК
«Мегабуд» з ТОВ «Промбуд-монтажінвест»
за березень, квітень, травень, червень,
липень, серпень та вересень 2011 року та з
ТОВ «БМУ «Бурспецбудмонтаж» за
вересень 2011 року);

- п. 2, п. 6 ст. 198 та п. 1 ст. 201 Податкового
кодексу України, а саме: занижено
податок на додану вартість у сумі 191 703,00
грн.;

- п. 1.25 ст. 1, абз. 4 пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 7.6 ст.
7 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(надалі - Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»),
п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 ст. 139, п. 150.1 ст. 150, п. 3
підрозділу 4 Розділу ХХ Перехідних
положень Податкового кодексу України,
а саме: занижено податок на прибуток у
сумі 716 465,00 грн., у т.ч.: за 2009 рік - 138 865,00
грн., за 2 квартал 2011 року - 37 045,00 грн., за 3
квартал 2011 року - 540 555,00 грн., зменшено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування за 1 квартал 2011 року у
сумі 23 500,00 грн.

27.02.2012 ДПІ у Київському районі м.
Харкова Харківської області ДПС
винесено податкові
повідомлення-рішення: № про
збільшення грошового зобов'язання з
ПДВ у загальному розмірі 231 538,00 грн.
(основний платіж - 191 703,00 грн., штрафні
санкції - 39 835,00 грн.), № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток у загальному
розмірі 750 181,00 грн. (основний платіж - 716
465,00 грн., штрафні санкції - 34 716,00 грн.).

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Стосовно порушення позивачем п. 7.6 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» суд вважає
необхідним зазначити.

Відповідно до пп. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в редакції, що була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин, платник податку веде
окремий податковий облік фінансових
результатів операцій з цінними
паперами (у тому числі іпотечними
сертифікатами участі, іпотечними
сертифікатами з фіксованою дохідністю
та сертифікатами фондів операцій з
нерухомістю) і деривативами у розрізі
окремих видів цінних паперів, а також
фондових та товарних деривативів. При
цьому, облік операцій з акціями
ведеться разом з іншими, ніж цінні
папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати
на придбання кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або деривативів такого
ж виду протягом такого звітного
періоду, від'ємний фінансовий
результат переноситься на зменшення
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами або деривативами
такого ж виду майбутніх звітних
періодів у порядку, визначеному
статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи
від продажу кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
отримані (нараховані) платником
податку, перевищують витрати, понесені
(нараховані) платником податку
внаслідок придбання цінних паперів або
деривативів такого ж виду протягом
такого звітного періоду (з урахуванням
від'ємного фінансового результату від
операцій з цінними паперами чи
деривативами такого ж виду минулих
періодів), прибуток включається до
складу валових доходів такого платника
податку за результатами такого
звітного періоду.

Підпунктом 7.6.2 п. 7.6 ст. 7 вищеназваного
Закону встановлено, що норми цього
пункту поширюються на платників
податку-торговців цінними паперами та
деривативами, а також на будь-яких
інших платників податку, які
здійснюють операції з торгівлі цінними
паперами чи деривативами. Те саме
стосується обліку операцій таких
платників податку з придбання або
продажу корпоративних прав, відмінних
від акцій.

Виходячи зі змісту пп. 7.6.3 п. 7.6 ст. 7
Закону, під терміном «витрати» слід
розуміти суму коштів або вартість
майна, сплачену (нараховану) платником
податку продавцю цінних паперів та
деривативів як компенсація їх
вартості.

Згідно пп.7.6.4 п.7.6 вказаної статті
Закону під терміном «доходи» слід
розуміти суму коштів або вартість
майна, отриману (нараховану) платником
податку від продажу, обміну або інших
способів відчуження цінних паперів та
деривативів, збільшену на вартість
будь-яких матеріальних цінностей чи
нематеріальних активів, які
передаються платнику податку в зв'язку
з таким продажем, обміном або
відчуженням.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час перевірки податковий орган дійшов
висновку, що позивачем помилково не
віднесено на збільшення доходу від
операцій з цінними паперами вартості
акцій, списаних платником податків на
виконання рішення ДКЦПФР про
скасування реєстрації випуску акцій.
Вчинення платником податків даного
порушення мало наслідком заниження
доходу за 2009 рік на 207 442,00 грн.

Водночас, колегія суддів погоджується
з висновком судів першої та
апеляційної інстанцій про те, що
оскільки операція із списання цінних
паперів призводить до зменшення
розміру активів платника податків за
відсутності будь-якої компенсації, то
така операція об'єктивно не здатна
спричинити виникнення доходу.

За таких обставин, висновок
податкового органу про помилкове
незбільшення доходу від операцій з
цінними паперами за рахунок вартості
акцій, списаних платником податків на
виконання рішення ДКЦПФР про
скасування реєстрації випуску акцій,
не знаходить свого підтвердження.

