Справа № 2а-8629/11/0308
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 рокум. Львів№ 9104/146251/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Довгополова О.М.

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради
Волинської області на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 05 вересня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області про
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

09.08.2011 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив визнати
протиправними дії та зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити на
його користь недоплачену щорічну
разову грошову допомогу як учаснику
бойових дій відповідно до ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» за
період 2006-2011 років.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що він є
учасником бойових дій та відповідно до
ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» має право на
щорічну виплату до 5 травня грошової
допомоги у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком у 2006-2011 роках.

Ухвалою судді першої інстанції,
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 2006 року по 2010
рік - залишено без розгляду, у зв'язку із
пропуском позивачем строку звернення
до адміністративного суду. За рештою
позовних вимог відкрито провадження у
справі.

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
повністю. Суд визнав протиправними дії
відповідача щодо нарахування і виплати
позивачу як учаснику бойових дій
разової щорічної допомоги до 5 травня у
2011 році.

Крім цього, суд зобов'язав відповідача
нарахувати позивачу як учаснику
бойових дій разову щорічну допомогу до
5 травня за 2011 рік відповідно до ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та провести
відповідні виплати з врахуванням
виплачених сум.

Апелянт не погодившись з даною
постановою, оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставин
справи та порушив норми матеріального
і процесуального права, а тому просить
її скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позову повністю.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення
суду колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач є учасником бойових дій, який
відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» має
право на щорічну виплату грошової
допомоги до 5 травня у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

При цьому відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотної дії в часі.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
12 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій, виплачується
разова грошова допомога. Розмір
вказаної допомоги регламентується ст.
12 вищенаведеного закону, яка
встановлює, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при вирішенні даного спору суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що виплата такої
допомоги здійснювалась відповідачем у
невідповідності до чинного
законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ч.1 ст.197, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області -залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 вересня 2011 року -залишити
без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не
підлягає.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий-суддя : Довгополов
О.М.Судді :Гудим Л.Я. Святецький В.В.