Справа № 2а/0370/1374/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року м. Київ
К/800/62002/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 29.05.2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013 року

у справі № 2а/0370/1374/12

за позовом Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медео-Захід»

про припинення юридичної особи,

встановив:

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Волинської області
Державної податкової служби
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медео-Захід» про
припинення юридичної особи.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 29.05.2012 року
у справі № 2а/0370/1374/12, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013 року,
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Медео-Захід»
зареєстроване виконавчим комітетом
Луцької міської ради 28.11.2007 року, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи та
довідкою з ЄДРПОУ.

Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи
місцезнаходження товариства м. Луцьк,
вул. 8-го Березня, 1, кімната 4/1.

Позивачем подавались запити до
податкової міліції на встановлення
місцезнаходження платника податків
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медео-Захід» за
зареєстрованим місцезнаходженням, за
результатами розгляду яких податковою
міліцією складено довідки про
встановлення фактичного
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків, які містять
інформацію, що на момент перевірки за
адресою реєстрації постійно діючого
виконавчого органу юридичної особи та
іншого органу чи особи уповноваженої
діяти без довіреності від імені
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медео-Захід» не
виявлено.

В результаті чого Луцькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Волинської області Державної
податкової служби надсилались
повідомлення державному реєстратору
про відсутність юридичної особи за
місцезнаходженням.

За таких обставин, податковий орган
прийшов до висновку щодо здійснення
відповідачем діяльності, що суперечить
його установчим документам , у зв'язку з
відсутністю товариства за
місцезнаходженням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій прийшли до
висновку щодо необґрунтованості вимог
позивача про припинення юридичної
особи відповідача.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій.

Підпунктом 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 Податкового
кодексу України передбачено, що
платник податків зобов'язаний
повідомляти контролюючі органи про
зміну місцезнаходження юридичної
особи та зміну місця проживання
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 20.1.12 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право у випадках, встановлених законом,
звертатися до суду щодо припинення
юридичної особи та припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем та/або про визнання
недійсними установчих (засновницьких)
документів суб'єктів господарювання.

Згідно з п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби в установленому законом порядку
мають право звертатися до суду про
винесення судового рішення щодо:
припинення юридичних осіб або
підприємницької діяльності фізичних
осіб-підприємців; відміни державної
реєстрації припинення юридичних осіб
або підприємницької діяльності
фізичних осіб-підприємців; скасування
державної реєстрації змін до
установчих документів.

Предмет позову, з яким органи державної
податкової служби можуть звертатися на
підставі пп. 20.1.12 п. 20.1 ст.20, п. 67.2 ст. 67
Податкового кодексу України, визначено
безпосередньо диспозиціями
розглядуваних правових норм та
розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини другої ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Звернення органів державної
податкової служби з позовами, що
передбачені, нормами п. 67.2 ст. 67
Податкового кодексу України, повинно
кореспондувати із покладеними на
податкові органи функціями.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
завданням органів державної
податкової служби є, зокрема,
здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Податковий контроль - це система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи
(п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу
України).

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що метою податкового контролю
є забезпечення правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання норм законодавства, що
контролюється органами державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
передбачено способи здійснення
податкового контролю, шляхом: ведення
обліку платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Таким чином, здійснення податковими
органами повноважень, передбачених
нормами п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу
України, повинно бути зумовлено
виконанням цими органами функцій щодо
податкового контролю.

Оскільки основною метою податкового
контролю є забезпечення належного
виконання податкових обов'язків щодо
визначення та сплати грошових
зобов'язань, звернення податкового
органу із позовом на підставі норм п. 67.2
ст. 67 Податкового кодексу України
повинно бути спрямоване на запобігання
та припинення податкових
правопорушень, які пов'язані із
неналежними визначенням та сплатою
грошових зобов'язань платником
податків або невиконанням ним інших
податкових обов'язків.

За таких обставин, звернення органу
державної податкової служби з позовом
про припинення підприємницької
діяльності платників податків має в
обов'язковому порядку узгоджуватися із
функціями податкового органу щодо
контролю за належним виконанням особою
податкових обов'язків.

З урахуванням викладеного, орган
державної податкової служби вправі
звертатися до адміністративного суду
із позовом, передбаченим нормами п. 67.2
ст. 67 Податкового кодексу України, лише
з метою запобігання та припинення
протиправної діяльності, яка
спрямована на невиконання платником
податків своїх податкових обов'язків.

Звернення органів державної
податкової служби із позовом на
підставі норм п. 67.2 ст. 67 Податкового
кодексу України з метою здійснення
податкового контролю в розрізі
забезпечення обліку платника податків
є таким, що узгоджується з функціями
податкових органів лише у тому разі,
коли таке звернення спрямоване на
запобігання податкових правопорушень
платника податків.

Таким чином, позов органу державної
податкової служби про припинення
юридичної особи може бути задоволено
лише у тому разі, коли податковий орган
доведе, що відсутність за
місцезнаходженням юридичної особи
призводить до порушення чинного
податкового законодавства.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
те, що в законі не передбачено право
позивача на звернення до суду з позовом
про припинення юридичної особи з
підстав відсутності юридичної особи за
її місцезнаходження та не може
слугувати доказом здійснення
діяльності, що суперечить установчим
документам.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
обґрунтовані рішення, які постановлені
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області
відхилити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 29.05.2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013 року
у справі № 2а/0370/1374/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук