Справа № 820/18052/14
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 грудня 2014 р.
№ 820/18052/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання
-Салацької Я.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - не
прибули,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України в Київській
області про скасування висновку та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України в Київській
області, в якому просить суд:

- скасувати висновок Управлінням
Державної міграційної служби України в
Київській області від 15.07.2014 р. щодо
скасування Посвідки на постійне
проживання в Україні громадянина
Республіки В'єтнам ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області поновити Посвідку
на постійне проживання в Україні
громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з відповіді Головного
управління Державної міграційної
служби в Харківській області від 24.10.2014
року дізнався, про скасуванням йому
посвідки на постійне проживання в
Україні НОМЕР_1 Управлінням Державної
міграційної служби України в Київській
області. Також до відповіді було надано
висновок від 15.07.2014 року про скасування
посвідки на постійне проживання.
Позивач вважає, що зазначений висновок
прийнятий з порушенням вимог ст. 2 КАС
України.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та просив суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача -1, Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області, у
судове засідання не прибув, був
повідомлений належним чином про час,
дату та місце розгляду справи, в
письмових запереченнях від 03.12.2014 р.
позов ОСОБА_2 не визнав, вважає його
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.

Представник відповідача -2, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Київській області, у
судове засідання не прибув, був
повідомлений належним чином про час,
дату та місце розгляду справи.

Враховуючи положення ст.ст. 122, 128 КАС
України суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено,
що громадянин В’єтнаму ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув в Україну в 1986 з
метою професійного навчання, на
підставі Угоди між Урядом
Соціалістичної Республіки В'єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року році. Працював з 1986 по 1990
рік на Луганському тонкосуконному
комбінаті та залишився проживати в
Україні.

У встановленому законодавством
порядку УГІРФО ГУМВС України в
Київській області було прийнято
рішення від 12.05.2004р. щодо
документування ОСОБА_2 посвідкою на
постійне проживання НОМЕР_1 від 12.05.2004 р.
терміном дії безстроково.
Документування посвідкою позивача
було здійснено відповідно до абзацу 4
пункту 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про імміграцію" від 07.06.2001р.,
згідно якого вважається таким, що мають
дозвіл на імміграцію іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
до 6 березня 1998 року за Угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишився проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом (07 серпня 2001 року) із заявою про
видачу йому посвідки на постійне
проживання в Україні. Згідно з цим
рішенням визнано факт прибуття ОСОБА_2
в Україну з В’єтнаму в 1986 році, що на
протязі 28 років забезпечувало позивачу
законне залишення в Україні на
постійне проживання.

Відповідно до п.п.14-17 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затверджено Постановою КМУ N 1983
від 26.12.2002 територіальні органи
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб щонайменше протягом
місяця перевіряють надані іноземцем
документи. УГІРФО ГУМВС України в
Київській області під час перевірки
документів і вивчення підстав видачі
посвідки на постійне проживання
будь-яких порушень законодавства з
боку позивачки, громадянина В’єтнаму
та відсутності необхідних документів
не виявило. Таким чином, уповноважений
державний орган України з питань
імміграційної політики визнав
правомірність прибуття громадянина
В’єтнаму ОСОБА_2 в Україну,
правомірність подальшого проживання,
правомірність набуття дозволу на
імміграцію у відповідності до положень
закону.

Проживав позивач за адресою : АДРЕСА_1
згідно договору найму житла. В
подальшому змінював місце проживання,
знявсь з реєстраційного обліку в
Київській області та зареєстрував
місце проживання в м.Харкові. Під час
зняття з реєстраційного обліку та
реєстрації місця проживання в
м.Харкові уповноважений державний
орган будь-яких зауважень не
висловлював.

15.07.2014 року УДМС України в Київській
області здійснено перевірку підстав
документування громадянина В’єтнаму
ОСОБА_2 посвідкою на постійне
проживання в Україні, без отримання
будь-якого подання з боку
правоохоронних органів, без запрошення
позивача для надання пояснень, діючи
фактично тільки на підставі тих же
самих раніше досліджених та
перевірених матеріалів на постійне
проживання громадянина В’єтнаму -
виніс оскаржуване рішення (у формі
висновку) про визнання прийнятого
рішення ВГІРФО ҐУ МВС України в
Київській області 12.05.2004 року про
документування громадянина СРВ
ОСОБА_2 посвідкою на постійне
проживання в Україні на підставі п.4
Прикінцевих положень Закону України
"Про імміграцію" неправомірним; копію
висновку направлення до ГУДМС України
в Харківській області (за місцем
проживання) для повідомлення особи;
посвідку на постійне проживання в
Україні НОМЕР_1 визнано неправомірно
виданою та вилучити; приведення
статусу перебування громадянина СРВ
ОСОБА_2 в Україні у відповідність до
прийнятого рішення; при існуванні на
сьогоднішній день в особи підстав для
отримання дозволу на імміграцію
відповідно до статті 4 Закону України
"Про імміграцію" прийняти клопотання
і розпочати процедуру по оформленню
дозволу на імміграцію на підставі
існуючих підстав.

По суті заявлених вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію" посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і
видачі посвідки на постійне проживання
та посвідки на тимчасове проживання
(далі - посвідки) іноземцям та особам
без громадянства, які іммігрували в
Україну на постійне проживання або
прибули в Україну на тимчасове
проживання передбачено Порядком
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 березня 2012 р. №
251.

Строк дії посвідки на постійне
проживання не обмежується. Посвідка на
постійне проживання підлягає обміну в
разі досягнення особою 25 - і 45 - річного
віку згідно ст. 9 зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Пунктом 12 Порядку визначено, що
посвідка видається іноземцеві та особі
без громадянства під розписку після
пред'явлення паспортного документа
іноземця або документа, що посвідчує
особу без громадянства, в якому на
останній вільній сторінці
проставляється відмітка про отримання
посвідки за встановленим МВС зразком,
що скріплюється печаткою (за бажанням
іноземця та особи без громадянства
така відмітка може проставлятися у
вкладному талоні).

Пунктом 17 вищезазначеного Порядку
передбачено, що рішення про відмову у
видачі посвідки іноземцеві та особі
без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення
національної безпеки або охорони
громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, що
проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця
або документ, що посвідчує особу без
громадянства, підроблений, зіпсований
або не відповідає встановленому зразку
чи належить іншій особі;

4) подання за відомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках,
передбачених законами.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про
імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі за
текстом - Закон №2491) передбачено, що
дозвіл на імміграцію може бути
скасовано органом, який його видав,
якщо: 1) з'ясується, що його надано на
підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів
чи документів, що втратили чинність; 2)
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; 3) дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; 4) це є необхідним для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України; 5)
іммігрант порушив законодавство про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.

Суд відмічає, що відповідачем 1, як
суб'єктом владних повноважень в
оскаржуваному рішенні (висновку) від
15.07.2014р. не вказано конкретної підстави
для скасування дозволу на міграцію або
про який саме випадок і яким саме
законом України цей випадок
передбачений, на який відповідач 2
посилався як на підставу для
скасування дозволу на імміграцію
позивачу. Станом на момент прийняття
рішення про надання дозволу на
імміграцію позивачу, відповідачами, як
уповноважені державні органи
перевірялися надані документи,
будь-яких порушень законодавства не
встановили, у тому числі не було
встановлено і порушень строку
звернення з відповідною заявою, у
зв'язку із чим позивача було
документовано посвідкою на постійне
проживання.

Суд зазначає, що з моменту
документування позивача посвідкою на
постійне проживання - не виникало нових
обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію. Відповідачами у справі
зазначені обставини не наводяться і
документально не підтверджуються.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а статтею 13
вказаного Закону встановлюється
вилучення посвідки на постійне місце
проживання на підставі скасування
дозволу на імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1986 році, а Закон
України "Про імміграцію", прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. Позивачу
в силу дії цього Закону щодо набуття
права на дозвіл на імміграцію надана
посвідка на постійне місце проживання
в Україні без надання дозволу на
імміграцію.

Судом не встановлено і відповідачами
документально не підтверджено, що
позивачем для отримання посвідка на
постійне місце проживання в Україні
подавались свідомо неправдиві
відомості, підроблені документи чи
документи, що втратили чинність.

Відповідно до ст.ст.9, 26 Конституції
України іноземці та особи без
громадянства, що перебувають в Україні
на законних підставах, користуються
тими самими правами і свободами, а
також несуть такі самі обов'язки, як і
громадяни України, - за винятками,
встановленими Конституцією, законами
чи міжнародними договорами України.
Чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Таким чином суд прийшов до висновку, що
позивачем під час отримання посвідки
на постійне проживання в Україні
НОМЕР_1 від 12.05.2004 р. було дотримано усіх
вимог законодавства про імміграцію, а
тому встановлені у 2014 році, тобто після
10 років, порушення абз.4 п.4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" допущені самим
відповідачем1.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9, 11, КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що рішення про скасування
посвідки на постійне місце проживання
в Україні є протиправним та
необґрунтованим, у зв'язку із чим
позовні вимоги в частині скасування
висновку Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області від 15.07.2014 р. щодо скасування
Посвідки на постійне проживання в
Україні громадянина Республіки В'єтнам
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

З приводу вимоги позивача щодо
зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області поновити Посвідку
на постійне проживання в Україні
громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково, суд
зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС
України передбачено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Враховуючи викладені обставини та той
факт, що зазначена позовна вимога є
похідною від попередньої позовної
вимоги, адже саме на підставі рішення
(висновку) Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області від 15.07.2014р. посвідку на
постійне проживання в Україні
громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 було
визнано недійсною, суд, з метою
відновлення порушеного права позивача
вважає за необхідне задовольнити позов
у повному обсязі.

При цьому суд враховує, що Порядок
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання і
технічного опису їх бланків,
затверджений Постановою КМУ №251 від
28.03.2012р. не містить безпосередньої
норми, яка б визначала порядок
поновлення посвідки на постійне
проживання у разі її скасування та
вилучення. У той же час п.22 цього
Порядку передбачено, що у разі
пошкодження чи втрати посвідки
іноземець та особа без громадянства
може звернутися за отриманням нової
посвідки в порядку, встановленому для
її обміну чи продовження строку її дії,
до територіального органу або
підрозділу ДМС за місцем проживання. В
зв'язку з цим використовуючи аналогію
права, суд вважає, що посвідку на
постійне проживання зобов'язаний
поновити ГУДМСУ в Харківській області,
за місцем проживання позивача.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області, Головного
управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
скасування висновку та зобов'язання
вчинити певні дії задовольнити.

2. Скасувати висновок Управлінням
Державної міграційної служби України в
Київській області від 15.07.2014 р. щодо
громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1

3. Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області поновити Посвідку
на постійне проживання в Україні
громадянина Республіки В'єтнам ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1, видану безстроково.

4. Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення, у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. 5.
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова
виготовлена 30.12.2014р.

Суддя
Рубан В.В.