Справа № 752/7907/14-а
Суддя: Пасинок В. С.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/7907/14-а
Провадження №: 2-а/752/593/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Пасинок В.С.,

за участю секретаря - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва, третя
особа: державне підприємство
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» про
визнання неправомірними та скасування
рішень, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2012 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
визнати неправомірними та скасувати
рішення відповідача, оформлені
протоколами № 75 від 16.02.2012 року та № 237
від 18.03.2012 року (а.с. 1-4).

В ході розгляду справи представник
позивача уточнив свої вимоги та
остаточно просив суд визнати
протиправними та скасувати рішення
Комісії Управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва по вирішенню питань, пов'язаних з
призначенням, перерахунком, виплатою
пенсії та допомоги на поховання,
списання сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними в
управлінні, від 16.02.2012 року, оформлене
протоколом № 75 про переведення ОСОБА_1
з наукової пенсії на пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та від 18.03.2012 року,
оформлене протоколом № 237 про
утримання з ОСОБА_1 переплати в сумі 154
676,92 грн., яка виникла у зв'язку із
перерахунком пенсії (а.с. 65-66).

Заявлені вимоги мотивував тим, що ним
було повністю дотримано умов,
необхідних для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
наукову і науково-технічну
діяльність», а саме: здійснено
звернення за призначенням пенсії після
звільнення з посади наукового
(науково-педагогічного) працівника, а з
боку відповідача здійснено невірне
тлумачення норм зазначеного закону,
через що порушені його права, які він
змушений захищати в судовому порядку.

В судовому засіданні представник
позивача та третьої особи повністю
підтримав позов з урахуванням уточнень
та його обґрунтування. Просив суд
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, прийнявши до уваги їх доводи,
викладені в позовні заяві.

Представники відповідача проти
заявлених вимог заперечували в повному
обсязі. Зазначили про те, що дії
управління та прийняті ним рішення
відповідають усім вимогам
законодавства України, прийняті в
межах компетенції останнього, в той час
як з боку позивача мала місце
недобросовісна поведінка, оскільки ним
при зверненні задля призначення пенсії
відповідно до положень Закону України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» були подані недостовірні
відомості, зокрема, про те, що він
звільнений з посади наукового
працівника, хоча такого звільнення не
було. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні його вимог, прийнявши при
цьому до уваги позицію сторони
відповідача, викладену в наявних в
матеріалах справи письмових
запереченнях (а.с. 81-83).

Заслухавши представника позивача та
третьої особи, представників
відповідача, розглянувши подані
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено та не заперчено
сторонами у справі, що 16.04.2003 року
позивача на підставі поданої ним заяви
та доданих до неї документів, зокрема,
копії трудової книжки, наказу № 15-л від
14.04.2003 року та довідки ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» №
40-01-127 від 16.04.2003 року, відповідно до яких
останній з 17.06.1987 року працював на
посаді директора ДП «Науково-дослідний
та конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» й
15.04.2003 року звільнений із займаної
посади за власним бажанням у зв»язу із
виходом на пенсію за віком, було
переведено з пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення» та призначено
йому пенсію за віком відповідно до
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» (а.с. 29,
67-68).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в ході її розгляду, що
також не заперечувалось сторонами,
28.04.2006 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києві із
заявою про проведення перерахунку
призначеної йому наукової пенсії, до
якої додав копію трудової книжки, з
якої вбачається, що він з 25.04.2003 року
прийнятий на роботу до ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» на
посаду директора на умовах контракту
згідно наказу № 19-л від 25.04.2003 року, та
довідку ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» №
40-01-108, відповідно до якої він з 21.04.2003
року згідно наказу № 19-л від 25.04.2003 року
працює на посаді директора (а.с. 69-70).

В ході розгляду справи також
встановлено, що 10.10.2011 року ОСОБА_1 знову
звернувся до Управління Пенсійного
фонду України в Голосіївському районі
м. Києві із заявою про проведення
перерахунку пенсії, до якої додав копію
трудової книжки, з якої вбачається, що
він з 16.04.2003 року прийнятий на роботу до
ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» на
посаду директора на умовах контракту
згідно наказу № 19-л від 25.04.2003 року, та
довідку ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» №
40-01-108, відповідно до якої він з 16.04.2003
року згідно наказу № 19-л від 25.04.2003 року
працює на посаді директора (а.с. 71-72).

Згідно акту № 9 від 14.02.2012 року про
результати перевірки достовірності
довідки про підтвердження стажу
наукової роботи, виданої для
призначення наукової пенсії
громадянину ОСОБА_1, складеного
головним спеціалістом відділу
призначення та перерахунків
спеціальних пенсій УПФ України в
Голосіївському районі м. Києва
Мартинчук К.Г., останній згідно наказу
№ 19-л від 25.04.2003 року призначений з
16.04.2003 року на посаду директора
інституту на умовах контракту (а.с. 73-74).

Як вбачається з матеріалів справи,
протоколом № 75 від 16.02.2012 року
оформлено рішення управління, прийняте
на засіданні комісії по вирішенню
питань, пов'язаних з призначенням,
перерахунком, виплатою пенсій, про
переведення ОСОБА_1 з 16.04.2003 року на
пенсію за віком відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», так як
згідно записів трудової книжки
останнього та довідки ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» № 316
від 10.10.2001 року він з 16.04.2003 року був
зарахований на посаду директора
інституту на умовах контракту, про що
позивача було повідомлено листом від
16.02.2012 року (а.с. 26).

Протоколом № 237 від 18.03.2003 року
оформлено рішення комісії про
утримання з ОСОБА_1 переплату в розмірі
154 676,92 грн., яка виникла у зв'язку із
неправомірним призначенням пенсії (а.с.
27).

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилався на те, що
постановлене відповідачем рішення,
оформлене протоколом № 75 від 16.02.2012
року, є передчасним, оскільки при його
прийнятті останнім не з'ясовано всі
обставини та невірно застосовано
законодавство про пенсійне
забезпечення. Зокрема, на думку
позивача, управлінням не прийнято до
уваги факти про те, що працював він на
посаді директора інституту з 25.04.2003
року, про що свідчить наказ по
підприємству № 15-л від 25.04.2003 року та
табель обліку робочого часу, а також
проігноровано вимоги ч. 9 ст. 24 Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність», котра
передбачає право осіб на призначення
пенсії відповідно до цього Закону, які
на момент звернення за призначенням
пенсії працюють на будь-яких посадах на
підприємствах, в установах,
організаціях усіх форм власності та
мають стаж наукової роботи,
передбачений частиною четвертою цієї
статті.

З приводу рішення, оформленого
протоколом № 237 від 18.03.2012 року,
зазначив про те, що сума в розмірі 154 676,92
грн. є необґрунтованою, оскільки
відповідачем не взято до уваги те, що 50%
останньої становлять кошти ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства»,
сплачені ним відповідно до вимог
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» з
отриманого прибутку.

Однак, суд критично оцінює вказані
твердження сторони позивача, через що
не приймає їх до уваги, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Згідно ст. 6 зазначеного Закону особам,
які мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону звернення за
призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію.

Згідно ч. ч. 7, 9 ст. 24 Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» в редакції від 22.03.2003 року
пенсія науковим (науково-педагогічним)
працівникам відповідно до цього Закону
призначається за умови звернення за
призначенням пенсії та після
звільнення з посади наукового
(науково-педагогічного) працівника.
Право на призначення пенсії відповідно
до цього Закону поширюється також і на
осіб, які на момент звернення за
призначенням пенсії працюють на
будь-яких посадах на підприємствах, в
установах, організаціях усіх форм
власності та мають стаж наукової
роботи, передбачений частиною
четвертою цієї статті.

Згідно ч. 8 зазначеної статті Закону в
редакції від 22.03.2003 року пенсіонерам,
які після призначення пенсії
відповідно до цього Закону працювали
за контрактом на посадах наукових
(науково-педагогічних) працівників на
державних підприємствах, в установах,
організаціях не менш як два роки і мали
більш високий заробіток, ніж той, з
якого було обчислено пенсію,
встановлюється за їх заявою новий
розмір пенсії виходячи з більш
високого заробітку за два роки підряд
після призначення пенсії відповідно до
частини п'ятої цієї статті.

Аналіз зазначених положень Закону дає
суду підстави для висновку про те, що
вихід на пенсію працівника саме як
наукового працівника, а не на пенсію за
віком, означає призначення йому пенсії
в розмірі, визначеному Законом України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність», за умови подальшого
звільнення з посади наукового
працівника.

Згідно із листом Міністерства праці та
соціальної політики України від 26.12.2003
року № 06/1-4/200 за трудовим договором
працівника приймають на роботу
(посаду), включену до штату
підприємства, для виконання певної
роботи (певних функцій) за конкретною
кваліфікацією, професією, посадою.
Працівникові гарантується заробітна
плата, встановлені трудовим
законодавством гарантії, пільги,
компенсації тощо.

Відповідно до вказаного листа
цивільно-правовий договір - це угода
між громадянином і організацією
(підприємством тощо) на виконання
першим певної роботи (а саме: договір
підряду, договір доручення тощо),
предметом якого є надання певного
результату праці, але за цього виду
договору не виникають трудові
відносини, на які поширюється трудове
законодавство, що не вважається
працевлаштуванням.

Згідно ст. 21 КЗпП України та Положення
про порядок укладання контракту з
керівником підприємства, що є у
державній власності, при найманні на
роботу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 203 від
19.03.1993 року, в редакції від 26.03.2003 року
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін,
умови матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору можуть
встановлюватись угодою сторін.

Відповідно до статті 4 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про управління
майном, що є у загальнодержавній
власності» наймання на роботу
керівника підприємства, що є у
державній власності, здійснюється
шляхом укладання з ним контракту.

Контракт може бути укладений на термін
від 1 до 5 років.

Наймання на роботу керівника
підприємства, що є у державній
власності, здійснюється відповідними
міністерствами або іншими
підвідомчими Кабінету Міністрів
України органами виконавчої влади .

Контракт з керівником підприємства
укладається за попереднім погодженням
з органом, до номенклатурної групи
якого належить ця посада, згідно з
пунктом 2 цієї постанови.

Розгляд матеріалів і прийняття рішення
про погодження контракту здійснюється
у місячний строк з дня подання
відповідних матеріалів.

У разі порушення зазначеного строку
орган управління майном приймає
рішення з цього питання без погодження.

З керівником підприємства, раніше
обраним чи призначеним на посаду, також
укладається або переукладається
контракт.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України
контракт укладається в письмовій формі
у 2-х примірниках, які зберігаються у
кожної із сторін і мають однакову
юридичну силу.

Контракт набуває чинності з моменту
його підписання сторонами, якщо інше не
передбачено умовами контракту, і може
бути змінений тільки за угодою сторін у
письмовій формі.

Контракт є підставою для видання
наказу (розпорядження) про призначення
керівника на посаду (наймання на
роботу) з дня, встановленого за угодою
сторін у контракті.

Так, в матеріалах справи на аркушах №№
32-38 міститься контракт з керівником
підприємства, що є у державні власності
- директором ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» від
16.04.2003 року, укладений між Державним
комітетом України з питань
житлово-комунального господарства та
ОСОБА_1

Зі змісту останнього вбачається, що
укладений він на термін з 16.04.2003 року до
16.04.2004 року, підписаний обома сторонами
та погоджений головою Солом'янської
районної державної адміністрації. За
умовами останнього визначено коло прав
та обов'язків позивача, визначено
порядок виплати йому заробітної плати
та гарантовано інші визначені
законодавством виплати тощо, вирішено
питання про розірвання контракту.

Як вбачається також з матеріалів
справи, на підставі вказаного
контракту, а також заяви ОСОБА_1,
останнього наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства №
76-к від 16.04.2003 року призначено з 16.04.2003
року на посаду директора ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» (а.с.
31).

