Справа № 804/4318/14
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2014 рокусправа № 804/4318/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОМЗІПАКТИВ" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 квітня 2014
р. по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОМЗІПАКТИВ" до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПРОМЗІПАКТИВ"
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
позовом до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, у якому просило визнати
нечинним податкове
повідомлення-рішення № від
18.09.2012р., податкову вимогу №382 від
04.10.2012р. та зобов'язати
Дніпродзержинську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області повернути
позивачу сплачену до державного
бюджету донарахованого податку на
додану вартість у розмірі 270 341, 00 грн.,
штрафних санкцій в сумі 39 473, 00 грн.,
податкового боргу у розмірі 30 390, 36
грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
квітня 2014 р. у задоволенні
адміністративного позову задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся із
апеляційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
процесуального права, не повне
з'ясування судом обставин справи,
просив постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони, які належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явились,
у зв'язку з чим, відповідно до ст..41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно Довідки з ЄДРПОУ серії АБ №446466 -
Товариство з обмеженою
відповідалністю "ПРОМЗІПАКТИВ"
(ідентифікаційни код 31523074)
зареєстровано Виконавчим комітетом
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області від 23.08.2001р.

На підставі направлень виданих
Дніпродзержинською ОДПІ від 05.08.2012 року
№445 - та відповідно до плану - графіка
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання,
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області з 06.08.2012 р.
по 12.09.2012 р. була проведена планова
виїзна перевірка ТОВ "ПРОМЗІПАКТИВ" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009р. по
30.06.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009р. по
30.06.2012р.

Згідно матеріалів проведеної
перевірки податковим органом
встановлено наступне.

Перевіркою відображених у рядку 10.1
Декларацій "Придбання (виготовлення,
будівництво, спорудження) на митній
території України товарів (послуг), що
підлягають оподаткуванню за ставкою 20%
та нульовою ставкою" показників за
період з 01.07.2009р. по 30.06.2012р. у загальній
сумі 5 174 693, 00 грн. по операціям з
придбання паливо мастильних
матеріалів, запчастин до автомобілів,
послуг сторонніх організацій з
перевезення вантажів, отриманих послуг
оренди, а також за видані попередні
оплати постачальникам, на підставі
податкових накладних, реєстрів
отриманих податкових накладних,
платіжних доручень та інших документів
задекларованих ТОВ "ПРОМЗІПАКТИВ"
Дніпродзержинською ОДПІ встановлено
завищення задекларованих
підприємством показників у рядку 10.1
Декларацій "придбання (виготовлення,
будівництво, спорудження) на митній
території України товарів (послуг), що
підлягають оподаткуванню за ставкою 20%
та нульовою ставкою" на загальну суму
податку на додану вартість - 270 341, 00
грн., в тому числі: у червні 2010 р. на суму
21 767, 00 грн.; в липні 2010 р. - 34 750, 00 грн.;
у серпні 2010 р. - 26 433, 00 грн.; у версні 2010
р. - 9 067, 00 грн.; у жовтні 2010 р. - 7 292, 00
грн.; у листопаді 2010 р. - 5 300, 00 грн.; в
грудні 2010 р. - 750, 00 грн.; у січні 2011 р. - 983,
00 грн.; у лютому 2011 р. - 5 400, 00 грн.; у
березні 2011 р. - 13 350, 00 грн.; у квітні 2011
р.- 41 610, 00 грн.; у травні 2011 р. - 22 914, 00
грн.; у червні 2011 р. - 28 192, 00 грн; у липні
2011 р.- 22 825, 00 грн.; у серпні 2011 р. - 15 767,
00 грн.; у вересні 2011 р. - 9 492, 00 грн.; у
жовтні 2011 р. - 3 200, 00 грн.; у листопаді 2011
р. - 1 250, 00 грн.

Зокрема, завищення задекларованих
підприємством показників по податку на
додану вартість відбулось внаслідок
порушень податкового законодавства у
правовідносинах із наступними
підприємствами:

- ТОВ „Дормашавто" () на
загальну суму 248 834 грн.;

- ПП "Топаз-96" (код 24237155) на загальну суму
21 507 грн.

ДПІ у м. Дніпродзержинську складено акт
№3665/213/23-408/24237155 від 05.07.2011р. "Про
результати позапланової невиїзної
перевірки ПП "Топаз-96" (код 24237155), з
питання дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за результатами декларацій з
ПДВ за березень, квітень 2011 року", а
також акт №3821/256/23-206/24237155 від 12.08.2011р.
"Про результати позапланової невиїзної
перевірки ПП "Топаз-96" (код 24237155), з
питання дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за результатами декларацій з
ПДВ за травень 2011 року".

Згідно даних актів в ході проведення
відповідачем невиїзних документальних
перевірок ПП "Топаз-96" (код 24237155)
встановлено, що правочини, укладені із
даним підприємством за березень,
квітень, травень 2011 року по ланцюгу
реалізації є нікчемними. Зокрема
перевіркою встановлено порушення ПП
"Топаз-96" ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ПП "Топаз-96" при
придбанні та наступному продажу
товарів (послуг). Товар (послуги) по
вказаних правочинах не був переданий в
порушення ст.662, 655 та 656 Цивільного
кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
працівниками Дніпродзержинської ОДПІ
складено Акт про результати виїзної
планової документальної перевірки ТОВ
"ПРОМЗІПАКТИВ" (код за ) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009р. по
30.06.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009р. по
30.06.2012р. №3018/20 від 18.09.2014р. (далі-акт
перевірки), у якому зафіксовано
порушення підприємством:

п. 1.7 ст. 1, п.3.1 ст. 3, п.4.1 ст. 4, п.п. 7.2.3 п.7.2,
п.п. 7.4.1, п.п.7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" №168/97ВР
від 03.04.1997р., п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44,
п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України №2755-VI від 02.12.2010р. у вигляді
завищення податкового кредиту по
податку на додану вартість за період з
01.07.2009р. по 30.06.2012р.на загальну суму 270
341, 00 грн., в тому числі: червень 2010 р. - 21
767, 00 грн.; липень 2010 р.- 34 750, 00 грн.;
серпень 2010 р. - 26 433, 00 грн.; версень 2010 р.
- 9 067, 00 грн.; жовтень 2010 р. - 7 292, 00 грн.;
листопад 2010 р. - 5 300, 00 грн.; грудень 2010
р. - 750, 00 грн.; січень 2011 р. - 983, 00 грн.;
лютий 2011 р. - 5 400, 00 грн.; березень 2011 р. -
13 350, 00 грн.; квітень 2011 р. - 41 610, 00 грн.;
травень 2011 р. - 22 914, 00 грн.; червень 2011 р.
- 28 192, 00 грн; липень 2011 р. - 22 825, 00 грн.;
серпень 2011 р. - 15 767, 00 грн.; вересень 2011
р. - 9 492, 00 грн.; жовтень 2011 р. - 3 200, 00
грн.; листопад 2011 р. - 1 250, 00 грн.

- п.п. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п.п. 9.12.2 п.9.12 ст. 9
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" №889-ІV від 22.05.2003р., п.3.2, п.
3.3 розділу ІІІ Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України №1020 від 24.12.2010р. в результаті
чого підприємством занижено податок на
доходи фізичних осіб в сумі 331, 95 грн., в
тому числі: за 2009 рік - 180, 00 грн., за 2010
рік - 151, 95 грн.

Не погодившись із висновками
податкового органу, позивач надав
заперечення на акт перевірки за вих. №45
від 21.09.2012р.

У відповідь на отримане звернення
Дніпродзержинська ОДПІ направила на
адресу позивача лист за вих. №22935/22-516
від 28.09.2012р., яким залишила заперечення
ТОВ "ПРОМЗІПАКТИВ" без задоволення.

На підставі зазначеного акту перевірки
Дніпродзержинською ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 18.09.2012р., яким збільшено суму
податкового зобов'язання підприємства
по податку на додану вартість за
основним платежем на 270 341, 00 грн. та за
штрафними санкціями в сумі 39 473, 00 грн.
та податкову вимогу №382 від 04.10.2012р., у
якій зазначено, що сума податкового
боргу підприємства по податку на
додану вартість у вигляді пені
становить 29 920, 26 грн.

24.09.2012р. ТОВ "ПРОМЗІПАКТИВ" здійснило
оплату сум нарахованих відповідачем
грошових зобов'язань.

Винесене податкове
повідомлення-рішення та вимогу в
адміністративного порядку позивач не
оскаржував та звернувся до суду із
даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
року (далі по тексту - ПК України).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 ПК України, згідно
якої право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно пункту 201.8 ст. 201 ПК України,
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України
вбачається, що право на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість виникає у платника
податків за наявності сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «ПРОМЗІПАКТИВ» та ТОВ «Дормашавто»
був укладений договір № 01/06 від 01
червня 2010 року та договір № 7 від 04
січня 2011року згідно умов якого ТОВ
«Дормашавто» взяло на себе
зобов'язання з перевезення та/або
організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом по
території України. Пунктом 5.13 Договору
передбачено, що при залученні ТОВ
«Дормашавто» третіх осіб для виконання
умов договору, ТОВ «Дормашавто» не
звільняється від відповідальності за
дії третіх осіб и несе повну
матеріальну відповідальність за дії
третіх осіб як за свої власні. Тобто
умовами Договору передбачено було, що
ТОВ «Дормашавто» здійснює перевезення
та/або організацію перевезення як
своїми силами, так і з залученням
третіх осіб.

У довідці з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ) ТОВ «Дормашавто» передбачено,
що останній здійснює діяльність
автомобільного вантажного транспорту,
займається організацією перевезення
вантажів (копія довідки додавалась).
Також ТОВ «Дормашавто» мало ліцензію
Міністерства транспорту та зв'язку
України на надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, якою
дозволено внутрішні перевезення
вантажів вантажними автомобілями,
причепами та напівпричепами, що зі
свого боку підтверджує наявність
можливості та належної кваліфікації на
здійснення послуг перевезення
(організації перевезення).

Позивачем з ТОВ «Дормашавто» були
укладені Договори з метою перевезення
організації перевезення товару для
Товариства з обмеженою
відповідальністю промислового
підприємства «ЗІП» (ТОВ ПП «ЗІП») та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еталон Пак» (ТОВ
«Еталон Пак»), на підставі укладених
договорів (договір № 001 від 01.01.2009 року,
договір № 01/10 від 03.02.2010 року), дія яких
автоматично була пролонгована на
наступні роки .

ТОВ ПП «ЗІП» та ТОВ «Еталон Пак»
надали довідки про те, що за період з
червня 2010 року по листопад 2011 року
Позивачем були організовані
перевезення для ТОВ ПП «ЗІП», ТОВ
«Еталон Пак» з правом залучення третіх
осіб, в тому числі ТОВ «Дормашавто».
згідно оформлених
товарно-транспортних накладних та
видаткових накладних.

Крм того, між Приватним підприємством
«Топаз-96», ТОВ «ПРОМЗІПАКТИВ» та ПП
«Топаз-96» був укладений договір
поставки № 28/11 від 28.03.2011 року. За
умовами Договору ПП «Топаз-96»
зобов'язувалось передати у власність
Позивача горюче-мастильні матеріали.
Згідно з п.2.1. Договору, відвантаження
горюче-мастильних матеріалів
здійснювалось на підставі підписаних
Сторонами додаткових угод.

У довідці з єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ) ПП «Топаз-96» передбачено, що
останній здійснює діяльність з оптової
торгівлі паливом.

Позивачем горюче-мастильні матеріали
придбались з метою використання у
своїй господарській діяльності, так як
Позивач займається діяльністю
автомобільного вантажного транспорту,
наданням транспортно-експедиційних
послуг, а також перевезенням
торговельних (транзитних) вантажів і
пасажирів на території України та за її
межами.

Факт виконання умов Договору сторонами
підтверджується оформленими
видатковими накладними за період з
березня 2011 року по травень 2011 року,
здійсненими оплатами (виписки банку за
період з квітня 2011 року по травень 2011
року), наданими податковими накладними.

Заперечуючи проти вимог даного позову,
відповідач посилається на висновки,
викладені в акті ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва №54/3-23-20 від 25.01.2012р. та
№30/3-22-80-36791493 від 13.03.2012р. по ТОВ
„Дормашавто" (), у яких
встановлено:

"…Суб'єкти підприємницької діяльності
ТОВ „Ольтенія білл" (),
ТОВ „Берніс Продакт" (),
ТОВ „Деал Трейд" (6), ТОВ
„Дормашавто" (), ТОВ
„Ковенант" (), ТОВ „ТПК
"Техномашпостач" (), ТОВ
„Українська будівельна компанія №2"
(), ТОВ „Укртрансенерго"
() - зареєстровані на
осіб, що не мали наміру здійснювати
фінансово - господарську діяльність,
згідно реєстраційних документів
засновниками та керівниками є є
громадяни мешканці інших регіонів
України та Російської Федерації.

Вказані товариства за адресами
реєстрації ніколи не знаходилися та не
знаходяться, основні фонди, активи та
працівники у них відсутні.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу
України, встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина: 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Положенням статті 234 ЦК України
передбачено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається недійсним в судовому
порядку. В розумінні даної норми
цивільного закону характеризуючими
ознаками фіктивного правочину є те, що
сторони вчиняють його лише для вигляду,
знаючи заздалегідь що він не буде
виконаний. Тобто, при вчинені
фіктивного правочину учасники мають
інші цілі, ніж ті що передбачені самим
правочином, не маючи на меті
встановлення його правових наслідків.
При цьому, фіктивним можна визнати
правочин тільки за умови, що обидві
сторони діяли без наміру як створення
так і досягнення відповідних
цивільно-правових наслідків.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено нікчемності
господарських операцій позивача з ТОВ
«Дормашатво».

Крім цього, колегія суддів зазначає , що
обов'язок сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення чинного
законодавства є персоніфікованими. Це
означає, що на особу не може
покладатися відповідальність за
правопорушення, вчинені іншими
особами.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
визначено, що сама по собі несплата
податку продавцем (серед іншого й
внаслідок ухилення від сплати) у разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та суму
бюджетного відшкодування.
Відповідальна за сплату податку на
додану вартість особа, що формує дані
податкового обліку з цього податку, а
не контрагент такої особи. Якщо дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та /або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Колегією суддів встановлено, що
позивач має належним чином оформлені
податкові накладні, які відображають
зміст господарських операцій, в
результаті яких вони складені, та
правомірно включив до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість по вищевказаним
податковим накладним.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення правовідносин,
контрагента позивача було
зареєстровано як юридичну особу та
платника податку на додану вартість,
доказів існування вироків суду у
кримінальних справах, якими б
встановлювався факт фіктивного
підприємництва, відповідачем не
надано.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12).

Враховуючи викладене, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв рішення з порушенням
норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст. 198, ст. 202, 205, 206 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОМЗІПАКТИВ" - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
квітня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОМЗІПАКТИВ" - задовольнити.

Визнати протиправним податкове
повідомлення-рішення № від
18.09.2012р., податкову вимогу №382 від
04.10.2012р.

Зобов'язати Дніпродзержинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області повернути
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ПРОМЗІПАКТИВ"
сплачену до державного бюджету
донарахованого податку на додану
вартість у розмірі 270 341, 00 грн.,
штрафних санкцій в сумі 39 473, 00 грн.,
податкового боргу у розмірі 30 390, 36
грн.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
винесення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
викладення повного тексту постанови.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук