Справа № 522/24929/14-а
Суддя: Ільченко Н. А.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі № 2а/522/1029/14
ПОСТАНОВА

26 грудня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Ільченко Н.А.,

при секретарі - Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 громадянка Китайської
Народної республіки звернулась до суду
з позовом у якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
Головного управління Державної
міграційної служби у Одеській області
від 12.11.2014 року про її примусове
повернення за межі України, із
забороною в'їзду на територію України
терміном на три роки, із зобов'язанням
покинути територію України до 21.11.2014
року та зобов'язати відповідача
анулювати відмітки проставлені в
паспорті позивача про примусове
повернення і заборону в'їзду в Україну.
В обґрунтування позову покликається на
те, що вона громадянка КНР ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прибула в Україну 30.12.2013
року через контрольно-пропускний
«Аеропорт Одеса» по одноразові візі
типу «С» з дозволеним строком
перебування 90 діб (з 20.01.2014 - 21.05.2014 року)
по національному паспорту для виїзду
за кордон серії НОМЕР_1, виданим 17.04.2007
року з терміном дії до 16.04.2017 року.12.11.2014
року було прийняте рішення про її
примусове повернення у країну
походження однак всупереч вимогам
ч.3.ст.26 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» їй не було вручено
примірник рішення про примусове
повернення іноземця, що позбавило її
права оскаржити це рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.18 КАС України
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи щодо
примусового повернення в країну
походження або третю країну та
примусового видворення іноземців та
осіб без громадянства за межі
території України.

Справа розглядається з урахуванням
приписів ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", відповідно до якої суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику зазначеного Суду
як джерело права.

Суд також враховує те, що у рішеннях по
справі "Мірагаль Есколано та інші проти
Іспанії" від 13 січня 2000р. та справі
"Перес де Рада Каваніллес проти
Іспанії" від жовтня 1998 року,
Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог. Це визнане
порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

Судом враховується, що позивач не є
громадянином України, також в неї
відсутні спеціальні знання
національного законодавства для
самостійного звернення до суду.
Враховуючи сукупність зазначених
обставини суд дійшов висновку про те,
що з метою реалізації права на захист
позивач вимагав правової допомоги та
не мав можливості без неї звернутися до
суду.

Суд оцінивши повідомлені позивачем
обставини та наявні у справі докази у
їх сукупності, вирішив продовжити
розгляд справи у порядку письмового
провадження і встановив наявність
достатніх підстав для прийняття
законного та обґрунтованого рішення,
також суд приймає до уваги скорочений
термін розгляду даної категорії справ.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» в'їзд в Україну та виїзд
з України здійснюється, зокрема,
іноземцями та особами без громадянства
- за паспортним документом за наявності
відповідної візи, якщо інший порядок
в'їзду та виїзду не встановлено
законодавством чи міжнародним
договором України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою КНР прибула
в Україну 30.12.2013 року через
контрольно-пропускний «Аеропорт
Одеса» по одноразові візі типу «С» з
дозволеним строком перебування 90 діб (з
20.01.2014 - 21.05.2014 року) по національному
паспорту для виїзду за кордон серії
НОМЕР_1, виданим 17.04.2007 року з терміном
дії до 16.04.2017 року.. Відтак на територію
України позивач в'їхала на законних
підставах та відповідно до
вищезазначених положень законодавства
мала право на перебування на території
України до 21.05.2014 року.

12.11.2014 року Головним управлінням
Державної міграційної служби у
Одеській області прийнято рішення про
примусове повернення та заборону
в'їзду на територію України громадянки
КНР ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном на
три роки та зобов'язано покинути
територію України до 21.11.2014року.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість зробленого висновку
та винесеного на його підставі
спірного рішення відповідача, на
відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі ст. 26 Конституції України,
іноземці та особи без громадянства, що
перебувають в Україні на законних
підставах, користуються тими самими
правами і свободами, а також несуть
такі самі обов'язки, як і громадяни
України, - за винятками, встановленими
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Відтак, з огляду на зазначені
обставини, відсутність даних про
будь-які дії позивача, що суперечили б
інтересам безпеки України чи охорони
громадського порядку, здоров'я і
захисту прав та інтересів громадян
України, суд приходить до висновку, що
оскаржуване рішення є необґрунтованим,
а тому позов підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на суб'єкта
владних повноважень, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Відповідач заперечень проти
адміністративного позову не надав.

Один із примірників рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства видається іноземцю
або особі без громадянства, стосовно
яких воно прийнято. У рішенні
зазначаються підстави його прийняття,
порядок оскарження та наслідки
невиконання. Форма рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства затверджується
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України та центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту державного кордону.

Отже, суд вважає обґрунтованими доводи
позивача про порушення відповідачем
вимог ч. 3 ст. 26 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" в частині того, що
рішення не було видано позивачу.

Також суд звертає увагу на положення
ст. 32 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» (що діяв на момент
винесення оскаржуваного рішення),
згідно з якою рішення про видворення
лише може супроводжуватись забороною
в'їзду в Україну, тобто така заборона не
є обов'язковою, а є крайнім заходом.
Підстави для заборони в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну
визначені ст. 13 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства".

Так, відповідно до зазначеної норми
Закону, в'їзд в Україну іноземцю або
особі без громадянства не
дозволяється:

в інтересах забезпечення національної
безпеки України або охорони
громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, які
проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити
в'їзд через контрольні пункти в'їзду -
виїзду на тимчасово окуповану
територію без спеціального дозволу або
така особа під час попереднього
перебування на території України
здійснила виїзд із неї через
контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в
абзацах другому, сьомому і восьмому
частини першої цієї статті, відомості
про іноземця або особу без
громадянства вносяться до бази даних
осіб, яким згідно із законодавством
України не дозволяється в'їзд в Україну
або тимчасово обмежено право виїзду з
України.

У п. 18 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №1 від
25.06.2009 "Про судову практику розгляду
спорів щодо статусу біженця та особи,
яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні" (в редакції
Постанови Вищого адміністративного
суду України №3 від 16.03.2012) визначено, що
судам під час розгляду спорів про
заборону в'їзду в Україну необхідно
мати на увазі, що процедура заборони
в'їзду в Україну не є прямим наслідком
примусового видворення іноземця чи
особи без громадянства з України.
Підстави для заборони в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну
визначені статтею 13 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства". Крім того, відповідно до
частини другої статті 26 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства, дії яких порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони громадського
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України, може
супроводжуватися забороною щодо
подальшого в'їзду в Україну строком на
три роки. Проте в оскаржуваному рішенні
взагалі відсутнє обґрунтування
застосування заборони в'їзду позивача
в Україну.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); та ін.

Порушення хоча б одного із зазначених у
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріїв оцінки
дії або бездіяльності суб'єкта владних
повноважень є підставою для визнання
їх протиправними.

Таким чином, враховуючи принципи
добросовісності, розумності та
дотримання балансу між несприятливими
наслідками для прав та свобод особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
таке рішення, оскаржуване рішення
прийнято без урахування, та без
дотримання обґрунтованості, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та пропорційності,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія), що
призвело до порушення прав позивача.

На підставі ст.ст. 4, 15, 16, 26 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» та керуючись
ст.ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 159-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ

Позов ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
рішення Головного управління
Державної міграційної служби України у
Одеській області від 12.11.2014 року про
примусове повернення в країну
проходження громадянки КНР ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Одеській області скасувати штампи
проставлені в паспорті ОСОБА_1, НОМЕР_1
про примусове повернення і заборону
в'їзду в Україну.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана протягом 5 днів з дня її
проголошення до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Приморський районний суд м.
Одеси.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст.254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

Суддя
Ільченко Н.А.

26.12.2014