Справа № 2-а-15276/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:Гудзюк І.В.
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді:
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42 на постанову
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 28 грудня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації, Міністерства
праці та соціальної політики України,
Міністерства фінансів України про
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 грудня 2011 року в
задоволенні вимог даного позову
відмовлено.

Позивачі не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернулися з апеляційною
скаргою, в якій зазначають, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просять скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити їх позов в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачі є учасниками бойових дій, що
підтверджується відповідними копіями
посвідчень, що містяться в матеріалах
даної справи, у зв'язку із чим мають
право на пільги, встановлені
законодавством України для цієї
категорії громадян, зокрема на щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком, передбаченої ст. 15 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Як свідчать матеріали даної справи,
позивачам було виплачено щорічну
одноразову грошову допомогу в
наступних розмірах: в 2007 році - 280 грн., в
2008 році - 310 грн.

Крім цього, ОСОБА_21 як матері загиблого
в Афганістані сина, виплачено щорічну
одноразову грошову допомогу в
наступному розмірі: в 2007 році - 150 грн., в
2008 році - 310 грн.

За твердженням позивачів, розмір
отриманої ними допомоги є значно
нижчим від розміру, визначеного
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», що в подальшому стало
підставою для їх звернення до суду з
даним позовом, з метою захисту
порушених прав та законних інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку про
безпідставність заявлених позивачами
вимог в частині зобов'язання
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня за 2005-2008
роки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 5 ст.ст. 12, 15 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), щорічно до 5
травня учасникам бойових дій, а також
батькам та дружинам, загиблих
військовослужбовців, виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Згідно із Законом України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» від
19.12.2006 № 489-V, дію Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» щодо
розміру виплат щорічної разової
грошової допомоги зупинено на 2007 рік.

Статтею 29 цього Закону установлено
нові розміри виплат такої допомоги:
інвалідам війни І групи 450 гривень,
інвалідам війни ІІ групи 360 гривень,
інвалідам війни ІІІ групи 300 гривень;
учасникам бойових дій та колишнім
неповнолітнім в'язням концентраційних
таборів, гетто, інших місць примусового
тримання, а також дітям, які народилися
у зазначених місцях примусового
тримання їх батьків, 280 гривень; особам,
які мають особливі заслуги перед
Батьківщиною, 450 гривень; членам сімей
загиблих та дружинам (чоловікам)
померлих учасників бойових дій і
учасників війни і жертв нацистських
переслідувань, визнаних за життя
інвалідами, 150 гривень; учасникам війни
та колишнім в'язням концентраційних
таборів, гетто, інших місць примусового
тримання, особам, які були насильно
вивезені на примусові роботи, дітям
партизанів, підпільників, інших
учасників боротьби з
націонал-соціалістським режимом у тилу
ворога 55 гривень.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, положення
статті 29 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним).

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 № 107-VI внесено зміни до
законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань», якими визначено, що
розмір разової грошової допомоги, яка
виплачується особам, на яких
поширюється дія цих законів, щорічно до
5 травня, визначається Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, установлених законом про
Державний бюджет України.

Розміри виплати разової грошової
допомоги до 5 травня у 2008 році
встановлено постановою Кабінету
Міністрів України від 12.03.2008 № 183 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується у 2008 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни,
внесені до законів України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» згідно із
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Що стосується правомірності дій
органів праці та соціального захисту
населення в частині виплати щорічної
грошової допомоги до 5 травня за 2007-2008
роки, колегія суддів виходить з
наступного.

Рішення Конституційного Суду України
про визнання змін, внесених Законами
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» та «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
до законів України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», щодо
визначення розмірів щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня такими, що
не відповідають Конституції України,
були прийняті 09.07.2007 та 22.05.2008.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно в періоди з 01.01.2007 до 08.07.2007, з
01.01.2008 до 21.05.2008 закони України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
чинними та підлягали виконанню, а
органи, уповноважені на здійснення цих
виплат, у цей час діяли на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Із дати прийняття рішень
Конституційним Судом України особи
мають право на виплату допомоги до 5
травня у розмірах, визначених законами
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань».

Статтею 171 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено
право осіб, які не отримали разової
грошової допомоги до 5 травня,
звернутися за нею та отримати її до 30
вересня відповідного року, в якому
здійснюється виплата допомоги.

Із системного аналізу зазначених
нормативних актів випливає, що право на
отримання щорічної одноразової
допомоги до 5 травня у розмірах,
установлених законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», мають
особи, які взагалі не отримали її з
різних причин до 5 травня, у разі їх
звернення за отриманням такої допомоги
після поновлення дії норм цих законів у
зв'язку з визнанням неконституційними
змін до них, у строк до 30 вересня
відповідного року.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачі отримали допомогу за 2007-2008
роки передбачену Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» до 05 травня 2008
року, тобто до прийняття рішення
Конституційним Судом України, а відтак,
підстави для задоволення позовів за
2007-2008 роки відсутні.

Доказів, які б спростовували вказані
вище обставини, матеріали даної справи
не містять.

Крім того, частина друга статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачала, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюються з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої статті 100 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається із заперечень на позовну
заяву, відповідач наполягав на
пропущенні строку звернення позивачів
із позовними вимогами за період з 2005
року по квітень 2007 року, а відтак,
колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позову за вказаний період.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42 - залишити без
задоволення.

Постанову Смілянського міськрайонного
суду Черкаської області від 28 грудня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.