Справа № 466/6940/13-а
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 р.
Справа № 15627/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Судової-Хомюк Н.М.

суддів:
Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Львова на постанову Шевченківського
районного суду м. Львова від 14
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Львова про нарахування та виплату
підвищення до пенсії, -

встановив :

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позов, в якому
просив зобов'язати відповідача
встановити до пенсії з 01.01.2013 року
підвищення як реабілітованому
громадянину у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком відповідно до вимог п
"г" ст.77 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", виходячи з мінімального
розміру пенсі за віком, встановленого
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Оскаржуваною постановою
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії відповідача
протиправними. Зобов'язано відповідача
нараховувати та виплачувати позивачу,
як реабілітованому громадянину,
підвищення до пенсії у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до п. "г" ст.7 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", виходячи з
розміру пенсії за віком, встановленого
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", починаючи з 11.03.2013 року.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач, подав
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду,
вважає її такою, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та постановити
ухвалу, якою в задоволенні позову
відмовити. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що згідно
постанови Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16 липня 2008 року громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться в
розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей, яких
було примусово переселено - 43,52 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно ст. 197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що згідно з довідкою №
01КР-вих-52 від 30.01.2013 року, позивач має
право на пільги, передбачені Законом
України "Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні".

Позивач перебуває на обліку в
відповідача та отримує пенсію по віку з
врахуванням підвищення до пенсії
реабілітованих громадян в розмірі 43,52
грн. на підставі Постанови Кабінету
Міністрів України від 16 липня 2008 року №
654.

Згідно п. "г" ч. 1 ст.77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії підвищуються на 50%, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25% мінімальної пенсії
за віком.

Згідно п. 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" до прийняття відповідного
закону до пенсій, передбачених цим
Законом, установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України "Про пенсійне
забезпечення". Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
пенсійне забезпечення" має вищу
юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 липня 2008 року № 654.

Згідно з положеннями частини 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, відповідач неправомірно
виплачував підвищення до пенсії в
меншому розмірі, ніж це передбачено п.
"г" ч. 1 ст. 77 зазначеного Закону.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, може допустити
звуження змісту та обсягу прав
позивача, встановлених Законом. Тобто,
Кабінет Міністрів України повинен був
встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону, чи
інших законів, якими встановлено
розмір мінімальної пенсії.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу, що пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.
Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі, у разі
відсутності спору про право особи на
отримання підвищення до пенсії або
встановлення такого права в судовому
порядку, не можна обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України
зобов'язані проводити нарахування та
виплати відповідних періодичних
платежів, зокрема, реабілітованим
громадянам до втрати ними такого права.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_3
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії як реабілітованому
громадянину відповідно до п. "г" ч.1 ст. 77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління пенсійного фонду в
Шевченківського району м.Львова,
відповідний обов'язок вірно покладений
на відповідача у справі.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 14 листопада 2013 року по
справі № 466/6940/13-а за позовом ОСОБА_1 до
управління пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Н.М. Судова-Хомюк

Судді :
В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль