Справа № К/9991/14432/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/14432/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач),
Весельської Т.Ф., Лиски Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Скадовському районі
Херсонської області про визнання дій
протиправними, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2008 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати протиправною відмову
відповідача у призначенні пенсії у
зв'язку із втратою годувальника згідно
Закону України «Про державну службу» у
розмірі 70% суми щомісячного довічного
грошового утримання чоловіка на день
його смерті з наступною індексацією.

Постановою Скадовського районного
суду Херсонської області від 28 травня
2008 року позов задоволено. Визнано
неправомірною відмову відповідача у
призначенні позивачу пенсії у зв'язку
із втратою годувальника згідно Закону
України «Про державну службу».
Зобов'язано відповідача призначити
позивачу пенсію у зв'язку із втратою
годувальника згідно Закону України
«Про державну службу» у розмірі 70% суми
щомісячного довічного грошового
утримання ОСОБА_5 на день його смерті з
подальшою індексацією.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року вказану постанову суду першої
інстанції скасовано і в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цього суду
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що покійний чоловік
позивача ОСОБА_5 працював: з 12 листопада
1966 року по 06 серпня 1979 року на посаді
слідчого в органах прокуратури; з 21
червня 1982 року - на посаді судді
Скадовського районного суду; з 15
листопада 1984 року - на посаді судді
Херсонського обласного суду.

З 01 червня 1995 року ОСОБА_5 за власним
бажанням був звільнений з посади судді
і знаходився у відставці. Стаж роботи,
який дає право на пенсію державного
службовця, складає 26 років 7 місяців.
Знаходячись у відставці, чоловік
позивача отримував щомісячне грошове
утримання судді у розмірі 4750,45 грн., а
позивач - пенсію у розмірі 655,74 грн. У
зв'язку з цим отримувана від чоловіка
допомога була для позивача постійним і
основним засобом для існування, але
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер у віці 72 роки.

Статтею 37 Закону України «Про державну
службу» встановлено, що на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку.

Вказана стаття також гарантує право на
соціальний захист утриманців
державних службовців: у разі смерті
особи у період перебування на
державній службі за наявності у
померлого годувальника стажу
державної служби не менше 10 років
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям - незалежно
від того, чи були вони на утриманні
померлого годувальника), призначається
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
на одного непрацездатного члена сім'ї у
розмірі 70 відсотків суми заробітної
плати померлого годувальника, на яку
нараховувалися страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, з урахуванням норм
частини п'ятої цієї статті, а на двох і
більше членів сім'ї - 90 відсотків. Право
на призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника на умовах,
передбачених частиною восьмою цієї
статті, мають також непрацездатні
члени сім'ї померлої особи, яка
отримувала пенсію за цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 72 роки,
а на державній службі він перебував до
01 червня 1995 року, коли йому ще не
виповнилося 60 років, тобто на момент
досягнення пенсійного віку,
встановленого Законом України «Про
державну службу», він не працював на
посаді державного службовця.

Згідно ст. 43 Закону України «Про статус
суддів» судді, який вийшов у відставку,
при наявності відповідного віку і
стажу роботи, виплачується пенсія на
умовах, передбачених ст. 37 Закону
України «Про державну службу». Судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне грошове утримання в розмірі
80% заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. При
досягненні таким суддею пенсійного
віку за ним зберігається право на
одержання щомісячного грошового
утримання в зазначеному розмірі або, за
його вибором, пенсія на умовах,
передбачених ст. 37 Закону України «Про
державну службу».

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» у разі смерті особи, яка
одержувала щомісячне грошове
утримання, особам, які здійснили її
поховання, виплачується допомога на
поховання у розмірі двомісячного
грошового утримання, яке склалося на
момент смерті.

Таким чином, у ОСОБА_5 був достатній
стаж державного службовця (26 років 7
місяців), але права на пенсію
державного службовця він не мав,
оскільки на момент досягнення
пенсійного віку (60 років) не працював на
посаді державного службовця і згідно
трудової книжки його стаж роботи
державного службовця закінчується в 59
років.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
безпідставність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зроблених цим
судом висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскарженого судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська

Т.О. Лиска