Справа № К/9991/80587/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/80587/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в порядку письмового провадження
касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2010
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України, апеляційного суду
Хмельницької області, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Хмельницькій області
про визнання протиправними дій,

в с т а н о в
и л а :

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідачів. Просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідачів та стягнути з Державної
судової адміністрації України
заборгованість із заробітної плати за
період з 1 січня 2006 року в
розмірі 167248 грн. 00 крп., заборгованість
з виплати щомісячного грошового
утримання за вказаний період в сумі 138168
грн. 00 коп., компенсацію втрати частини
заробітної плати у зв"язку з порушенням
строків її виплати в сумі 64763 грн. 00 коп.,
зобов"язати Міністерство фінансів
України та Державне казначейство
України здійснити перерахування
вказаних коштів на користь Державної
судової адміністрації України для
проведення відповідних виплат.

Посилався на те, що всупереч діючому
законодавству заробітна плата
виплачувалась виходячи з 332 грн. 00 коп.
відповідно до пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року. Однак, цей пункт
скасовано судовим рішенням, яке
набрало законної сили.

Постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від 27
травня 2010 року позов задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність Державної судової
адміністрації України та Міністерства
фінансів України щодо неприйняття
заходів з повного фінансування
заробітної плати, матеріальної
допомоги та щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_4 з 19 серпня
2009 року по 1 травня 2010 року з розрахунку
посадового окладу в розмірі
мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом на момент
проведення виплат. Зобов'язано
Міністерство фінансів України
профінансувати вказані виплати.
Зобов'язати Державну судову
адміністрацію України виділити
апеляційному суду Хмельницької
області кошти для проведення виплати
недоплаченої ОСОБА_4 заробітної плати,
матеріальної допомоги, щомісячного
довічного грошового утримання та
компенсації за порушення строків їх
виплати за період з 19 серпня 2009 року по 1
травня 2010 року з урахуванням раніше
проведених виплат. Зобов'язано
апеляційний суд Хмельницької області
після отримання коштів провести
перерахунок та виплату ОСОБА_4
заробітної плати та матеріальної
допомоги, визначивши їх розмір з
урахуванням посадового окладу з
розрахунку мінімальної заробітної
плати, встановленої Законом на момент
проведення за період з 19
серпня 2009 року по 1 травня 2010 року.
Зобов'язано апеляційний суд
Хмельницької області донарахувати та
виплатити ОСОБА_4 щомісячне грошове
утримання з донарахованих сум
заробітної плати, компенсацію втрати
частини заробітної плати, матеріальної
допомоги та щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку із
порушенням строків їх виплати за
період з 19 серпня 2009 року по 1 травня 2010
року. В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року
скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нову постанову
про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування оскаржуваних судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 5
січня 1993 року по 1 лютого 2009
року працював суддею Хмельницького
міського (міськрайонного) суду, а з 2
лютого 2009 року по теперішній час працює
на посаді судді апеляційного суду
Хмельницької області. 12 грудня 2001 року
позивачу присвоєний другий
кваліфікаційний клас, а з 11 грудня 2005
року - довічне грошове утримання.

До 1 січня 2006 року посадовий оклад
позивача визначався згідно постанови
Кабінету Міністрів України «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, місцевого
самоврядування та їх виконавчих
органів, органів прокуратури, судів та
інших органів» від 13 грудня 1999 року №
2288 в сумі 430 грн., а з 1 січня 2006 року
встановлювався відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 3 вересня 2005 року
№ 865 на рівні 8,5 розмірів мінімальної
заробітної плати. При цьому,
нарахування посадового окладу
здійснювалося з урахуванням постанови
Кабінету Міністрів України «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
від 21 грудня 2005 року № 1243 виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. При підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
проводився.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що для обрахунку посадового
окладу позивача за спірні періоди
необхідно брати не встановлений
Кабінетом Міністрів України в
постанові № 1243 розмір мінімальної
заробітної плати у розмірі 332 грн., а
розмір мінімальної заробітної плати,
встановлений законами про Державний
бюджет України на відповідні роки.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Проте повністю погодитися з висновками
судів як першої, так і апеляційної
інстанцій не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки судів попередніх інстанцій
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин справи і не
ґрунтуються на законі.

Статус суддів, відповідно до пункту 14
частини першої статті 92 Конституції
України, визначається виключно
законами України.

Незалежність та недоторканність
суддів на час виникнення спірних
правовідносин гарантувалась нормами
Закону України "Про статус суддів".

Згідно статті 44 вказаного Закону
заробітна плата судді, як складова його
матеріального і соціально-побутового
забезпечення, є елементом статусу
судді. Вона складалась з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

Відповідно до частини четвертої статті
44 Закону України "Про статус суддів"
№ 2862-ХІІ суддям виплачується
щомісячна надбавка за вислугу років у
розмірах: при стажі роботи понад 3 роки -
10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону України "Про статус суддів" №
2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому
частини четвертої слова «загальної
суми щомісячного заробітку» замінено
словами «посадового окладу».

Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
Конституційний Суд України визнав
неконституційними низку положень
Закону України "Про статус суддів" №
107-VI, в тому числі й пункту 61 розділу II
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
№ 107-VI щодо внесення зазначених вище
змін.

Водночас пунктом 2-2 постанови Кабінету
Міністрів України "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865" установлено,
що суддям щомісяця виплачується
надбавка за вислугу років у відсотках
від посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас в
таких розмірах: при стажі роботи понад
три роки - 10 відсотків, понад п'ять років
- 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків.

Таким чином, Закон України "Про статус
суддів" № 2862-ХІІ і постанова Кабінету
Міністрів України "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року №
865 по-різному врегульовують питання
виплати суддям надбавки за вислугу
років.

За правилами частини четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За таких обставин, виходячи із
визначених в частині четвертій статті 9
КАС загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, в
частині визначення бази обчислення
надбавки за вислугу років слід
застосовувати положення Закону
України "Про статус суддів" №
2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не
підзаконний нормативний акт -
постанову Кабінету Міністрів України
"Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865".

Відповідно до підпункту1 пункту 2
розділу XII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» в редакції Закону
України «Про внесення змін до
Бюджетного кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України»,
визнано таким, що втратив чинність
Закон України «Про статус суддів», крім
статті 43, частин п'ятої - тринадцятої
статті 44, які втрачають чинність з 1
січня 2011 року, та частин
першої-четвертої статті 44, які
втрачають чинність з 1 січня 2012 року.

Таку правову позицію висловив
Верховний Суд України у постанові від 17
червня 2014 року (справа № 21-91а14).

Проте суд першої інстанції
вищенаведених вимог закону не врахував
та в порушення вимог ст. 159 КАС
України належним чином не уточнив
позовних вимог ОСОБА_4, не з'ясував чи
виплачувалась позивачу надбавка за
кваліфікаційний клас та в якому
розмірі. Суд апеляційної інстанції
зазначених помилок не виправив.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди першої та
апеляційної інстанцій порушили
вищенаведені норми процесуального
права, зокрема, статей 159, 162 КАС України,
що унеможливило встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для вирішення справи, а суд касаційної
інстанції в силу вимог ст. 220 КАС
України позбавлений можливості
встановлювати обставини справи,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не можуть залишатися без
змін та підлягають скасуванню на
підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2010
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 вересня 2011 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало
Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк З
оригіналом згідно