Справа № 2а/1770/1218/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/3429/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 26.04.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2011 по
справі №2а/1770/1218/2011 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ливарно-механічний
завод «Ісполін» до Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 26.04.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2011,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ливарно-механічний
завод «Ісполін» (далі - ТОВ
«Ливарно-механічний завод «Ісполін»,
позивач) до Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області (далі - Дубенська
ОДПІ Рівненської області, відповідач)
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Дубенської ОДПІ
Рівненської області від 15.09.2010 №/0,
від 12.10.2010 №/1, від 29.12.2010 №/2.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Дубенська ОДПІ Рівненської області
29.12.2012 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 16.01.2012 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
26.04.2011 та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 07.12.2011, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема,
підпункту 4.1.6 пункту 4.1, статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», підпункту 4.2.9 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 13.08.2010 по
27.08.2010 уповноваженими особами
Дубенської ОДПІ Рівненської області
було проведено позапланову
документальну виїзну перевірку ТОВ
«Ливарно-механічний завод «Ісполін», з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.09.2007 по 01.08.2010, за
результатами якої контролюючим
органом складено акт №154/23/33522271 від
03.09.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пунктів 1.1, 1.6 статті 1,
пункту 2.1 статті 2, підпункту 3.1.3 пункту
3.1, пункту 3.2, пункту 3.4 статті 3,
підпунктів 4.2.1, 4.2.9 пункту 4.2 статті 4,
пункту 7.1 статті 7, підпунктів 8.1.1, 8.1.2
пункту 8.1 статті 8, підпункту «а» пункту
19.2 статті 19, підпункту «а» пункту 20.2
статті 20, підпункту «а» підпункту 20.3.1,
підпункту 20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а саме: не утримано та
не перераховано до бюджету податок з
доходів фізичних осіб у сумі 1513,06грн.
при виплаті працівнику ТОВ
«Ливарно-механічний завод «Ісполін» -
ОСОБА_1 дохід у вигляді додаткового
блага.

На підставі висновків викладених у
вказаному акті перевірки відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 15.09.2010
№/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
«податок з доходів фізичних осіб» у
загальному розмірі 4539,18грн., з яких
1513,06грн. - за основним платежем та
3026,12грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За наслідками адміністративного
оскарження, скарги ТОВ
«Ливарно-механічний завод «Ісполін»
залишено без задоволення, а вказане
податкове зобов'язання - без змін, та
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.10.2010
№/1 та від 29.12.2010 №/2.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору.

Відповідно до підпункту 4.2.9 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включається дохід, отриманий
платником податку від його працедавця
як додаткове благо.

Додаткові блага - це кошти, матеріальні
чи нематеріальні цінності, послуги,
інші види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку його
працедавцем (самозайнятою особою), якщо
такий дохід не є заробітною платою чи
виплатою, відшкодуванням чи
компенсацією за цивільно-правовими
угодами, укладеними з таким платником
податку.

Таким чином, як додаткові блага мають
розглядатися виплати, які мають
пільговий характер, містять істотний
особистий елемент та надання яких
особі не пов'язане з виконуваною ним
працею, а проводиться на будь-якій
іншій підставі (пункт 1.1 статті 1 цього
Закону).

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті
8 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 11.05.2009 та 14.05.2009 між ТОВ
«Ливарно-механічний завод «Ісполін»
(позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник)
укладено договори №1 та №2 про зворотню
безвідсоткову позику. Пунктом 2.2
кожного з вказаних договорів
визначено, що позика надається на
зворотній і безпроцентній основі, а
пунктом 5.2 - що договір діє до моменту
його остаточного виконання.

Згідно умов договору №1 позикодавець
надає зворотню безвідсоткову позику
позичальнику в розмірі 80000,00грн. на
визначений строк - до 11.05.2010; згідно умов
договору №2 позикодавець надає
зворотню безвідсоткову позику
позичальнику в розмірі 80000,00грн. на
визначений строк - до 14.05.2010.

На виконання вищевказаних договорів
позивач надав безвідсоткову зворотню
позику ОСОБА_1, зокрема, у травні 2009 року
у розмірі 125000,00грн., про що свідчать
видаткові касові ордери від 27.05.2009 №79,
від 28.05.2009 №80, від 29.05.2009 №81 та у червні
2009 року у розмірі 35000,00грн., про що
свідчать видаткові касові ордери від
02.06.2009 №83 та 05.06.2009 №84, копії яких наявні
в матеріалах справи.

Враховуючи встановлені судами першої
та апеляційної інстанцій обставини,
надання ОСОБА_1 грошових коштів в
розмірі 16000,00грн. на умовах
поворотності не є додатковим благом у
розумінні Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб».

Доводи податкового органу про те, що
зазначена сума грошових коштів є
додатковим благом з огляду на те, що за
користування коштами не передбачено
сплату відсотків є необґрунтованим,
оскільки відповідно до цивільного
законодавства, позика, може надаватися
як під відсотки так і безвідсотково.

Враховуючи зазначене, у ТОВ
«Ливарно-механічний завод «Ісполін» не
було обов'язку утримувати та
перераховувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб з позики наданої
позичальнику, а тому висновки судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності податкових
повідомлень-рішень від 15.09.2010 №/0,
від 12.10.2010 №/1, від 29.12.2010 №/2 є
правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Дубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 26.04.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2011 по
справі №2а/1770/1218/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв