Справа № 2а/1570/8087/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/51367/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Вербицька О.В. Ланченко
Л.В.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 р.

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012 р.

у справі № 2а/1570/8087/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цивільжитлобуд»

до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Цивільжитлобуд»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м. Одеси (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2012 р., позовні вимоги задоволено,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
14.06.2011 р. №/0.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань правових відносин з
ПП «ОСК-Компані» за лютий 2011 року, про
що складено акт від 27.05.2011 р.
№3311/23-513/34672770, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2,
п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, у
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає сплаті
в бюджет на 129 234,18 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.06.2011 р.
№/0, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 129 235,18 грн., з яких
129 234,18 грн. за основним платежем
та 1,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про те, що позивачем включено до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість суму податку сплачену
у ціні вартості товарно-матеріальних
цінностей придбаних у ПП «ОСК-Компані»
за нікчемним правочином.

Крім того, контролюючий орган в акті
перевірки зазначив, що у контрагента
позивача відсутні необхідні умови для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, оборотних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів
(робіт, послуг).

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість по
господарським операціям з придбання
товару у ПП «ОСК-Компані».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ПП «ОСК-Компані» було
укладено договір від 01.02.2011 р. №010211, за
яким ПП «ОСК-Копмані» (Постачальник)
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених договором, поставити
позивачу (Покупець) металеві та
пластикові вироби, потрібні щодо
будівництва.

Фактичне виконання вказаних
договірних відносин підтверджується
наявними у матеріалах справи
податковими та видатковими накладними.

У відповідності до приписів п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Податкового кодексу
України, підтверджено відповідними
податковими накладними, що виписані
контрагентом зареєстрованим платником
податку на додану вартість.

Отже, відповідачем не наведено жодних
доводів та не надано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість віднесення позивачем
до складу податкового кредиту лютого
2011 року спірної суми податку по
господарським операціям з ПП
«ОСК-Компані».

Крім того, чинне податкове
законодавство не ставить у залежність
формування позивачем податкового
кредиту від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету,
питання визначення складу податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність прийнятого
контролюючим органом податкового
повідомлення-рішення від 14.06.2011 р.
№/0 та наявність підстав для його
скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2012 р. у
справі № 2а/1570/8087/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Вербицька О.В. Ланченко Л.В.