Справа № 2а/2570/758/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/2147/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті
Чернігові на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011 по справі №2а/2570/758/2011 за
позовом Державної податкової
інспекції у місті Чернігові до Повного
товариства «Алан Губаревих «Ломбард»
про стягнення податкового боргу.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги
Державної податкової інспекції у місті
Чернігові до Повного товариства «Алан
Губаревих «Ломбард» про стягнення
податкового боргу з податку власників
наземних транспортних засобів за І-V
квартали 2010 року в розмірі 216,02грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій
мотивовано тим, що Повним товариством
«Алан Губаревих «Ломбард» належним
чином було виконано зобов'язання зі
сплати податку власників наземних
транспортних засобів за І-V квартали 2010
року та безпідставністю заявлення
позовних вимог щодо стягнення суми
податкового боргу з огляду на
відсутність у податкового органу
повноважень щодо зміни призначення
платежу, визначеного суб'єктом
господарювання.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у місті
Чернігові 13.10.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 24.01.2012 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011, прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на порушення
судами норм матеріального права,
зокрема, статей 7, 16 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно поданого
відповідачем до Державної податкової
інспекції у місті Чернігові розрахунку
суми податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин та
механізмів №13646 від 23.02.2010, сума
самостійно визначеного податкового
зобов'язання склала 229,00грн.

Судами також встановлено, що Повним
товариством «Алан Губаревих «Ломбард»
платіжним дорученням №84 від 19.03.2010 було
здійснено до місцевого бюджету платіж
податку з власників транспортних
засобів за 2010 рік в сумі 229,00грн.,
грошові кошти по якому розподілилися
податковим органом на погашення
попереднього податкового боргу
відповідача за попередні звітні
періоди.

Платник податку, відповідно до статті 11
Закону України «Про систему
оподаткування», несе відповідальність
за правильність обчислення,
своєчасність сплати податків та
додержання законодавства України про
оподаткування.

Згідно підпункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами»
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) і у
рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника
податку права самостійно визначити
джерела погашення узгоджених
податкових зобов'язань відповідно до
пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та від
обов'язку самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції. При цьому згідно з пунктом
3.8 зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.
Тому суми податкових зобов'язань або
податкового боргу з урахуванням
підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами» слід
вважати сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами»
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Отже, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку щодо безпідставності
заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
зазначених висновків суду не
спростовують і не дають підстав
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Чернігові залишити
без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв