Справа № 691/1569/14-а
Суддя: Черненко В. О.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 691/1569/14-а
провадження № 2-а/691/93/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокуГородищенський
районний суд Черкаської області

в складі :

судді
Черненка В.О.

за участю секретаря
Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Городище справу за
адміністративною позовною заявою
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Городищенському районі,
Черкаської області про визнання дій
суб'єкта владних повноважень
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до УПФ України в
Городищенському районі, Черкаської
області про визнання дій суб'єкта
владних повноважень неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що рішенням
Черкаської обласної ради народних
депутатів № 15-21 від 20.10.1993 року, він був
обраний суддею Городищенського
районного суду Черкаської області.
30.04.2004 року він був звільнений з посади
судді Городищенського районного суду
Черкаської області у зв'язку з поданням
заяви про відставку.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про статус
суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992 року ним
було вибрано отримання довічного
грошового утримання у розмірі 80% від
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

Згідно ст. 129 ЗУ «Про судоустрій і
статус суддів» було значно підвищено
заробітну плату (суддівську
винагороду) суддям, тому він звернувся
до відповідача УПФ України в
Городищенському районі із заявою про
перерахунок його довічного грошового
утримання на що йому було відмовлено.
Згідно постанови Городищенського
районного суду Черкаської області від
18.09.2013 року в справі за його
адміністративною позовною заявою до
УПФ України в Городищенському районі
Черкаської області такі дії останнього
були визнані неправомірними та
зобов'язано перерахувати та
виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці в
розмірі 90 відсотків суддівської
винагороди судді, який працює на
відповідній посаді в місцевому суді,
без обмеження його граничного розміру
з 01.01.2013 року та провести виплату
заборгованості з урахуванням
виплачених коштів. Ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.01.2014 року постанова
Городищенського районного суду від
18.09.2013 року залишена без змін і вступила
в законну силу.

З 01.01.2014 року розмір суддівської
винагороди, відповідно до ст.129 ЗУ «Про
судоустрій і статус суддів»
збільшився, про що Територіальним
управлінням Державної судової
адміністрації України у Черкаській
області йому була видана відповідна
довідка, яка була надана відповідачу з
метою проведення відповідного
перерахунку. Однак, відповідач знову
відмовив йому в перерахунку довічного
грошового утримання.

Вважає, що дії відповідача є
неправомірними, оскільки постановою
Городищенського районного суду
Черкаської області від 18.09.2013 року вже
була встановлена неправомірність дій
відповідача щодо відмови йому
перерахувати та виплачувати довічне
грошове утримання у відповідності до
ст.129 ЗУ «Про судоустрій і статус
суддів».

Враховуючи викладене, просив суд:
визнати неправомірними дії УПФ України
в Городищенському районі, Черкаської
області щодо відмови в перерахунку та
виплаті йому з 01.01.2014 року щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці відповідно до ст. 129 ЗУ «Про
судоустрій та статус суддів»;
зобов'язати відповідача здійснити йому
- судді у відставці, перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання та провести доплату у
відповідності до вимог ст. 129 ЗУ «Про
судоустрій та статус суддів», виходячи
із розміру заробітної плати судді
працюючого на відповідній посаді у
Городищенському районному суді
Черкаської області, починаючи з 01.01.2014
року та проводити в подальшому
перерахунок при зміні розміру
заробітної плати діючого судді на
відповідній посаді, без встановлення
будь-якого обмеження кінцевим терміном
або строком.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримав в повному обсязі та
уточнив. Просив визнати неправомірними
дії відповідача та зобов'язати
останнього провести перерахунок його
довічного грошового утримання з 01.12.2013
року.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що ЗУ «про
судоустрій і статус суддів»
передбачено лише проведення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання суддів
Конституційного Суду України, а
проведення органами ПФУ перерахунку
пенсії суддям у разі підвищення
суддівської винагороди працюючого
судді, не передбачено. Окрім того,
просив суд при вирішенні спору
застосувати положення ст.100 КАС
України, оскільки, позивач, на його
думку, без поважних причин пропустив
встановлений ст. 99 КАС України
шестимісячний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом
своїх прав.

Суд, розглянувши позов в межах
заявлених вимог, вислухавши позивача,
представників відповідача, дослідивши
всі наявні докази у справі у їх
сукупності, вважає, що позов
обґрунтований але підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
поданої позивачем заяви про вихід у
відставку, на підставі Указу
Президента України № 446/2004 від 19 квітня
2004 року та наказу голови
Городищенського районного суду
Черкаської області № 90-0 від 29 квітня 2004
року він був звільнений у відставку з
посади судді Городищенського
районного суду, що підтверджується
матеріалами пенсійної справи позивача,
копія якої долучена до цієї справи.

На час звільнення, трудовий стаж
позивача на посаді судді, становив 26
років 1 місяць і 25 днів.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про статус
суддів» від 15.12.1992 року, який був чинний
на час виникнення правовідносин між
ним та відповідачем, судді у відставці,
який має стаж роботи на посаді судді не
менше 20 років, виплачується за його
вибором пенсія або звільнене від
сплати податку щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

Виходячи з вимог вищезазначеної норми
закону та стажу позивача на посаді
судді, йому при звільненні у відставку
було призначене щомісячне довічне
грошове утримання в розмірі 90 %
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. Що також
підтверджується і матеріалами
пенсійної справи, згідно з якими з
01.01.2007 року довічне грошове утримання
позивача було перераховане в розмірі 90%
заробітної плати працюючого судді.

Починаючи з січня 2012 року порядок і
умови нарахування заробітної плати
суддів, працюючих на відповідних
посадах, змінились. Згідно ст. 129 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», суддівська винагорода
складається з посадового окладу та
ряду доплат, в тому числі за вислугу
років. Посадовий оклад судді місцевого
суду встановлюється з 01.01.2012 року у
розмірі 8 мінімальних заробітних плат.

Вимогами статті 43 Закону України «Про
статус суддів» (в редакції 1992 року)
встановлено, що за суддею, який
перебуває у відставці, зберігається
звання судді і такі ж гарантії
недоторканності та соціального
захисту, як і до виходу у відставку. За
суддею зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання виходячи з розміру
працюючого на відповідній посаді
судді. Відповідно до абзацу 3 пункту 1
Постанови Верхової Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15.12.1992
року, яка діяла на час призначення
позивачу довічного грошового
утримання, у разі зміни заробітної
плати суддів розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці обчислюється виходячи з
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.

Статтею 22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав та
свобод.

Рішенням Конституційного Суду України
від 01.12.2004 року у справі № 1-1/2004 за
конституційним поданням Верховного
Суду України про офіційне тлумачення
положень частин першої, другої статті
126 Конституції України та частини
другої статті 13 Закону України «Про
статус суддів» (справа про
незалежність суддів як складову
їхнього статусу) визначено: «Додаткові
гарантії незалежності і
недоторканності суддів, крім уже
передбачених Конституцією України,
можуть встановлюватися також законами.
Такі гарантії визначені, зокрема,
статтею 13 Закону України «Про статус
суддів». Не допускається зниження
рівня гарантій незалежності і
недоторканності суддів в разі
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 11.10.2005 року у справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України та 50 народних депутатів
України щодо відповідності
Конституції України положень абзаців
третього, четвертого пункту 13 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та офіційного
тлумачення положення частини третьої
статті 11 Закону України «Про статус
суддів» встановлено, що за змістом
статті 126 Конституції України
положення частини третьої статті 11
Закону України «Про статус суддів» у
взаємозв'язку з частиною восьмою
статті 14 Закону України «Про
судоустрій України» треба розуміти як
таке, що гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

Особливий статус судді, гарантії його
незалежності визначені Конституцією
України і Законом як необхідні умови
здійснення правосуддя. Не допускається
зниження рівня гарантій незалежності і
недоторканості суддів у разі прийняття
змін до чинних законів, у тому числі
заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

Щомісячне довічне грошове утримання -
це спрямована на забезпечення гідного
його статусу життєвого рівня особлива
форма соціального забезпечення суддів,
яка виражається у гарантованій
державою щомісячній звільненій від
сплати податків грошовій виплаті, що
забезпечує їх належне матеріальне
утримання. Особливість щомісячного
довічного грошового утримання
виявляється в тому, що його правове
регулювання і джерела фінансування
визначаються Конституцією України та
Законами України.

Аналіз норм Конституції України,
міжнародних правових норм,
ратифікованих Україною, які є частиною
національного законодавства України
встановлено, що обсяг прав як судді у
відставці на довічне грошове утримання
не може бути зменшений, тобто розмір
належного позивачеві щомісячного
грошового утримання має відповідати 90 %
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

Стаття 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» (в
редакції 2010 року) на яку посилається
представник відповідача у письмових
запереченнях, визначає порядок
визначення розміру грошового
утримання судді, який виходить у
відставку після набуття чинності цим
Законом. Цей Закон не має зворотної дії
у часі та не поширюється на
правовідносини, які виникли раніше:
статус судді у відставці був
встановлений позивачеві до прийняття
цього Закону у 2004 році з призначенням
довічного грошового утримання 90 %
зарплати працюючого судді на
відповідній посаді, і цей статус
зберігається за ним довічно.

Суд бере до уваги, що щомісячне грошове
утримання судді є виплатою, яку суддя у
відставці отримує довічно.

Отже, Законом не встановлюється ані
строковість, ані обмеженість у часі
цієї причини. З самого визначення
поняття довічного щомісячного
утримання випливає, що ця виплата
здійснюється на постійній основі один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. Цей вид виплат не є
строковим, а тому не може бути
призначений на якийсь строк. Кінцевий
термін, або строк, на який
призначається щомісячне довічне
утримання, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті даного виду
утримання.

Згідно довідки про заробітну плату для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
від 02.09.2014 року, вих..№1154-04/14, виданої
позивачу Територіальним управлінням
Державної судової адміністрації
України у Черкаській області, його
заробітна плата, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці станом на 01.12.2013 року склала
19488,00 гривень.

Останній раз відповідач здійснив
перерахунок позивачу щомісячного
довічного грошового утримання за
постановою Городищенського районного
суду від 18.09.2013 року відповідно до
довідки про заробітну плату для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
від 31.01.2014 року, вих..№158-04/14 виданої
позивачу Територіальним управлінням
Державної судової адміністрації
України у Черкаській області, згідно
якої його заробітна плата, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
станом на 01.01.2013 року склала 18352,00
гривні.

Із зазначених довідок вбачається, що
заробітна плата, яка враховується при
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання позивачу, станом
на 01.12.2013 року зросла на 1136 гривень і,
відповідач мав би провести перерахунок
позивачу щомісячного довічного
грошового утримання, проте цього не
зробив.

Таким чином, суд вважає, що позивач має
право на перерахунок довічного
грошового утримання без встановлення
будь-якого обмеження кінцевим терміном
або строком, на який призначається
довічне утримання, а тому вимоги
позивача в частині визнання
неправомірними дій Управління
Пенсійного фонду України в
Городищенському районі Черкаської
області щодо відмови у перерахунку
йому розміру довічного грошового
утримання та зобов'язання здійснити
перерахунок грошового утримання з
24.04.2014 року є обґрунтованими і такими,
що підлягають до задоволення.

Щодо вимог позивача за період з 01.12.2013
року по 23.04.2014 року, включно, то вони в
силу ст.99 КАС України до задоволення не
підлягають оскільки, останній, в своєму
позові не навів причин пропущення
шестимісячного строку звернення до
суду, які б суд міг визнати поважними.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 8, 22, 46, 130, 152
Конституції України, ст.ст. 129,138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» (в редакції 1992 року),
ст.ст. 7, 13, 17, 18, 23, 71, 99, 159 - 163, 185, 256 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задоволити
частково. Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Городищенському районі, Черкаської
області щодо відмови ОСОБА_1 в
перерахунку та виплаті йому з 24.04.2014
року щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці в розмірі 90
відсотків суддівської винагороди
працюючого в даний час судді місцевого
суду, обчисленої відповідно до ст. 129 ЗУ
«Про судоустрій та статус суддів» від
07.07.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Городищенському
районі, Черкаської області
перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з
24.04.2014 року щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці в розмірі 90
відсотків суддівської винагороди
судді, який працює на відповідній
посаді в місцевому суді.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Городищенському
районі, Черкаської області провести
ОСОБА_1 виплату заборгованості з
урахуванням виплачених коштів та в
подальшому, при зміні розміру
заробітної плати діючого судді на
відповідній посаді, проводити
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження його
граничного розміру.

В іншій частині позову, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду, через
Городищенський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення постанови.

Повний текст постанови виготовлений
22.12.2014 року.

Суддя В. О. Черненко