Справа № 445/21/14-а
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/53520/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Черпака Ю.К.,

секретар Мороз Ю.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на ухвалу Золочівського
районного суду Львівської області від
23 січня 2014 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2014 року у справі за заявою
відділу Державної виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції про зміну способу виконання
судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Золочівського районного
суду Львівської області від 20 грудня 2011
року зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Золочівському районі
Львівської області провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни ОСОБА_2 за період
з 28 січня по 18 червня 2011 року включно, у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з врахуванням частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та із врахуванням
виплачених їй сум за цей період.

09 січня 2014 року відділом Державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції подано до
суду заяву про зміну способу виконання
рішення шляхом «стягнення з управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на користь ОСОБА_2 до пенсії як
дитині війни за період з 28 січня по 18
червня 2011 року включно, відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з врахуванням
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та із врахуванням
виплачених їй сум за цей період, що
становить 839,45 грн.

Ухвалою Золочівського районного суду
Львівської області від 23 січня 2014 року
заяву задоволено. Змінено спосіб
виконання постанови Золочівського
районного суду Львівської області від
20 грудня 2011 року стягнувши з управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області на користь ОСОБА_2 підвищення
до пенсії у розмірі 839,45 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області залишено без задоволення, а
ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області від 23 січня 2014 року -
без змін.

Не погоджуючись із судовим рішенням
першої та апеляційної інстанцій
відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить скасувати оскаржувані
судове рішення та ухвалити нове про
відмову у задоволенні заяви.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 14 КАС України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Золочівського районного
суду Львівської області від 20 грудня 2011
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2,
у тому числі й стосовно зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 28 січня по 18 червня 2011
року включно, у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
врахуванням частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та із
врахуванням виплачених їй сум за цей
період.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Золочівського районного суду
Львівської області від 20 грудня 2011 року
та синтез наведених процесуальних
норм дають підстави зробити висновок
про те, що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є позовними
вимогами як обраним судом видом
захисту порушених прав позивача, які
суд задовольнив.

За таких обставин заявник просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує,
що "захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення
суду першої інстанції свідчить про те,
що суд першої інстанції, змінюючи
спосіб виконання постанови суду,
фактично змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Цього також не врахував суд
апеляційної інстанції під час
перегляду в апеляційному порядку
ухвали суду першої інстанції.

Вирішення питання про стягнення
коштів як заборгованості невиплаченої
пенсії, яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини справи судом апеляційної
інстанції встановлені повно й
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалює нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 231, 254, 263
КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області задовольнити.

Ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області від 23 січня 2014 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2014 року скасувати.

У задоволенні заяви відділу Державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції про зміну
способу виконання судового рішення
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.В. Ліпський

Судді:
С.В. Головчук

Ю.К. Черпак