Справа № 2а-19379/10/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/51779/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Калініна О.С.,

представника позивача Білецького
Д.О.,

представника відповідача
Макаревича О.С.,

прокурора Чубенка В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13.04.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011 по
справі №2а-19379/10/2670 за позовом Закритого
акціонерного товариства «Спеціальне
науково-реставраційне проектне
будівельно-виробниче товариство
«Укрреставрація» до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, за участю
прокуратури Подільського району міста
Києва про визнання недійсними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представників сторін та
прокурора, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.04.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011,
позовні вимоги Закритого акціонерного
товариства «Спеціальне
науково-реставраційне проектне
будівельно-виробниче товариство
«Укрреставрація» до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, за участю
прокуратури Подільського району міста
Києва про визнання недійсними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено.
Визнано незаконними та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
11.11.2010 №/0 в частині визначення
податкового зобов'язання у розмірі
2303249,00грн. та податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2010
№/0 в частині визначення
податкового зобов'язання у розмірі
1727048,00грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
08.08.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 21.09.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.04.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 02.08.2011, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту
5.2, абзацу першого підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», пункту 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», пункту
18 Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженої наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997 №165, частини другої
статті 207, статей 215, 216 Цивільного
кодексу України, частини четвертої
статті 11, статей 59, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до приписів статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України здійснено заміну відповідача -
Державну податкову інспекцію у
Подільському районі міста Києва її
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Подільському районі міста
Києва проведено перевірку Закритого
акціонерного товариства «Спеціальне
науково-реставраційне проектне
будівництва «Укрреставрація» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2007 по
30.06.2010 та іншого законодавства за
період з 01.07.2007 по 30.06.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем, зокрема, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого позивачем занижено
податок на прибуток на загальну сум
1341096,00грн., а також підпунктів 7.4.5 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість на суму 1195112,00грн.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у Подільському
районі міста Києва складено акт від
28.10.2010 №359/23-611/31244188 та прийнято
податкові повідомлення-рішення від
11.11.2010 №/0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в загальному розмірі
2377318,00грн., від 11.11.2010 №/0 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в
загальному розмірі 1765109,00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що валові витрати та
податковий кредит позивача
підтверджено необхідними первинними
документами.

Суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Відповідно до підпунктів 7.4.1 та 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих
положень випливає, що умовами
реалізації права платника на
податковий кредит, а також на зменшення
оподатковуваного доходу на суму
понесених витрат є фактичне придбання
товарів (робіт, послуг) з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та наявність первинних
документів, оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

З'ясовуючи обставини реальності
вчинення господарської операції слід
ретельно перевіряти доводи податкових
органів про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або зафіксовані іншими
доказами.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються, тощо.

Зокрема, факт відсутності здійснення
господарської операції може
підтверджуватись неможливістю
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
недостатності фізичних, технічних та
технологічних можливостей певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, відсутність управлінського
або технічного персоналу, основних
фондів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів; облік
для цілей оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій.

Разом з тим, ні судом першої інстанції,
ні судом апеляційної інстанції не
надано оцінки обставинам справи щодо
реальності вчинення спірних
господарських операцій, судами не
з'ясовано умов відповідних договорів
та специфіки кожної господарської
операції позивача з контрагентом, не
з'ясовано питання щодо обґрунтованості
господарської мети та економічної
доцільності при укладанні спірних
договорів, не встановлено обставин
справи щодо фактичного виконання чи
невиконання робіт, а також чи
виконувалися відповідні роботи саме
контрагентом позивача Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бізнес
Група СТГ».

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин
вимагає дослідження доказів, що
знаходиться поза межами касаційного
розгляду справи, встановлених статтею
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції із скасуванням
ухвалених судових рішень судів
попередніх інстанцій як таких, що не
відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, повно і
всебічно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 55, 160, 210, 220, 221, 223, 227,
230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13.04.2011 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011 по
справі №2а-19379/10/2670 скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв