Справа № 810/2824/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2824/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лапій
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Кобаля М.І., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
07 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області до Відкритого акціонерного
товариства «Іскра» про стягнення
заборгованості з відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України у Києво-Святошинському
районі Київської області звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«Іскра» про стягнення суми
заборгованості по відшкодуванню
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
згідно списку № 2 на користь Управління
Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області в загальному розмірі 212205 грн. 04
коп.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня
2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною Постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати Постанову суду
першої інстанції. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що оскаржуване рішення
є необґрунтованим та прийнято з
порушенням норм матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ
«Іскра» є юридичною особою та
зареєстроване платником внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Києво-Святошинському районі Київської
області було сформовано та направлено
на адресу ВАТ «Іскра» розрахунки
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах за лютий 2014 року та за березень
2014 року на загальну суму 212205,04 грн.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що обов'язок відповідача
щодо відшкодування Управлінню
Пенсійного фонду України в
Києво-Святошинському районі Київської
області витрат на виплату та доставку
пенсії відсутній на основі особових
справ вказаних у позові осіб, які
станом на час формування розрахунків
досягли 49-ти річного віку, є
громадянами, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується відповідними
посвідченнями.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
доказів щодо неправомірності
визначення позивачем розміру та складу
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, а також доказів про
погашення відповідачем заборгованості
суду не надано, а тому позовні вимоги
необхідно задовольнити в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
безпідставними та погоджується з
рішенням суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлено коло осіб,
які мають право на пенсію за віком на
пільгових умовах незалежно від місця
останньої роботи за Списком № 1 та
Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, зайнятість в яких
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески, згідно зі статтею першою
вказаного Закону - це кошти відрахувань
на соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон) передбачено,
що пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Однак, до запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди пп. 1 п. 2 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону
передбачено, що вказаним особам пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення» (статті 27 та 28).
При цьому, зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Порядок відшкодування
страхувальниками витрат Пенсійного
фонду України на виплату та доставку
пільгових пенсій, призначених на
пільгових умовах, визначено
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного Фонду
України, затвердженою постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №
21-1.

Відповідно до п. 6.4 вказаної Інструкції
Пенсійний фонд щорічно в повідомленнях
про розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій, які
надсилає підприємствам до 20-го січня
поточного року та протягом 10 днів з
новопризначених пенсій, визначає
розмір сум до відшкодування на
поточний рік.

Підприємства відповідно до вимог
пункту 6.8 Інструкції щомісяця до 25-го
числа повинні вносити до Пенсійного
фонду України зазначену в повідомленні
місячну суму фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Відповідно до п. 1 ст. 1 та п. 1 ст. 2 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» для
суб'єктів підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднань, бюджетних, громадських та
інших установ та організацій, об'єднань
громадян та інших юридичних осіб, а
також фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів звертає увагу, що аналіз
вищезазначених правових норм дає
підстави прийти до висновку, що саме на
суб'єктів підприємницької діяльності,
які використовують працю найманих
працівників покладається обов'язок
відшкодування управлінню Пенсійного
фонду України фактичних витрат по
виплаті і доставці пільгових пенсій
підприємства до набуття права на
пенсію за віком, призначених на
підставі ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 28.04.2011 № К-25361/10.

Зі змісту п. 2.2. Рішення Конституційного
Суду України від 11.06.2014 у справі №1-2/2014
слідує, що в Україні правове
регулювання відносин пенсійного
забезпечення здійснюється на підставі
Основного Закону України, відповідно
до якого виключно Законами України
визначаються форми і види пенсійного
забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції
України).

Умови та порядок призначення,
перерахунок і виплата пенсій
встановлюються Законом України "Про
пенсійне забезпечення", Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та іншими законами України.

Окремим видом трудової пенсії є пенсія
за віком ( пункт "а" статті 2 ЗУ України
"Про пенсійне забезпечення").

Згідно ст. 26, п.п. 3, 72 розділу ХV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", ст. 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" умовами
призначення пенсії за віком, у т.ч. із
зменшенням пенсійного віку, є
досягнення особою певного віку та
наявність необхідного трудового стажу
роботи.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Досягнувши передбаченого в
законодавстві України пенсійного віку
та маючи необхідний страховий стаж
роботи, працівники отримують право на
пенсію за віком. Реалізуючи це право,
вони набувають статусу пенсіонера за
віком.

Отже, до пенсіонерів за віком належать
також особи, які вийшли на пенсію за
віком із зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", зокрема, на
підставі Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Тобто, у осіб, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи і
відпрацювали на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
Списком №2 десять і більше років, вік
виходу на пенсію зменшується додатково
на один рік, і такі особи мають право на
призначення пенсії за віком із
зниженням пенсійного віку відповідно
до ст. 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" із досягненням 49 років.

Зі змісту розрахунків фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій, на
підставі яких позивач просить стягнути
з відповідача заборгованість, слідує,
що пенсія виплачувалась наступним
особам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7

Як встановлено судом першої інстанції
з досліджених в ході розгляду справи
особових справ вказаних осіб, станом на
час формування розрахунків вони
досягли 49-ти річного віку, є
громадянами, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується відповідними
посвідченнями, отже, обов'язок
відповідача щодо відшкодування УПФ
України витрат на виплат та доставку їм
пенсії відсутній.

Щодо гр. ОСОБА_8 з матеріалів справи
вбачається, що позивачем не надано суду
будь-яких доказів того, що дана особа
отримала право на пільгову пенсію саме
на підприємстві відповідача, крім того,
до позовної заяви не додано розрахунку
суми позову щодо неї, на відміну від
інших осіб, та її особової справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

За таких обставин, оскільки суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Управління
Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 25.12.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
М.І. Кобаль

Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Сорочко Є.О.