Справа № 826/12911/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2014 року 15:18
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Сізих Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомОСОБА_1до третя
особа:Генерального прокурора України
Яреми Віталія Григоровича Генеральна
прокуратура Українипровизнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання розглянути звернення, за
участю представників сторін:
від відповідача, третьої особи:
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 11 грудня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Генерального прокурора
України Яреми Віталія Григоровича,
третя особа: Генеральна прокуратура
України, в якому просить (з урахуванням
уточнених позовних вимог):

1. Бездіяльність Генерального
прокурора України Яреми В.Г. під час
перевірки звернення позивача від 27.06.2014
р., яке позивач передав йому особисто
під час прийому 27.06.2014 р., які не
відповідають вимогам ст. ст. 3, 19
Конституції України, ст. 6 Закону
України «Про прокуратуру», ст.ст. 18, 19
Закону України «Про звернення
громадян» і Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань та
службових перевірок в органах
прокуратури України визнати
протиправними.

2. Скасувати рішення відповідача
про припинення провадження за скаргами
ОСОБА_1 в органах прокуратури.

3. Зобов'язати відповідача Ярему
В.Г. вчинити певні дії, а саме провести
перевірку звернення ОСОБА_1 від 27.06.2014 р.
відповідно до вимог Закону України
«Про звернення громадян», а в разі
призначення під час перевірки
службового розслідування, його
проведення організувати відповідно до
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань та службових
перевірок в органах Прокуратури
України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Генеральним прокурором України Яремою
В.Г. допущено протиправну
бездіяльність під час розгляду
звернення ОСОБА_1 та прийнято
протиправне рішення про припинення
провадження за скаргами позивача.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначив, що під час службового
розслідування, призначеного
відповідачем, позивачу не було відомо
ані склад комісії, ані її керівник, ані
питання, які підлягали з'ясуванню.
Згідно направленої відповіді від 28.07.2014
р. вбачається, що остання не містить
будь-яких мотивувань, викладених в ній
висновків, що свідчить про те, що
питання, які необхідно було з'ясувати
під час проведення службового
розслідування взагалі не перевірялися.
Позивач вважає надану відповідь
незаконною, оскільки Генеральним
прокурором України не надана правова
оцінка діям представника відповідача,
який під час судового розгляду
відстоював галузеві інтереси, не
скасовано незаконний наказ прокурора
Полтавської області про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності, незаконність якого
встановлена судовим рішенням від 30.06.2005
р. № 43/09-05. Також не надано оцінки діям
посадових осіб, які призвели до видання
незаконного наказу. Залишилось без
розгляду питання про втрату 7
матеріалів перевірки заяв та
повідомлень про скоєння тяжких
злочинів, що є злочином, а не
дисциплінарним проступком. Не
розглядалось питання щодо порушення
трудових прав позивача під час
проходження публічної служби в органах
прокуратури Полтавської області,
протиправної зміни умов праці, виплати
вихідної допомоги через 6 років після
звільнення позивача, щодо невиплати
заробітної плати за виконання роботи в
іншій місцевості, щодо позбавлення
права на щорічну відпустку тощо.

Представник відповідача та третьої
особи в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечив та просив суд
відмовити в їх задоволенні. В
обґрунтування заперечень на заявлені
позовні вимоги зазначив, що висновок за
результатами службового розслідування
підписаний всіма членами комісії та
затверджений Генеральним прокурором
України. Окремих думок надано не було.
Під час службового розслідування
позивач був присутній в приміщенні
прокуратури Полтавської області,
спілкувався із членами комісії та
надавав уточнюючі письмові пояснення з
приводу своїх доводів, викладених у
зверненні. Дії відповідача та
посадових осіб прокуратури із
розгляду звернень позивача вчинено на
підставі, у спосіб та у межах
повноважень, визначених законами та
наказами Генерального прокурора
України.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Наказом прокурора Полтавської області
№123/08/1-05 від 06.12.2005 за неналежне
виконання своїх службових обов'язків
заступника Полтавського міжрайонного
транспортного прокурора ОСОБА_1 було
звільнено із займаної посади.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
позивач звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
позовом.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.10.2013 р. №
2а-1670/991/11, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 22.01.2014 р.,
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано таким, що не
відповідає чинному законодавству
наказ Прокуратури Полтавської області
від 10.01.2007 №2-л в частині формулювання
причини звільнення молодшого радника
юстиції ОСОБА_1 з посади старшого
помічника Полтавського міжрайонного
прокурора. Змінено наказ Прокуратури
Полтавської області від 10.01.2007 №2-л в
частині формулювання причини
звільнення ОСОБА_1, вказавши замість "у
зв'язку з невідповідністю займаній
посаді (за п. 2 ст. 40 КЗпП України)"
належну причину та підставу, а саме: "у
зв'язку із систематичним невиконанням
службових обов'язків (за п. 3 ч. 1 ст. 40
Кодексу законів про працю України)".
Зобов'язано Прокуратуру Полтавської
області привести наказ від 10.01.2007 №2-л у
відповідність із даним судовим
рішенням та внести відповідний запис
до трудової книжки ОСОБА_1 за умови її
пред'явлення. В решті позову
відмовлено.

Позивач вважаючи, що суддя
Полтавського окружного
адміністративного суду приймаючи
вищенаведене рішення, вийшов за межі
позовних вимог і змінив формулювання
наказу про звільнення виходячи з
обставин, з якими відповідач не
пов'язував його звільнення, звернувся
27.06.2014 р. під час особистого прийому
Генеральним прокурором України Яремою
В.Г. зі скаргою на протиправні дії
керівництва Прокуратури Полтавської
області, яке відстоювало галузеві
інтереси під час розгляду справи, а
також на рішення судів, які не
відповідають національному
законодавству.

З метою прийняття об'єктивного рішення,
для перевірки, викладених фактів
порушень як трудових прав, так і права
позивача на судовий захист,
Генеральним прокурором Яремою В.Г. було
прийнято рішення про проведення
службового розслідування.

Як вбачається із звернення позивача,
під час службового розслідування
необхідно було з'ясувати наступне:

- обґрунтованість накладення на
позивача дисциплінарних стягнень;

- відповідність рішень судів
нормам чинного законодавства;

- правомірність дій представника
відповідача;

- причетність колишнього
керівництва прокуратури Полтавської
області до скоєння відносно позивача
протиправних дій, в тому числі
порушення законодавства про працю,
причетність до організації злочинів
проти права власності, причетність до
злочинів проти життя і здоров'я.

Позивач, вважаючи, що під час розгляду
його звернення, Генеральним прокурором
України порушено обов'язок щодо
об'єктивної і всебічної перевірки
вказаного звернення, звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом за захистом своїх
порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Стаття 121 Конституції України визначає,
що на прокуратуру України
покладаються:

1) підтримання державного
обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян;

5) нагляд за додержанням прав і свобод
людини і громадянина, додержанням
законів з цих питань органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими і
службовими особами.

Організація і порядок діяльності
органів прокуратури України
визначаються законом (ст. 123
Конституції України).

Статтею 1 Закону України «Про
прокуратуру» від 5 листопада 1991 року N
1789-XII (надалі - Закон N 1789-XII) визначено, що
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Відповідно до ст. 5 Закону N 1789-XII на
прокуратуру України відповідно до
Конституції України та цього Закону
покладаються такі функції:

1) підтримання державного
обвинувачення в суді;

2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом;

3) нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукову діяльність,
дізнання, досудове слідство;

4) нагляд за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

На прокуратуру не може покладатися
виконання функцій, не передбачених
Конституцією України і цим Законом.

Отже, вказаний перелік функцій
прокуратури є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не погоджується зі змістом
відповіді від 28.07.2014 р. № 11/1/2-27088-07 за
підписом Генерального прокурора
України та з прийнятим рішенням про
припинення провадження за зверненнями.
Стверджує, що у відповіді не надано
належної оцінки фактам безпідставної
зміни судами формулювання причин
звільнення з роботи, порушенням інших
трудових прав, а також неправомірними
діями працівників прокуратури
Полтавської області, вчиненим щодо
нього та членів його сім'ї. Порядок
оскарження вказаного рішення не
роз'яснено.

Скарги від 13.07.2014 р., 14.07.2014 р., 21.07.2014 р.,
22.07.2014 р.,18.08.2014 р. щодо ознайомлення з
матеріалами службового розслідування,
особистого прийому керівництвом
Генеральної прокуратури України
залишено без відповіді та реагування.

Як зазначив позивач, 27.06.2014 року на
особистому прийомі у Генерального
прокурора України він звернувся із
заявою, в якій вказував на
фальсифікацію документів працівниками
органів прокуратури Полтавської
області, що стали підставою для
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності, звільнення з посади
та з інших питань.

З метою об'єктивної перевірки доводів
ОСОБА_1, згідно із розпорядженням
Генерального прокурора України від
03.07.2014 № 210 (далі - розпорядження),
працівниками Генеральної прокуратури
України з виїздом до Прокуратури
Полтавської області проведено
службове розслідування відповідно до
вимог Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань та
службових перевірок в органах
прокуратури, затвердженої наказом
виконувача обов'язків Генерального
прокурора України від 07.05.2014 № 47 (далі -
Інструкція). Цим наказом наказ
Генерального прокурора України від
06.03.2012 р. № 20, на який посилається
позивач, визнано таким, що втратив
чинність.

Вказаним Розпорядженням створено
комісію у складі голови комісії та 11 її
членів. До її складу, окрім працівників
Головного управління кадрів та
забезпечення діяльності органів
прокуратури, включено також
працівників ще 6 структурних
підрозділів центрального апарату. Для
вивчення окремих питань та надання
висновків також залучено працівників
Управління планово - фінансової
діяльності, бухгалтерського обліку,
звітності, внутрішнього контролю та
аудиту, Головного управління нагляду у
кримінальному провадженні Генеральної
прокуратури України.

Як встановлено судом, висновок за
результатами службового розслідування
підписано всіма членами комісії та
26.07.2014, затверджено Генеральним
прокурором України.

Судом у судовому засіданні також
досліджені, надані представником
відповідача та третьої особи матеріали
службового розслідування (гриф «для
службового користування»), які за
клопотанням особи, яка їх надала
повернуті їх розпоряднику. Даними
матеріалами підтверджується висновок
службового розслідування за заявою
ОСОБА_1

За таких обставин суд приходить до
висновку, що твердження позивача про
залучення до проведення службового
розслідування працівників, щодо яких
наявні дані, які можуть викликати
сумнів в об'єктивності їх висновків, є
необґрунтованими.

Листом від 28.07.2014 р. № 11/1/2-27088-07 за
підписом Генерального прокурора
України Яреми В. позивачу надано
відповідь на звернення від 27.06.2014 р.,
13.07.2014 р., 21.07.2014 р. щодо можливих
протиправних дій колишніх працівників
органів прокуратури Полтавської
області ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
необґрунтованого притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
звільнення з органів прокуратури,
затримку виплати вихідної допомоги при
звільненні з роботи та з інших питань,
згідно якої, звернення позивача
неодноразово розглядалися Генеральною
прокуратурою України та надавалися
вичерпні відповіді.

Слід зазначити, що законність
притягнення відповідача до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення з роботи була предметом
судового розгляду в адміністративній
справі за відповідним позовом ОСОБА_1
до прокуратури Полтавської області.

Доводи позивача щодо неправомірності
дій представників прокуратури
Полтавської області під час розгляду
адміністративної справи в суді свого
підтвердження не знайшли.

Питання оскарження наказів про
притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності та звільнення з
роботи Генеральною прокуратурою
України розглядалися неодноразово,
підстав для їх скасування не
встановлено, про що позивачу давалися
обґрунтовані відповіді.

Наведені обставини суд вважає
достатніми для висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог в
частині зобов'язання Генерального
прокурора України провести перевірку
звернення від 27.06.2014 р. відповідно до
вимог Закону України «Про звернення
громадян» та Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань та
службових перевірок в органах
прокуратури України.

Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань та службових
перевірок в органах прокуратури
України, затвердженою наказом
виконуючого обов'язки Генерального
прокурора України від 07.05.2014 р. № 47
визначено підстави та порядок
проведення управлінням внутрішньої
безпеки, Головним управлінням
кадрового забезпечення, Головним
управлінням організаційного та
правового забезпечення та іншими
підрозділами Генеральної прокуратури
України, підрозділами роботи з кадрами
прокуратур обласного рівня, іншими
посадовими особами органів
прокуратури службових розслідувань та
службових перевірок.

Відповідно до п. 14 вказаної Інструкції
особа, стосовно якої проводиться
службове розслідування чи службова
перевірка, має право:

- отримувати інформацію про
підстави проведення розслідування чи
перевірки та склад комісії (осіб), якою
вони будуть проводитися, заявляти
обґрунтовані клопотання про їх відвід.
Таке клопотання підлягає розгляду
керівником прокуратури у 3-денний
строк, повідомлення про прийняте
рішення надається у письмовій формі;

- бути присутнім при проведенні
розслідування або перевірки
пояснювати факти, робити заяви,
подавати відповідні документи,
порушувати клопотання про їх
витребування, додаткове отримання та
вивчення пояснень осіб, знайомитись
після завершення службового
розслідування чи службової перевірки
із затвердженим висновком та подавати
на нього зауваження.

З урахуванням вищенаведеного слід
зазначити, що оскільки службове
розслідування проводилося за
зверненням ОСОБА_1 щодо правомірності
дій посадових осіб органів прокуратури
Полтавської області, законні підстави
для надання заявнику інформації про
склад комісії, ознайомлення із його
висновком відсутні, про що позивача
Генеральним прокурором України також
було повідомлено.

Разом з тим, із висновків службового
розслідування вбачається, що ОСОБА_1
був присутній в приміщенні прокуратури
Полтавської області, спілкувався із
членами комісії та надавав уточнюючі
письмові пояснення з приводу своїх
доводів.

Слід також зазначити, що Законом
України «Про прокуратуру» не
передбачено колегіального розгляду
звернень громадян шляхом проведення
засідань.

Наказом Генерального прокурора
України від 06.05.2011 р. № 52 затверджено
перелік відомостей, що становлять
службову інформацію та які можуть
міститись у документах органів
прокуратури України, а також перелік
документів, у яких міститься службова
інформація.

Відповідно до п. 9 зазначеного переліку
відомості, які містяться у матеріалах
службових розслідувань належать до
службової інформації і таким
документам присвоюється гриф «для
службового користування».

Оскільки зазначеним наказом
Генерального прокурора України
визначено конкретний перелік
відомостей, що відносяться до
службової інформації, отже потреба у
складанні додаткової постанови про
обмеження доступу до такої інформації
відсутня. З огляду на зазначене, суд
вважає необґрунтованими посилання
позивача на допущення Генеральною
прокуратурою України порушень ч. 1ст. 19
Закону України «Про звернення
громадян» щодо нескладання
мотивованої постанови про обмеження
доступу до інформації, отриманої під
час службового розслідування.

Слід також зазначити, що відповідачем
роз'яснено позивачу, що відповідно до
вимог чинного законодавства органи
прокуратури не здійснюють нагляду за
додержанням процесуального
законодавства органами судової влади у
рамках розгляду судових справ.

Крім того з рішення про припинення
провадження за зверненнями позивача,
Генеральний прокурор України у листі
від 28.07.2014 р. № 11/1/2-27088-07 посилався на
норми ст. 12 Закону України «Про
прокуратуру», що передбачають порядок
оскарження рішення.

Аналіз фактичних обставин справи
свідчить про те, що відповідачем на
звернення ОСОБА_1 від 13.07.2014 р., 21.07.2014 р.
надано ґрунтовану відповідь від 28.07.2014
р. за № 11/1/2-27088-07, а тому у суду відсутні
підстави вважати, що відповідачем
допущено протиправну бездіяльність та
відповідно підстав для зобов'язання
розглянути звернення позивача.

Таким чином, оскільки судом
встановлено, що відповідачем надано
позивачу ґрунтовану відповідь, то
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача Яреми В.Г. вчинити певні
дії, а саме провести перевірку
звернення ОСОБА_1 від 27.06.2014 р.
відповідно до вимог Закону України
«Про звернення громадян», а в разі
призначення під час перевірки
службового розслідування, його
проведення організувати відповідно до
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань та службових
перевірок в органах Прокуратури
України, суд вважає необґрунтованими, а
тому відмовляє в їх задоволенні.

Положеннями статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, проаналізувавши фактичні
обставини справи, виходячи із
системного аналізу норм чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
дії Генерального прокурора України із
розгляду звернень ОСОБА_1 вчинено на
підставі, у спосіб та у межах
повноважень визначених чинним
законодавством, а тому позов є
необґрунтованим, доводи, викладені в
ньому не доведеними, а, відтак, у
задоволенні останнього слід відмовити.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О.Іщук

Повний текст постанови виготовлено
16.12.2014 р.