Колегія суддів погоджується також з
позицією судів попередніх інстанцій
щодо відсутності доказів порушення
позивачем п.1.25 ст.1, абз. 4 пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», з огляду на
наступне.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, під час
перевірки відповідач дійшов висновку,
що позивачем не віднесено на
збільшення доходу кредиторську
заборгованість по оплаті виданих
векселів, яка є безнадійною
заборгованістю в силу п.1.25 ст.1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств». Згідно з актом перевірки
від 10.02.2012 № 446/235/30234797 вчинення
платником податків даного порушення
мало наслідком заниження доходу за 1
квартал 2009 року на 348 018,00 грн.

Відповідно до вимог п.4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий дохід - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах.

Згідно пп. 4.1.6 п.4.1 ст.4 вказаного Закону
валовий дохід, зокрема, включає: доходи
з інших джерел, у тому числі, але не
виключно, у вигляді сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
вартості товарів (робіт, послуг),
безоплатно наданих платнику податку у
звітному періоді, крім їх надання
неприбутковим організаціям згідно з
пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у
межах таких операцій між платником
податку та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у частині четвертій статті 3
Закону України «Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу».

Підпунктом 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що платник
податку-покупець зобов'язаний
збільшити валові доходи на суму
непогашеної заборгованості (її
частини), визнаної у порядку досудового
врегулювання спорів або судом чи за
виконавчим написом нотаріуса, у
податковому періоді, на який припадає
перша з подій: а) або 90-й календарний
день від дня граничного строку
погашення такої заборгованості (її
частини), передбаченого договором або
визнаною претензією; б) або 30-й
календарний день від дня прийняття
рішення судом про визнання (стягнення)
такої заборгованості (її частини) або
вчинення нотаріусом виконавчого
напису.

Відповідно до абз.3 п.1.25 ст.1 вказаного
Закону безнадійна заборгованість -
заборгованість фізичної особи-суб'єкта
підприємницької діяльності або
юридичної особи, оголошених банкрутами
у порядку, встановленому законом, або
при їх ліквідації (зняття з реєстрації
як суб'єкта підприємницької
діяльності).

Підпунктом 1.22.1 цієї ж статті Закону
визначено, що безнадійна
заборгованість вважається
безповоротною фінансовою допомогою.

Згідно пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 вказаного Закону
суми безповоротної фінансової
допомоги, отримані платником податку у
звітному періоді, вартість товарів
(робіт, послуг), безоплатно наданих
платнику податку у звітному періоді,
підлягають включенню до складу валових
доходів підприємства.

Суди попередніх інстанцій доречно
зазначили, що відповідач не надав
доказів, які б засвідчували той факт, що
позивач видавав чи передавав векселі
суб'єктам господарювання, оголошеним
банкрутами або ліквідованим. За таких
обставин, колегія суддів погоджується
з висновком про необґрунтованість
посилань податкового органу на
порушення позивачем п.1.25 ст.1, абз. 4 пп.
4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Крім того, колегія суддів вважає
законним висновок судів першої та
апеляційної інстанцій про відсутність
в діях позивача порушення п. 150.1 ст. 150,
п. 3 підрозділу 4 Розділу ХХ Перехідних
положень Податкового кодексу України,
з урахуванням наступного.

Відповідно до акта перевірки
податковим органом встановлено, що
позивачем неправомірно віднесено на
збільшення від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток 2-3
кварталів 2011 р. показника від'ємного
значення, що утворилось до 01.01.2011 в сумі
23 500,00 грн.

Пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, що вступив в дію з
01.01.2011, визначено особливий порядок
застосування у 2011 році положень п.150.1
ст. 150 цього Кодексу з урахуванням
такого: якщо результатом розрахунку
об'єкта оподаткування платника податку
з числа резидентів за підсумками
першого кварталу 2011 року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
другого календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками другого, другого і третього
кварталів, другого-четвертого
кварталів 2011 року здійснюється з
урахуванням від'ємного значення,
отриманого платником податку за перший
квартал 2011 року, у складі витрат таких
податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Визначення об'єкта оподаткування за
перший квартал 2011 року здійснювалось
на підставі чинних до 1 квітня 2011 року
норм Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (надалі - Закон України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Пунктом 6.1 ст. 6 наведеного Закону було
визначено, якщо об'єкт оподаткування
платника податку з числа резидентів за
результатами податкового року має
від'ємне значення об'єкта
оподаткування (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

У 2010 році зазначена норма
застосовувалася з урахуванням п. 22.4 ст.
22 вказаного Закону.

Особливості, встановлені п. 22.4 ст. 22
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», полягали в
обмеженні врахування у складі валових
витрат у порядку статті 6 Закону сум
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток,
яке утворилося станом на 1 січня 2010
року. До складу валових витрат платника
податку на прибуток за III квартал 2010
року підлягало включенню лише 20
відсотків від'ємного значення, що
утворилося станом на 1 січня 2010 року.

Водночас, як передбачено абзацом 2 п. 22.4
ст. 22 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», у 2011 році сума
від'ємного значення, яка відповідно до
абзацу першого цього пункту не була
врахована у складі валових витрат, та
від'ємне значення об'єкта
оподаткування, яке виникло у 2010 році,
підлягають включенню до складу валових
витрат у порядку, встановленому
статтею 6 цього Закону, без обмежень,
встановлених цим пунктом. Отже, в 2011
році встановлені п.22.4 ст. 22 Закону
обмеження щодо можливості врахування
усієї суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток у
складі валових витрат не
застосовувалися. При цьому, прямо
передбачалося право врахувати у складі
валових витрат першого кварталу 2011
року всю суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування, що виникло у 2010
році.

Отже, розрахунок об'єкта оподаткування
за перший квартал 2011 року повинен був
здійснюватись з урахуванням у складі
валових витрат цього податкового
періоду всіх сум від'ємного значення,
що утворилися станом на 01 січня 2010 року,
а також протягом 2010 року.

На підставі п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України, якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками першого кварталу 2011 року є
від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат другого календарного
кварталу 2011 року.

Включення від'ємного значення об'єкта
оподаткування за підсумками першого
кварталу 2011 року до витрат другого, а не
першого кварталу звітного податкового
року, становить особливість
застосування у 2011 році норми п. 150.1 ст. 150
Податкового кодексу України.

За загальним правилом, установленим
нормою п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України, у разі якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками податкового року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Включення від'ємного значення
попередніх податкових періодів до
складу витрат не першого, а другого
кварталу звітного року, має місце лише
у 2011 році, оскільки розділ ІІІ
Податкового кодексу України набув
чинності з 1 квітня 2011 року, тобто
починаючи з другого кварталу 2011 року,
що зумовило особливості нормативного
регулювання цієї ситуації.

Таким чином, до складу валових витрат
другого календарного кварталу 2011 року
підлягає включенню сума від'ємного
значення об'єкта оподаткування за
перший квартал 2011 року, яка, в свою
чергу, розраховується з урахуванням у
складі валових витрат першого
календарного кварталу 2011 року сум
від'ємного значення, що утворилися
станом на 1 січня 2010 року, а також тих, що
виникли протягом 2010 року.

В подальшому, розрахунок об'єкта
оподаткування за наслідками другого,
другого і третього кварталів,
другого-четвертого кварталів 2011 року
здійснюється з урахуванням від'ємного
значення, отриманого платником податку
за перший квартал 2011 року, у складі
витрат таких податкових періодів
наростаючим підсумком до повного
погашення такого від'ємного значення.

При цьому, тлумачення абзацу третього
п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України в системному взаємозв'язку з
абзацом другим цього ж пункту дозволяє
дійти висновку про те, що наведене в цій
нормі поняття «від'ємне значення,
отримане в першому кварталі 2011 року» -
це від'ємне значення, отримане як
розрахунок значення об'єкта
оподаткування за перший квартал 2011
року на підставі норм чинного на час
проведення розрахунку законодавства.
Відповідний розрахунок передбачав
урахування у складі валових витрат
першого кварталу 2011 року також і сум
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за попередні податкові
періоди.

Ні Закон України «Про оподаткування
прибутку підприємств», ні Податковий
кодекс України не передбачають
можливості обмежити формування витрат
другого кварталу 2011 року лише тими
сумами від'ємного значення, які виникли
як результат діяльності саме першого
кварталу 2011 року, без урахування
непогашених наростаючим підсумком сум
від'ємного значення попередніх
податкових періодів. В іншому випадку,
таке обмеження суперечило б принципам
послідовності й безперервності
податкового та бухгалтерського обліку.

Таким чином, до складу витрат другого
календарного кварталу 2011 року підлягає
включенню від'ємне значення об'єкта
оподаткування за перший квартал 2011
року, при чому розрахунок суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за перший квартал 2011
року здійснюється з урахуванням без
будь-яких обмежень сум від'ємного
значення, що утворилися станом на 1
січня 2010 року, та тих, що виникли
протягом 2010 року, та які не були
погашені наростаючим підсумком
протягом попередніх звітних періодів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком судів
першої та апеляційної інстанцій про
відсутність правових підстав для
виокремлення з загального показника
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток 1
кварталу 2011 р., частки, виникнення якої
припадає на період 01.01.2011-31.03.2011, і
включення до податкової звітності з
податку на прибуток 2 кварталу 2011 р.
(півріччя 2011 року) саме цієї частки без
врахування показника від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток, утвореного
станом на 01.01.2011.

Стосовно висновку податкового органу
про порушення правил формування
податкового кредиту та витрат за
результатами господарських операцій
позивача із ТОВ «Промбуд-монтажінвест»
та ТОВ «БМУ «Бурспецбудмонтаж» у 2011
році, суд виходив з наступних позицій.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Кодексу право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас, згідно п. 198.3 ст. 198
Податкового Кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В пункті 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Кодексу не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит та витрати у зв'язку
з реальним придбанням товарів (робіт,
послуг) та на підставі відповідних
розрахункових, платіжних та інших
документів, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (генпідрядник) та ТОВ
«Промбуд-монтажінвест» (субпідрядник)
було укладено договори субпідряду від
02.03.2011 № 11/1, від 08.04.2011 № 27, від 04.05.2011 №
30/1, від 14.06.2011 № 39, № 40, № 41/1, від 30.06.2011 №
45/1, від 06.07.2011 № 46/1, від 02.08.2011 № 49, № 49/1,
від 18.08.2011 № 55/1, від 22.08.2011 № 57, № 57/1, № 58,
від 02.09.2011 № 60/1, від 30.09.2011 № 68 та № 69/1,
предметом яких є виконання
ремонтно-будівельних,
електромонтажних робіт на вказаних у
договорах об'єктах.

02.06.2011 між позивачем (генпідрядник) та
ТОВ «БМУ Бурспецбудмонтаж»
(субпідрядник) укладено договір
субпідряду № 55/1 на виконання робіт, за
адресою: м. Харків, житловий будинок по
вул. Механізаторській.

На підтвердження реальності
вищезазначених господарських
операцій, позивачем надано виписані
контрагентами податкові накладні,
копії проектно-кошторисної
документації, а саме: договірних цін,
локальних кошторисів, розрахунків
загальновиробничих витрат, відомостей
ресурсів, довідки про вартість
виконаних робіт, актів приймання
виконаних будівельних робіт, актів на
витрачені при виконанні робіт
матеріали, актів на передачу основних
та додаткових матеріалів тощо.

Податковий орган під час проведення
перевірки обґрунтовував власні
висновки про нікчемність угод,
укладених позивачем з ТОВ
«Промбуд-монтажінвест» та ТОВ «БМУ
«Бурспецбудмонтаж», на підставі актів
ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова та
ДПІ у Комінтернівському районі м.
Харкова від 30.06.2011 № 1475/23-03-05/36987611, від
11.10.2011 № 70/23-02-09/36987611, від 13.09.2011 №
12/23-02-09/36987611, від 07.10.2011 № 62/23-02-09/36987611,
від 20.10.2011 № 84/23-02-09/36987611, від 13.12.2011 №
249/23-02-9/36987611 та від 28.12.2011 № 2759/23-104/34466585,
якими встановлено, що у вказаних
суб'єктів господарювання виявлено
ознаки відсутності можливості
реального здійснення господарської
діяльності.

При цьому, відповідач не мав жодних
зауважень чи претензій до
правоздатності контрагентів позивача
та правомірності складання ними
первинних документів.

Висновки податкового органу про
відсутність у контрагентів можливості
здійснювати господарську діяльність
не є підставою для позбавлення
позивача права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість і витрат, оскільки це
не може вважатись підтвердженням
наявності мети ухилення від сплати
податків та отримання незаконної
податкової вигоди позивачем.

Отже, досліджені судами попередніх
інстанцій первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують рух активів
позивача та отримання ним реального
результату в процесі господарської
діяльності, тому колегія суддів вважає,
що ТОВ «ВБК «Мегабуд» правильно
сформувало податковий кредит з податку
на додану вартість та витрати
відповідних періодів за результатом
проведення господарських операцій із
вказаними контрагентами з дотриманням
вимог Податкового кодексу України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
не може погодитись із посиланнями на
нікчемність укладених позивачем
договорів, оскільки висновки про
наявність мети укладання правочину, що
порушує публічний порядок, може
зробити лише суд в межах кримінального
провадження, що має наслідком
винесення вироку суду щодо конкретних
суб'єктів та набуття чинності таким
вироком. Укладені між ТОВ «ВБК
«Мегабуд» та ТОВ
«Промбуд-монтажінвест» і ТОВ «БМУ
«Бурспецбудмонтаж» договори не
віднесено законом до нікчемних та
відсутні судові рішення про визнання
їх недійсними, відтак, наведене
свідчить про передчасність висновків
органу владних повноважень про
наявність в діях позивача при
укладанні договорів із зазначеними
суб'єктами господарювання ознак
порушення публічного порядку,
удаваності з метою приховання сплати
податків третіх осіб, отримання
податкової вигоди, порушення
конституційних прав, невідповідність
інтересам держави та суспільства.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення судів попередніх інстанцій
прийнято з дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права,
що доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 223,
224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 31.10.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.02.2013 у
справі № 2а-9131/12/2070 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна