Справа № 816/4134/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/4134/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

представника позивача - Кузьменко С.В.,

представника відповідача - Вербицької
І.Г.,

представника третьої особи - Гунька
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Виробничо-сервісного
підприємства "Полтава-Автокомплект" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-сервісне підприємство
"Гірмашсервіс" про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Виробничо-сервісне підприємство
"Полтава-Автокомплект" (надалі -
позивач, ВСП "Полтава-Автокомплект")
звернулось до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (надалі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 03
жовтня 2014 року № 0/38, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 1 245 811 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що контролюючим
органом порушено права та інтереси ВСП
"Полтава-Автокомплект" у сфері
публічно-правових відносин через
безпідставне зменшення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість (надалі також ПДВ).
Зазначав, що позивачу відмовлено у
наданні бюджетного відшкодування ПДВ
через несплату контрагентом позивача -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Виробничо-сервісне
підприємство "Гірмашсервіс" грошового
зобов'язання з ПДВ. Стверджував, що
позивач мав всі правові підстави для
віднесення сум ПДВ до податкового
кредиту та для отримання бюджетного
відшкодування і відсутність сплати до
бюджету контрагентом-постачальником
ПДВ не може впливати на результати
діяльності позивача та не може бути
підставою для притягнення останнього
до відповідальності.

Відповідач позов не визнав. У письмових
запереченнях посилався на обставини,
встановлені документальною
позаплановою виїзною перевіркою
правомірності нарахування ВСП
"Полтава-Автокомплект" сум бюджетного
відшкодування ПДВ з бюджету, викладені
в акті перевірки від 09 вересня 2014 року
№2179/16-02-15-5. Просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, просив суд
відмовити у задоволенні позову з
підстав та мотивів, викладених у
письмовому запереченні на позов.

Представник третьої особи в судовому
засіданні позовні вимоги ВСП
"Полтава-Автокомплект" підтримав та
просив їх задовольнити, вказав на
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс".

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

ВСП "Полтава-Автокомплект" у
встановленому законом порядку
зареєстроване як юридична особа, та перебуває на обліку в
якості платника податків в
Кременчуцькій ОДПІ /т.1, а.с. 6/.

Позивач є платником податку на додану
вартість з 06 жовтня 1997 року, що
підтверджено копією свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ №200119483 (серія
НБ №568222) /т.1, а.с. 5/.

У період з 27.08.2014 по 02.09.2014 Кременчуцькою
ОДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ВСП
"Полтава-Автокомплект" сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість з бюджету у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних (податкових) періодів
декларації за квітень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт
від 09 вересня 2014 року №2179/16-02-15-5
(надалі - Акт перевірки) /т.1, а.с. 8-24/, в
якому вказано на порушення позивачем
вимог пунктів 200.4, 200.17 статті 200, пункту
201.4 статті 201, пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України, наслідком
чого визначено необхідність зменшення
платнику суми ПДВ, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних (податкових) періодів (рядок 23.2
декларації) за квітень 2014 року на 1 245 811
грн.

Позивачем 25.09.2014 на адресу
Кременчуцької ОДПІ надіслано
заперечення на Акт перевірки.

03.10.2014 відповідачем на адресу позивача
надіслано відповідь на заперечення, в
якій вказано на правомірність
висновків податкового інспектора щодо
встановлених порушень /т.1, а.с. 29-30/.

На підставі висновків Акта перевірки
Кременчуцькою ОДПІ 03.10.2014 винесено
податкове повідомлення-рішення
№0/38, яким позивачу відмовлено у
наданні суми бюджетного відшкодування
з податку на додану вартість за квітень
2014 року в розмірі 1 245 811 грн /т.1, а.с. 7/.

Не погодившись з податковим
повідомлення-рішенням Кременчуцької
ОДПІ про зменшення суми бюджетного
відшкодування, позивач оскаржив його
до суду.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийняте дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ВСП
"Полтава-Автокомплект" 20 травня 2014 року
до Комсомольського відділення
Кременчуцької ОДПІ подано податкову
декларацію з податку на додану
вартість за квітень 2014 року разом з
додатком 3 "Розрахунок суми бюджетного
відшкодування" /т. І, а.с. 36, 37, 40/. У рядку
23 податкової декларації з ПДВ та рядку 3
розрахунку позивачем заявлено до
бюджетного відшкодування у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних (податкових) періодів суму
податку загалом в розмірі 1 256 533 грн /т.
І, а.с. 37, 40/.

Однак, в ході проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки відповідач дійшов висновку
про завищення ВСП
"Полтава-Автокомплект" суми бюджетного
відшкодування ПДВ за квітень 2014 року на
1 245 811 грн.

Мотивуючи даний висновок, відповідач
виходив з того, що ВСП
"Полтава-Автокомплект" до податкових
зобов'язань за квітень 2014 року не
включено суму ПДВ в розмірі 1926 грн 20
коп. за податковою накладною від 18
квітня 2014 року №6, що виписана ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс". Крім того, зазначив, що
до розрахунку суми бюджетного
відшкодування за квітень 2014 року
позивач, окрім іншого, відніс суму ПДВ в
розмірі 1 246 885 грн за результатами
відображення у податковому обліку
господарських операцій з придбання
основних засобів у ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс". Наголошував на тому, що
станом на 30 квітня 2014 року за особовим
рахунком ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс"
рахується заборгованість зі сплати ПДВ
в розмірі 2 164 488 грн 69 коп., що свідчить
про ненадходження ПДВ до Державного
бюджету України.

Надаючи правову оцінку наведеним
доводам в їх сукупності, суд виходить з
наступного.

Суд зазначає, що на момент виникнення
та реалізації спірних відносин,
порядок визначення суми податку на
додану вартість, що підлягала сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню) визначено статтею 200
Податкового кодексу України, за
приписами пунктів 200.1 - 200.4 якої сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

При цьому, відповідно до приписів
пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вищезазначене свідчить про те, що право
на формування податкового кредиту з
ПДВ та, відповідно, бюджетне
відшкодування безпосередньо пов'язане
з господарською діяльністю платника
податку.

Водночас суд враховує, що за приписами
статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Таким чином, юридичний
аспект вчинених господарських дій або
подій не входять до складу поняття
"господарська операція"
(бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 вказаного
Закону одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Таким чином, надаючи юридичну оцінку
господарським операціям, за
результатами вчинення яких платником
податків сформовано спірні дані
податкового обліку, суд виходить з суті
таких операцій, а не з їх форми.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що між позивачем та
третьою особою 01 лютого 2014 року
укладено договір купівлі-продажу
№ГМС-8, за умовами якого ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс" (продавець)
зобов'язувалось передати покупцю (ВСП
"Полтава-Автокомплект") за плату товар в
асортименті, кількості та за ціною,
вказаними у рахунках та/або накладних,
що є невід'ємною частиною даного
договору /т. І, а.с. 49-51/.

Крім того, між позивачем та третьою
особою 26 березня 2014 року укладено
договори купівлі-продажу №№326/1, 326/2 /т.
І, а.с. 5-10/, за умовами яких ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс" (продавець)
зобов'язувалось передати покупцю (ВСП
"Полтава-Автокомплект") за плату
автотранспортні засоби.

На підтвердження виконання сторонами
договірних зобов'язань до матеріалів
справи залучено копії податкових
накладних, рахунків, видаткових
накладних, актів приймання-передачі
майна /т. І, а.с. 73-233; т. ІІ, в.с. 7, 10-19/.

Представник позивача в судовому
засіданні стверджувала, що придбані у
ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" товари
оприбутковано ВСП
"Полтава-Автокомплект" та вони
використовуються підприємством в
межах ведення господарської
діяльності, зокрема, надання послуг з
технічного обслуговування та ремонту
автотранспортних засобів за
договорами, укладеними з ВАТ
"Полтавський ГЗК", ТОВ "Єристівський
ГЗК".

Оцінюючи залучені до матеріалів справи
копії первинних документів
бухгалтерського обліку, суд звертає
увагу на сутність та внутрішній зміст
спірних господарських операцій.

Зокрема, суд зважає на доводи
відповідача про те, що ВСП
"Полтава-Автокомплект" та ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс" є пов'язаними особами.

Так, підпунктом 14.1.159 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що пов'язані особи - юридичні та/або
фізичні особи, відносини між якими
можуть впливати на умови або
економічні результати їх діяльності чи
діяльності осіб, яких вони
представляють.

При визнанні осіб пов'язаними
враховується вплив, який може
здійснюватися через володіння однією
особою корпоративними правами інших
осіб відповідно до укладених між ними
договорів або за наявності іншої
можливості однієї особи впливати на
рішення, що приймаються іншими особами.
При цьому такий вплив враховується
незалежно від того, чи здійснюється він
особою безпосередньо і самостійно або
спільно з пов'язаними особами, що
визнаються такими відповідно до цього
підпункту.

Матеріалами справи підтверджено, що
засновником та єдиним учасником ВСП
"Полтава-Автокомплект" є ОСОБА_4 /т. І,
а.с. 6/. Водночас, даний громадянин до 28
квітня 2014 року являвся співвласником
ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" з часткою у
статутному капіталі - 70%.

З 28 квітня 2014 року засновником та
керівником ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" є
ОСОБА_5 /т. ІІІ, а.с. 218/.

Залучені до матеріалів справи копії
договорів купівлі-продажу від імені
ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" підписано
ОСОБА_5 Водночас даний громадянин
займає посаду заступника директора з
виробництва ВСП "Полтава-Автокомплект",
що підтверджено залученими до
матеріалів справи копіями актів
приймання виконаних робіт з ремонту та
приймально-здавальних актів /т. ІІ, а.с.
168-225; т. ІІІ, а.с. 1-161/ та не
заперечувалось представниками
позивача і третьої особи.

