Справа № 6/207, 2а-1787/08
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/53968/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.06.2008 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.08.2012 р.

у справі №6/207 (2а-1787/08)

за позовом Спільного підприємства
«Каштан Петролеум ЛТД»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва

про визнання нечинними рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Спільне підприємство «Каштан
Петролеум ЛТД» (далі-позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
(далі-відповідач) про визнання
нечинними рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.06.2008 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.08.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
нечинними рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 17.10.2007
р. №/0; від 03.12.2007 р. №/1; від
25.02.2008 р. №/2; від 17.10.2007 р. №/0;
від 03.12.2007 р. №/1; від 25.02.2008 р.
№/2, а також стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
510,00 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2004 р. по
31.03.2007 р., про що складено акт від 05.10.2007
р. №4026/23-4/23703371, яким, зокрема,
встановлено порушення позивачем вимог:

ст.2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», що виразилося у неотриманні
послуг від нерезидента «The Hyde Trust»
(Великобританія) по угоді від 17.02.1996 р.
№б/н у загальній сумі 26 400,00 дол. США, у
результаті чого донарахована пеня у
розмірі 0,3 відсотка від суми
неотриманих послуг;

п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю», що
виразилося у неподанні декларацій про
валютні цінності, доходи та майно, що
належить резиденту України і перебуває
за її межами, станом на 01.01.2005 р., 01.04.2005
р., 01.07.2005 р., 01.10.2005 р., 01.01.2006 р., 01.04.2006 р.,
01.07.2006 р., 01.10.2006 р., 01.01.2007 р., 01.04.2007 р.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято рішення
від 17.10.2007 р. №/0, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 530,00 грн. та №/0,
яким застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 134 132,00 грн.

У порядку адміністративного
узгодження вказаних рішень
контролюючим органом прийнято рішення
від 03.12.2007 р. №/1 та №/1, від
25.02.2008 р. №/2 та №/2,
аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Статтею 2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», у редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
визначено, що імпортні операції
резидентів, які здійснюються на умовах
відстрочення поставки, в разі, коли
таке відстрочення перевищує 90
календарних днів з моменту здійснення
авансового платежу або виставлення
векселя на користь постачальника
продукції (робіт, послуг), що
імпортується, потребують
індивідуальної ліцензії Національного
банку України.

Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» порушення
резидентами строків повернення
валютної виручки або строків поставки
товару, передбачених статтями 1 і 2
цього Закону, тягне за собою стягнення
пені за кожний день прострочення у
розмірі 0,3 відсотка від суми
неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та Компанією «The Hyde Trust»
(Великобританія) укладено контракт від
17.02.1997 р., за умовами якого сторони
домовилися про передачу прав на 12
телефонних номерів/ліній, які були
встановлені по вул.Івана Франка, 6 у
м.Києві. Загальна вартість ліній
становить 26 400 дол. США.

Оплата по Контракту була здійснена
позивачем 01.04.1997 р. у розмірі 26 400 дол.
США. За умовами контракту права на
лінії переходять до позивача після
повної їх оплати.

Утім, в порушення ст. 2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» позивачем не
отримано послуги від нерезидента «The Hyde
Trust» (Великобританія) по угоді від 17.02.1997
р.

Суму заборгованості за договором з
нерезидентом «The Hyde Trust» списано на
результати фінансово-господарської
діяльності (на збитки) підприємства
після закінчення строку позовної
давності, який настав 01.04.2000 р., на
позабалансовий рахунок.

Зі встановлених обставин справи
вбачається, шо податковим органом
неодноразово проводилися перевірки
позивача на предмет дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства при здійсненні операцій
за даним контрактом.

Так, за порушення ст. 2 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» у частині
неотримання в користування телефонних
ліній у відповідності до контракту на
суму 26 400 дол. США, контролюючим органом
нараховувалась пеня (згідно акту №416/22
від 06 серпня 1998 року в розмірі 17501,85 грн.;
згідно акту №9 від 11 лютого 1999 року -27797
грн.; згідно акту №388/22-01 від 30 серпня 1999
року -29415,00 грн.; згідно акту №488/22-01 від 12
листопада 1999 року -10736,00 грн.; згідно
акту №542/22-01 від 24 грудня 1999 року -6324,00
грн.; згідно акту №91/22-01 від 21 липня 2000
року -14266,00 грн.), яка була повністю
сплачена підприємством.

За наведених обставин, суди попередніх
інстанцій цілком аргументовано
визначились із тим, починаючи з 01.04.2000 р.
відсутній об'єкт нарахування і,
відповідно, відсутні підстави для
нарахування пені за період з 01.10.2004 р. по
31.03.2007 р.

Крім того, за висновками відповідача,
позивачем не подано до контролюючого
органу декларації про валютні
цінності, доходи та майно, що належить
резиденту України і перебуває за її
межами, станом на 01.01.2005 р., 01.04.2005 р.,
01.07.2005 р., 01.10.2005 р., 01.01.2006 р., 01.04.2006 р.,
01.07.2006 р., 01.10.2006 р., 01.01.2007 р., 01.04.2007 р.,
якими має бути задекларована у п.13 р. ІІ
«Фінансові вкладення» сума коштів в
іноземній валюті, перерахована за
кордон у розмірі 26 400 доларів США по
угоді від 17.02.1996 р. №б/н, укладеній з
нерезидентом «The Hyde Trust», по якій на
звітні дати перевищено встановлені
законодавством терміни розрахунків.

Задовольняючи позовні вимоги у
зазначеній частині, суди попередніх
інстанцій також обґрунтовано виходили
з того, що за відсутності дебіторської
заборгованості у розмірі 26 400 дол. США,
підстав для декларування валютних
цінностей та іншого майна, яке
перебуває за межами України,
передбачених п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» також немає.

З урахуванням викладеного, висновок
судів попередніх інстанцій про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог відповідає
правильному застосуванню норм
матеріального права.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
03.06.2008 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.08.2012 р. у справі №6/207 (2а-1787/08)
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.