Справа № 807/3722/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р.
Справа № 876/4351/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

представника апелянта
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2014 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- ФОП ОСОБА_2) звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області (далі - Мукачівської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 08.08.2013 року та № від 19.09.2013
року.

Вважає, що оскаржувані рішення є
необґрунтованими, прийнятими з
порушенням вимог податкового
законодавства, і такими, що підлягають
скасуванню. Неправомірність прийняття
відповідачем податкових
повідомлень-рішень підтверджує
приєднаними до матеріалів справи
письмовими доказами.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 року
позов задоволений. Визнані
протиправними та скасовані податкові
повідомлення-рішення Мукачівської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області № від
08.08.2013 року та № від 19.09.2013 року.

Відповідач оскаржив постанову суду
першої інстанції. Вважає, що
оскаржувана постанова винесена без
належного з'ясування фактичних
обставин справи і з порушенням норм
матеріального права і просить
постанову суду скасувати і прийняти
нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідачем прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
правомірно. Визначальним фактором для
формування податкового кредиту
суб'єктами господарювання - фізичними
особами, зареєстрованими платниками
податку на додану вартість при
ввезенні на митну територію України
основних засобів є, як і для платників
податку на додану вартість - юридичних
осіб, взяття на облік такого майна в
якості основних фондів та подальше
використання таких товарів (основних
фондів) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності такої
особи - платника податку. Також
зазначає, що реєстрація транспортних
засобів, придбаних позивачем у травні
2013 року, проведена з порушенням
постанови Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 № 1388, оскільки транспортний
засіб зареєстрований на фізичну особу,
а не на суб'єкта господарювання -
фізичну особу.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представника апелянта,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
Мукачівською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області проведена документальна
позапланова виїзна перевірка СПД
ОСОБА_2 з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
травень 2013 року, яке виникло в
результаті декларування від'ємного
значення за квітень 2013 року, за
наслідками якої складений акт №
70/1702/НОМЕР_3 від 25.07.2013 року, на підставі
якого контролюючим органом 08.08.2013 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
зменшення позивачу розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 77008 гривень.

Також Мукачівською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за червень 2013 року, яке виникло
в результаті декларування від'ємного
значення за травень 2013 року, за
результатами якої складений акт №
310/1703/НОМЕР_3 від 05.09.2013 року, на підставі
якого відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
зменшення СПД ОСОБА_2 суми бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у сумі 77008,00
гривень та застосовано штрафну санкцію
в розмірі 38504 гривень.

Суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, виходив з того,
що позивач при придбанні транспортних
засобів з метою використання їх у
власній господарській діяльності
правомірно відніс сплачені суми ПДВ до
податкового кредиту, а відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не довів
правомірності прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Згідно з абз.4 п.164.1 ст.164 ПК України,
базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до п.177.2 ст.177
та п.178.3ст.178 цього Кодексу.

В ст.177 Податкового кодексу зазначено,
що об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до етапі 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами, (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати - ПДВ
до бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Відповідно до п. 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України №1388 від
07.09.1998 року, передбачено реєстрацію
транспортних засобів лише за
юридичними або фізичними особами, тому
у свідоцтвах про реєстрацію
транспортних засобів не може
зазначатися як їх власник фізична
особа-підприємець. При цьому,
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
по операціях з використання
транспортних засобів, якщо були
дотримані умови його формування та в
подальшому також не позбавляє права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість.

З матеріалів справи, зокрема, зі
свідоцтва про реєстрацію транспортних
засобів вбачається, що сідельний тягач
для перевезення напівпричепів,
двохосний Mercedes-Benz, модель Actros 1846LS, кузов
НОМЕР_5 та напівпричіп 3-х вісний,
бортовий, тентовий, для перевезення
вантажів, марки Koegel тип SN24, модель SN 24
Р90/1 110, шасі НОМЕР_6 новий зареєстровані
за ОСОБА_2.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що зазначені транспортні
засоби позивач ФОП ОСОБА_2 використовує
у господарській діяльності, що
підтверджується наступними
товарно-транспортними накладними: CMR №
085333, CMR № 083464, CMR № 085185, CMR № 038895, CMR № 315519,
CMR № 138853, CMR № 883482, CMR № 000066, CMR № 085357, CMR №
562825, CMR № LV-1205412, TTH № , вантажною
митною декларацією ІМ 40 ДЕ №
305090000/2013/008121 від 24.05.2013, видатковою
накладною № 167 від 23.05.2013 та податковою
накладною № 277 від 21.05.2013, свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу №
САО 870398, свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу № НОМЕР_7.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновком суду першої інстанції про
правомірність віднесення ФОП ОСОБА_2
сплачених сум ПДВ до податкового
кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї
статті встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги є
неправильним тлумаченням норм закону і
не спростовують висновків суду,
суперечать обставинам справи і не
доведені апелянтом відповідно до ч.2
ст.71 КАС України.

Суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому постанову суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі № 807/3722/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складення її в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 23.12.2014
року