Матеріалами справи також підтверджено,
що засновником ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" 30
квітня 2014 року прийнято рішення про
ліквідацію юридичної особи /т. ІІІ, а.с.
218 - зворот/.

Зі змісту пояснень представника
третьої особи /т. V, а.с. 191-192/ судом
встановлено, що рішення про ліквідацію
ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" прийнято у
зв'язу зі збитковістю господарської
діяльності останнього та неможливістю
сплачувати податки.

Так, на момент прийняття такого рішення
за особовим рахунком ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс" обліковувалась
заборгованість зі сплати податку на
додану вартість в розмірі 2 164 488 грн 70
коп. /т. І, а.с. 248-250/.

Враховуючи наведені обставини, суд
звертає увагу на те, що спірні
господарські операції сторін
стосувались реалізації ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс" наявного майна, основних
засобів та необоротних активів.

Після укладення таких договорів
третьою особою відчужено наявне майно
шляхом його продажу ВСП
"Полтава-Автокомплект".

Оскільки в силу положень Податкового
кодексу України звернення стягнення на
майно платника податків є одним із
способів погашення податкового боргу
такого платника, наведені вище
фактичні обставини є підставою для
висновку про те, що спірні господарські
операції з купівлі-продажу майна
спрямовані на ухилення ТОВ "ВСП
"Гірмашсервіс" від сплати податків.

Окрім того, встановлені в ході судового
розгляду даної справи обставини
свідчать про те, що в результаті
вчинення спірних господарських
операцій ВСП "Полтава-Автокомплект"
зайняло місце ТОВ "ВСП "Гірмашсервіс" на
ринку надання послуг з технічного
обслуговування та ремонту
транспортних засобів, що реалізуються
ВАТ "Полтавський ГЗК" та ТОВ
"Єристівський ГЗК".

Враховуючи викладене, суд звертає
увагу на те, що згідно з частиною п'ятою
статті 203 Цивільного кодексу України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Як встановлено положеннями статті 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

А тому, суд дійшов висновку, що укладені
між позивачем та третьою особою
договори купівлі-продажу є нікчемними
в силу закону, оскільки мало місце
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
що встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України.

Окрім того, судом встановлено, що ТОВ
"ВСП "Гірмашсервіс" у квітні 2014 року на
підставі податкової накладної від 18
квітня 2014 року №6, виписаної ВСП
"Полтава-Автокомплект", віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ загалом в
розмірі 2671 грн 27 коп. Разом з тим, ВСП
"Полтава-Автокомплект" до податкових
зобов'язань за квітень 2014 року
віднесено суму ПДВ в розмірі 745 грн 07
коп. /т. І, а.с. 40/, внаслідок чого виникло
заниження в розмірі 1926 грн 20 коп.

Позивач жодних пояснень чи
документальних підтверджень відносно
даного порушення не надав.

Вищенаведене в своїй сукупності дає
підстави стверджувати про
правомірність висновку Кременчуцької
ОДПІ щодо завищення позивачем суми
бюджетного відшкодування за квітень 2014
року в розмірі 1 245 811 грн.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з цим, як визначено частиною
першою вказаної статті, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, доведено обґрунтованість
висновків, викладених в акті перевірки
від 09 вересня 2014 року №2179/16-02-15-5, а
відтак - правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення від 03
жовтня 2014 року №0/38. Разом з тим,
позивачем не надано суду доказів, що
свідчили б про порушення відповідачем
норм чинного законодавства України та
обґрунтованість даного позову.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що приймаючи спірне
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцька ОДПІ діяла на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а також з використанням
повноважень з метою, з якою ці
повноваження їй надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно та розсудливо.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні позову
повністю.

Підстави для розподілу судових витрат
відсутні.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з
частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Позивач при зверненні до суду сплатив
судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. /т. І,
а.с. 2/.

Оскільки у задоволенні
адміністративного позову ВСП
"Полтава-Автокомплект" суд відмовив
повністю, з позивача до Державного
бюджету України необхідно стягнути
решту судового збору, а саме - 4384 грн 80
коп.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Виробничо-сервісного
підприємства "Полтава-Автокомплект" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-сервісне підприємство
"Гірмашсервіс" про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відмовити.

Стягнути з Виробничо-сервісного
підприємства "Полтава-Автокомплект"
() до Державного бюджету
України (розрахунковий рахунок
4002, код класифікації доходів
бюджету 22030001, одержувач коштів - УДКСУ у
м. Полтаві Полтавської області, , банк одержувача - ГУДКСУ у
Полтавської області, код МФО банку 831019)
судовий збір в розмірі 4384 (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири)
гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 22
грудня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба