Справа № 804/5365/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р. Справа № 804/5365/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді - Неклеса О.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Кривому Розі про зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
(далі - УПФУ в Саксаганському районі,
позивач) звернулось до суду з позовом
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Кривому Розі (далі - відповідач), в якому
просить:

- стягнути з Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України у м. Кривого Розі
витрати на виплату і доставку пенсії
громадянам настанням нещасного
випадку у яких сталося на території
колишнього СРСР та країн СНД за
листопад 2013 року, січень, лютий та
березень 2014 року у сумі 3 004,76 грн.;

- стягнути з Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України у м. Кривого Розі
витрати на виплату допомоги на
поховання за період з 01.11.2013 року по
30.11.2013 року у сумі 253, 31
грн.;

- стягнути з Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України у м. Кривого Розі
витрати на виплату і доставку пенсій
громадянам які на момент втрати
годувальника не на їх утриманні, а
згодом втратили джерело засобів до
існування в сумі за листопад 2013 року,
січень, лютий та березень 2013 року у сумі
1 330, 75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
нормами Законів України «Про пенсійне
забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а також Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання та пенсій, пов'язаних з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-4/4,
передбачено відшкодування
відповідачем витрат, пов'язаних з
виплатою пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які отримали каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СРСР та на території
України, витрат на виплату та доставку
пенсії по втраті годувальника,
громадянам які на момент втрати
годувальника не були на їх утримані, а
згодом втратили джерело засобів
існування та витрат на виплату
допомоги на поховання, а також виплата
пенсії у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював виходячи із суми щомісячних
страхових виплат і пенсії, які
одержував потерпілий на день смерті. В
порушення вказаних
нормативно-правових актів відповідач
відмовився приймати суми коштів, що
підлягають відшкодуванню, що зумовило
звернення позивача до суду з даним
адміністративним позовом.
Заборгованість з відшкодування
вказаних витрат відповідачем перед
УПФУ в Саксаганському районі становить
4588, 82 грн., в добровільному порядку
відповідачем не погашена. Від
представника позивача надійшло
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження,
представник позивача позовні вимоги
підтримав.

Представником відповідача подано до
суду письмові заперечення проти
позову, в яких зазначено про незгоду з
позовними вимогами в повному обсязі. В
обґрунтування своєї позиції
відповідач зазначив, у своїх вимогах
позивач спирається на Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання та пенсій, пов'язаних з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-4/4,
але цей нормативно-правовий акт не
встановлює права та обов'язки по
взаєморозрахункам, а встановлює
процедуру погодження тих виплачених
позивачем сум, котрі будуть
використані Фондами позивача та
відповідача при взаєморозрахунках.
Відповідачем вказано, що правові
підстави для виплати ним витрат на
виплату і доставку пенсії громадянам,
настання нещасного випадку яких
сталось на території колишнього СРСР
та країни СНД, відсутні, оскільки
потерпілі, які отримали каліцтво поза
межами України і переїхали на постійне
місце проживання не є застрахованими в
Україні і за них не сплачувались
страхові внески до фонду соціального
страхування. Щодо позовних вимог про
стягнення з відповідача витрат на
виплату допомоги на поховання,
відповідач зазначав про
суперечливість даних вимог положенням
законодавства, оскільки в матеріалах
справи відсутні акти розслідування та
інші документи на підставі яких
пенсійний фонд робив такі виплати,
відсутні акти МСЕК про встановлення
причинного зв'язку (встановлення, що
смерть настала внаслідок виробничої
травми або професійного захворювання).
Поряд з цим, надані позивачем в якості
доказів копії свідоцтв про смерть осіб
не можуть слугувати доказом зв'язку з
нещасними випадком або професійним
захворюванням, належним доказам є акт
обласної МСЕК про причинний зв'язок.
Щодо позовної вимоги про стягнення
пенсії громадянам які на момент втрати
годувальника не були на їх утриманні, а
згодом втратили джерело засобів до
існування відповідач зазначав, що ці
виплати не передбачено Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) та
суперечать ст. 33 даного Закону.
Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ст. 128 КАС України
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши письмові докази по справі,
проаналізувавши чинне законодавство,
суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що УПФУ в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
протягом листопада 2013 року, січня,
лютого та березня 2014 року проведено
виплату і доставку пенсії громадянам
настанням нещасного випадку у яких
сталося на території колишнього СРСР
та країн СНД в сумі 3 004, 76 грн., виплату
допомоги на поховання за період з 01.11.2013
року по 30.11.2013 року у сумі 253,31 грн.;
виплату і доставку пенсій громадянам
які на момент втрати годувальника не
були на їх утриманні, а згодом втратили
джерело засобів до існування в сумі за
листопад 2013 року, січень, лютий та
березень 2013 року у сумі 1 330, 75 грн.

Стосовно вимоги про стягнення витрат,
понесених позивачем внаслідок виплати
і доставки пенсії громадянам у зв'язку
з настанням нещасного випадку який
стався на території колишнього СРСР та
країн СНД протягом листопада 2013 року,
січня, лютого та березня 2014 року у сумі 3
004, 76 грн. суд зазначає наступне.

Відмова у відшкодування витрат
зазначеним особам мотивована
настанням нещасного випадку на
території колишнього СРСР та країн СНД,
що на думку відповідача не є підставою
для відшкодування сум виплачених
пенсій по інвалідності, оскільки
потерпілі не є застрахованими за
законодавством України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць
Співдружності Незалежним Держав у
галузі пенсійного забезпечення,
підписаної в м. Москві 13 березня 1992
року, пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць цієї Угоди та членів
їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

У ст. 3 зазначеної Угоди встановлено, що
всі витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за Угодою,
несе держава, яка його надає. За змістом
наведеної норми взаємні розрахунки між
державами можуть провадитися лише на
підставі двохсторонніх договорів.

Викладене свідчить про те, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України. Він також має
відшкодовувати витрати в разі виплати
такої пенсії органами Пенсійного фонду
України.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (ст. 4 Основ у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до п. 4 ст. 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та
щомісячна цільова грошова допомога на
проживання є наслідком страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону №
1105-XIV, яка визначає перелік соціальних
послуг та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплене ч. 2 ст. 24
Закону № 1105-XIV, відповідно до пункту 5
якої, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Статтею 81 Закону України від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон №
1788-ХІІ) визначено, що призначення та
виплата пенсій, у тому числі пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
ПФУ.

Механізм відшкодування Фондом витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, визначено Порядком.

Згідно з п. 4 Порядку, відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Закону № 1105-XIV, Закону №
1788-ХІІта інших нормативно-правових
актів, а саме: сума основного розміру
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
допомога надавалася пенсіонеру, який
одержував вищезазначену пенсію;
допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і
доставки зазначених пенсій.

Таким чином, витрати, понесені
Управлінням ПФУ у зв'язку із виплатою
та доставкою пенсій по інвалідності
від трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР)
підлягають відшкодуванню за рахунок
Відділення Фонду як належного
страховика від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Аналогічна позиція також викладена у
постановах Верховного Суду України у
постановах від 20.03.2007 р. (справа №
21-1087во06), від 12.06.2012 р. № 21-165а12, від 23.04.2013
р. (справа № 21-108а13) та 21.05.2013 р. (справа
№ 21-129а13), від 04.06.2013 р. (справа № 21-150а13),
12.11.2013 р. (справа № 21-394а13), в ухвалі
Вищого адміністративного суду від
25.06.2014 р.(справа № К/9991/38568/11).

Пункт 7 Порядку не врегульовує спірні
відносини, які виникли у цій справі,
оскільки встановлене ним правило та
механізм взаєморозрахунків на
централізованому рівні між Фондом та
ПФУ розраховані на відсутність спору
та реалізуються за наслідками
попередньо здійснених згідно з
пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за
особовими справами потерпілих,
складання актів таких звірок,
узгодження й подання відповідних
довідок.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду є постійно діючим виконавчим
органом правління Фонду, проводить
свою діяльність від імені Фонду у межах
та в порядку, що визначаються його
статутом і Положенням про виконавчу
дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
організовує та забезпечує виконання
рішень правління Фонду, робочими
органами виконавчої дирекції Фонду є,
зокрема, її відділення в районах і
містах обласного значення. Робочі
органи виконавчої дирекції Фонду є
юридичними особами, мають самостійні
кошториси, печатку із зображенням
Державного Герба України та своїм
найменуванням.

Згідно з п. 15 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 1 березня 2001
року № 121/2001 (чинного на час виникнення
спірних відносин) ПФУ здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління ПФУ в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві, Севастополі, та управління ПФУ в
районах, містах і районах у містах.

З огляду на викладене, вимоги УПФУ про
відшкодування відповідачем витрат
понесених у зв'язку з виплатою та
доставкою пенсії за період з 01.11.2013 року
по 30.11.2013 року та період 01.01.2014 року по
31.03.2014 року у розмірі 3004, 76 грн. пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання які настали на території
країн СНД, відповідають змісту його
прав як робочого органу ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року № 15, крім іншого,
визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Подібна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
21.05.2013 року (справа № 21-129а13) та від 04.06.2013
р. (справа № 21-150а13).

Щодо позовної вимоги про стягнення
витрати на виплату допомоги на
поховання за період з 01.11.2013 року по
30.11.2013 року у сумі 253, 31 грн. суд зазначає
наступне.

Відділення Фонду відмовилося приймати
до заліку та відшкодовувати виплачені
Управлінням ПФУ суми на поховання
громадян, які отримували пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві.

У статті 25 Закону № 16/98-ВР перелічені
види соціальних послуг і матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням. Усі
види страхування, крім медичного,
включають в себе допомогу на поховання.
Так, зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1105-XIV
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (далі -
Фонд) зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку він у встановленому законом
порядку повинен, зокрема, своєчасно та
в повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини 8 статті 34 Закону
№ 1105-XIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (далі -
Порядок), затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 11 липня
2001 року № 826, регулює питання
відшкодування Фондом таких витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку).

Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34
Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону №
16/98-ВР, частини 2 статті 24 Закону № 1105-XIV
вбачається: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика та
відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити, що положення пункту 4
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року № 376/7697, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону № 1105-XIV. Так, зокрема,
стаття 21 цього Закону пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду зі
смертю працівника, а не з отриманням
померлим, який не працював, зазначеної
вище пенсії.

Оскільки, висновків відповідних
медичних закладів, які підтверджують
наявність причинного зв'язку між
смертю потерпілого (застрахованої
особи) з одержаним ними каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, як це
передбачено ст. 34 Закону № 1105,
Управлінням ПФУ не надано, суд доходить
висновку про відсутність правових
підстав для відшкодування понесених
витрат на поховання інвалідів за
рахунок Відділення Фонду та
відсутність підстав для задоволення
вказаної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про стягнення
витрат на виплату і доставку пенсій
громадянам, які на момент втрати
годувальника не були на їх утриманні, а
згодом втратили джерело засобів до
існування за листопад 2013 року, січень,
лютий, березень 2014 року в сумі 1330, 75 грн.,
суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 33 Закону № 1105 у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом д пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є: 1) діти, які не досягли 16
років; діти з 16 до 18 років, які не
працюють, або старші за цей вік, але
через вади фізичного або розумового
розвитку самі не спроможні заробляти;
діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55
років, і чоловіки, які досягли 60 років,
якщо вони не працюють; 3) інваліди -
члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; 4) неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право. Право на одержання
страхових виплат у разі смерті
потерпілого мають також дружина
(чоловік) або один з батьків померлого
чи інший член сім'ї, якщо він не працює
та доглядає дітей, братів, сестер або
онуків потерпілого, які не досягли
8-річного віку. Пенсія у разі смерті
годувальника призначається і
виплачується згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом д п. 1 ч. 1 ст.21 Закону
№ 1105 у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

За ст. 37 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" № 1788-ХІІ від 5 листопада
1991 року (далі - Закон № 1788), право на
пенсію в разі втрати годувальника
мають непрацездатні члени сім'ї
померлого годувальника, які були на
його утриманні (стаття 38). Батьки і
чоловік (дружина) померлого, які не були
на його утриманні, також мають право на
пенсію, якщо згодом втратили джерело
засобів до існування. Непрацездатними
членами сім'ї вважаються: а) діти, брати,
сестри й онуки, які не досягли 18 років
або старші цього віку, якщо вони стали
інвалідами до досягнення 18 років, при
цьому брати, сестри й онуки - за умови,
якщо вони не мають працездатних
батьків; б) батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55
років; в) один з батьків, або чоловік
(дружина), або дід, бабуся, брат чи
сестра, незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона)
зайнятий доглядом за дітьми, братами,
сестрами чи онуками померлого
годувальника, які не досягли 8 років, і
не працює; г) дід і бабуся - в разі
відсутності осіб, які за законом
зобов'язані їх утримувати. Вихованці,
учні, студенти, курсанти, слухачі,
стажисти мають право на пенсію в разі
втрати годувальника до закінчення
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23-річного віку.

Закон № 1105 набув законної сили з 1
квітня 2001 року, а Закон №1788 - з 17 грудня
1991 року, тобто має місце дія
однопредметних законодавчих норм
рівної ієрархії, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, тому застосуванню підлягає
той закон, що прийнятий пізніше, тим
більше, що саме з введенням Закону № 1105
страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків - некомерційна
самоврядна організація, що діє на
підставі статуту, який затверджується
її правлінням (стаття 15 закону).

Крім того, причинний зв'язок смерті
годувальника з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має бути
встановлений МСЕК у відповідності до
Інструкції про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 р. N 606,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 2 грудня 2005 р. за N 1455/11735.
Згідно пунктів 2.1, 2.2 вказаної
Інструкції перелік МСЕК, на які
покладаються функції щодо
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затверджується відповідним наказом
Міністерства охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим, управлінь
охорони здоров'я обласних,
Севастопольської міської і Головного
управління охорони здоров'я та
медичного забезпечення Київської
міської державних адміністрацій. Для
розгляду причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України "Про
охорону праці" (набув законної сили з 24
листопада 1992 року).

Таким чином вимога позивача щодо
відшкодування витрат по особам, які
мають право на пенсію по втраті
годувальника ґрунтується на вимогах
закону.

Виходячи з наведених вище норм, суд
доходить висновку про правомірність
вимоги щодо стягнення з відповідача
витрат на виплату і доставку пенсій
громадянам які на момент втрати
годувальника не були на їх утримані, а
згодом втратили джерело засобів до
існування за період за листопад 2013
року, січень, лютий та березень 2013 року
у сумі 1 330, 75 грн.

За таких підстав, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
м. Кривому Розі на користь
Управління Пенсійного Фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
витрати на виплату і доставку пенсії
громадянам настанням нещасного
випадку у яких сталося на території
колишнього СРСР та країн СНД за
листопад 2013 року , січень, лютий та
березень 2014 року у сумі 3 004 (три тисячі
чотири) грн. 76 коп.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
м. Кривому Розі на користь
Управління Пенсійного Фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
витрати на виплату і доставку пенсій
громадянам які на момент втрати
годувальника не були на їх утриманні, а
згодом втратили джерело засобів до
існування в сумі за листопад 2013 року,
січень, лютий та березень 2013 року у сумі
1 330 (одна тисяча триста тридцять) грн. 75
коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Суддя О.М. Неклеса