Наказом ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» № 19-л
від 25.04.2003 року ОСОБА_1 на підставі
наказу Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства № 76-к від 16.04.2003 року та
контракту від 16.04.2003 року назначено на
посаду директора інституту з 16.04.2003
року (а.с. 30).

Відповідно до копії трудової книжки
позивача, оформленої в порядку,
визначеному Інструкцією про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої спільним наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України та
Міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29.07.1993 року,
позивач у справі 15.04.2003 року звільнений
з посади директора ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у
зв'язку із виходом на пенсію за віком, а
вже 16.04.2003 року прийнятий на посаду
директора інституту на умовах
контракту (а.с. 67, 71).

Згідно ч. 1 ст. 22-1 Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» посадами наукових
працівників наукових установ та
організацій (їх філіалів, відділень
тощо) є, зокрема, керівник (президент,
генеральний директор, генеральний
конструктор, директор, начальник).

Отже, з огляду на викладене, суд
приходить до висновку про те, на момент
звернення за призначенням пенсії
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» ОСОБА_1 перебував із ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» у
трудових відносинах, оскільки
контрактом були визначені його права
та обов'язки, відповідальність сторін,
умови матеріального забезпечення і
організації праці працівника, зокрема,
йому була гарантована заробітна плата,
встановлені трудовим законодавством
гарантії, пільги, компенсації тощо,
умови розірвання договору позивач
тощо, були здійснені відповідні записи
в трудову книжку позивача.

Отже, позивач станом на 16.04.2003 року мав
статус не тільки «працевлаштованого» у
розумінні Кодексу законів про працю
України, а й працевлаштованого саме на
наукову, а не на будь-яку посаду в ДП
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства».

Вказаного сторона позивача в ході
розгляду справи не спростувала.

Отже, на думку суду, на момент звернення
за призначенням пенсії відповідно до
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» позивач
був працюючою особою, з посади
наукового працівника, що є однією з
двох умов для призначення пенсії саме
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність», звільнений не був,
відомостей відповідачу про те, що на
момент призначення наукової пенсії
продовжує трудову діяльність на умовах
контракту, не надавав, через що йому
Управлінням Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м.Києва у
відповідності до вимог законодавства
України була призначена пенсія
відповідно до Закону України «Про
наукову та науково-технічну
діяльність» як непрацюючому
пенсіонеру, звільненому з посади
наукового працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсіонери
зобов'язані повідомляти органу, що
призначає пенсії, про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати. У разі
невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 103 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» суми пенсії,
надміру виплачені пенсіонерові
внаслідок зловживань з його боку (в
результаті подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміну у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до п. 3 Порядку
відшкодування коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
та списання сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними до
стягнення, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду України від
21.03.2003 року №6-4, повернення коштів,
надміру виплачених за призначеннями
пенсії, проводиться відповідно до ст. 103
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у випадках виявлення
подання громадянами недостовірних
відомостей про заробітну плату чи
інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного
подання відомостей про зміну у складі
сім'ї тощо. Суми пенсії, надміру
виплачені пенсіонерові внаслідок
зловживань з його боку, стягуються на
підставі рішень органу, що призначає
пенсії.

З наведених норм вбачається, що
повернення пенсіонером суми пенсій,
виплаченої надміру може відбуватися за
наявності однієї із двох підстав,
зокрема, внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про те, що рішення
відповідача, оформлені протоколами № 75
від 16.02.2012 року та № 237 від 18.03.2012 року, є
обґрунтованим та не порушують прав
ОСОБА_1, оскільки відповідачем була
проведена додаткова перевірка з метою
встановлення достовірності довідки
про підтвердження стажу наукової
роботи позивача, в ході якої було
виявлено розбіжності в даних, поданих
до управління задля призначення
наукової пенсії та її наступного
перерахунку, та при прийнятті спірних
рішень вірно встановив факт надміру
сплаченої ОСОБА_1 наукової пенсії
внаслідок надання ним недостовірних
даних.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямовано це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Невідповідності оскаржуваних рішень
відповідача зазначеному положенню
закону судом не встановлено, а доказів
на підтвердження зворотного в
розпорядження суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов до
висновку про те, що адміністративний
позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню в
повному обсязі.

При цьому суд вважає такими, що не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи, посилання позивача на
початок ним роботи на посаді директора
інституту лише з 25.04.2003 року - дня видачі
наказу № 15-л, оскільки в судовому
засіданні сторона позивача на питання
суду зазначила про те, що контракт
ОСОБА_1 підписав лише 15.05.2003 року, про що
у суду дані відсутні, коли його
погодила Солом'янська районна державна
адміністрація, в той же час також на
питання суду вказавши на те, що ОСОБА_1
працював після призначення наукової
пенсії з 25.04.2003 року та отримав
заробітну плату як директор інституту
за квітень 2003 року.

Не спростовує вказаного вище, на думку
суду, й наявний на аркуші справи № 39
табель обліку робочого часу за квітень
2003 року, оскільки останній не є
належним доказом з точки зору положень
ст. ст. 69-70 КАС України, так як не
завірений в установленому законом
порядку, й, крім того, та у суду відсутні
будь-які дані про осіб, якими він
складений, їх статус в інституті та
характер відносин, що існує між ними та
ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства», через
що суд позбавлений можливості
визначити компетентність та
об'єктивність зазначених ними даних.

Вказану позицію сторони позивача суд
розцінює як суперечливий спосіб
захисту ним своїх інтересів та спробу
доведення своєї позиції, спрямовані на
уникнення настання для нього
негативних наслідків, тому до уваги її
не приймає та оцінює критично.

Посилання сторони позивача на те, що
він не міг знати про дані, які містяться
у довідках № 40-01-108 від 28.04.2006 року та №
316 від 10.10.2011 року, а також у двох
вкладишах до трудової книжки ОСОБА_1,
оскільки вказане не входило до його
компетенції, також не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи з
огляду на те, що, по-перше, обов'язок
пенсіонера повідомляти органу, що
призначає пенсії, про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати, визначено прямо
нормами закону, зокрема, ст. 102 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а,
по-друге, позивачеві було достовірно
відомо про наявність контракту про
призначення його на посаду директора
інституту, про строк дії зазначеного
контракту, а також про накази щодо його
призначення, що позивачем та його
представником в судовому засіданні
також не заперечено.

Вказівка представника позивача на
невірне визначення відповідачем у
протоколі № 75 від 16.02.2012 року редакції
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність», на думку
суду, не впливає загалом на
правомірність прийнятого ним рішення
про переведення позивача на пенсію за
віком відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування » в межах його
компетенції та не спростовує підстав
для його прийняття.

Щодо доводів позивача про те, що
визначена відповідачем заборгованість
в розмірі 154 676,92 грн. не має належного
обґрунтування, оскільки відповідачем
при прийнятті рішення про стягнення з
ОСОБА_1 вказаних коштів не врахованого
того, що 50% вказаної суми становлять
кошти ДП «Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства»,
сплачені останнім за рахунок отриманих
прибутків, то останні перед судом не
доведені. У суду відсутні будь-які
підстави для сумніву в здійснених
відповідачем розрахунках. Вказане
твердження позивача, на думку суду, є
лише припущенням, висловленим,
знову-таки, з метою захисту своїх
інтересів.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В контексті наведеного суд зазначає, що
під час розгляду справи позивач не
навів жодних обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
визначеної відповідачем суми коштів.
При цьому, під час розгляду справи
відповідач не навів жодних обставин та
доказів, які б свідчили про
достовірність поданих ним відповідачу
відомостей, необхідних для призначення
та проведення перерахунку пенсії за
віком відповідно до Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність».

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
судовий збір стягненню з відповідача
не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
ч. 3 ст. 2, ст. ст. 7-11, 69-71, 160, 61-163, 167, 185-186КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва, третя
особа: державне підприємство
«Науково-дослідний та
конструкторсько-технологічний
інститут міського господарства» про
визнання неправомірними та скасування
рішень - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
адміністративного апеляційного суду
через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя
В.С. Пасинок