Справа № 2а-2325/10/1770
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/69097/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.09.2010 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 р.

у справі №2а-2325/10/1770 (32483/10/9104)

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_4 (далі-позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області
(далі-відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.09.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012 р., позов задоволено повністю:
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 13.05.2010 р.
№/0, від 31.05.2010 р. №/0 та від
31.05.2010 р. №/0, присуджено на користь
позивача із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 3,40 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким у позові
відмовити повністю.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача на адресу
суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено планову документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 16.02.2009 р. по 31.12.2009 р., за
результатами якої оформлено акт від
28.04.2010 р. №69/17-119/.

Крім того, у період з 12 по 18 травня 2010
року контролюючим органом було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних податкових
періодів за березень 2010 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з податку на додану вартість, що
декларувалось у період з 01.04.2009 р. по
30.04.2009 р., з 01.11.2009 р. по 28.02.2010 р., за
результатами чого складено акт від
21.05.2010 р. №178/1745/.

З вказаних актів перевірки вбачається,
що платником податків допущені
порушення п.4.1, п. 4.3 ст.4 Закону України
«Про податок на додану вартість», які
полягали у тому, що при поставці на
митній території України товарів
(свіжих зрізаних квітів: гвоздик та
гербер), які були попередньо
імпортовані позивачем, він визначав
базу оподаткування виходячи з
фактурної (контрактної) вартості
товару, нижчої за митну вартість
товару, в результаті чого занизив
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, що призвело до
завищення суми від'ємного значення ПДВ
(залишку від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду), що в свою чергу спричинило
завищення заявленої суми бюджетного
відшкодування з ПДВ.

За наслідками перевірки податковим
органом прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
13.05.2010 р. № /0, яким відповідно до
п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок на
додану вартість» визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 12 630,00 грн.;
від 31.05.2010 року №/0 та №/0,
якими відповідно до п.4.3 ст.4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» зменшено на 11 1184,00 грн. та
збільшено на 2089,00 грн. суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач
на виконання зовнішньоекономічного
контракту від 23.02.2009 р. №001/02/2009,
укладеного з компанією A.B.A.N.N.E. FIDE TICARET
TARIM NAKLIYE SANAYI ITHALAT IHRACAT LTD.STI., Анталья,
Туречина здійснював імпорт свіжих
зрізаних квітів: гвоздик та гербер.
Імпорт здійснювався на підставі
вантажно-митних декларацій, наявних у
матеріалах справи.

Зі встановлених у справі обставин
вбачається, що фактично спір між
сторонами виник з приводу визначення
бази оподаткування податком на додану
вартість.

Так, відповідно до п. 4.1. ст. 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість», база оподаткування операції
з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни.

Підпунктом 1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що звичайною
є ціна товарів, робіт, послуг, визначена
сторонами договору, якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Отже, законом встановлено, що база
оподаткування - це договірна
(контрактна) ціна, визначена за
вільними цінами, які не можуть бути
нижчими за звичайні ціни.

Пункт 1.20.8 вказаного Закону обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладає на податковий орган у порядку,
встановленому законом.

У той же час, положення п. 4.3 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість», на які посилається
податкова інспекція в обґрунтування
власної позиції, регулюють порядок
визначення бази оподаткування при
розмитненні товарів, які імпортуються
на митну територію України.

У справі що розглядається, об'єктом
оподаткування спірних податкових
зобов'язань були операції з поставки
товарів на території України, відтак
база оподаткування таких операцій
повинна визначатися за правилами п.4.1
ст.4 Закону України «Про податок на
додану вартість». Вказана правова
норма не прив'язує визначення бази
оподаткування податком на додану
вартість до митної вартості товарів.

Митна вартість товарів може бути
застосована виключно для визначення
бази оподаткування при імпорті товарів
відповідно до п.4.3 ст.4 вказаного Закону,
тобто до спірних операцій з поставки
товарів на території України вона не
застосовується.

Зважаючи на викладене, судова колегія
суду касаційної інстанції,
погоджується із висновками суду першої
інстанцій, що посилання відповідача на
порушення позивачем п. 4.3. ст. 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість» є безпідставними, оскільки
вказана норма встановлює правила
оподаткування податком на додану
вартість при розмитненні
імпортованого товару, правильність
якого податковим органом не
оспорювалась.

Відтак, суди правомірно визначились із
наявністю підстав для задоволення
позову у частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.05.2010 р. №/0 про визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
за встановлені порушення вимог п.4.1, п.
4.3 ст.4 Закону України «Про податок на
додану вартість».

З урахуванням доведеності факту
дотримання позивачем в межах спірних
правовідносин вимог п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» щодо порядку визначення сум,
що підлягають бюджетному
відшкодуванню, судова колегія
погоджується із необхідністю
задоволення позовних вимог і в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 31.05.2010 р.
№/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ за
березень 2010 року на 111 184,00 грн.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення від 31.05.2010 р.
№/0, яким позивачу збільшено на
2089,00 грн. суму бюджетного відшкодування
з ПДВ за березень 2010 року, судами було
цілком обґрунтовано зазначено, що
відповідачем висновок про завищено
залишку від'ємного значення (рядка 26) по
декларації з ПДВ за березень 2010 року у
сумі 2089 грн. не підтверджено жодним
бухгалтерським, податковим чи інші
документом.

Отже, відповідач не довів належними
доказами наявність порушення, яке
стало підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення, що є підставою
для задоволення позовних вимог і в
зазначеній частині.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.09.2010 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 р. у
справі №2а-2325/10/1770 (32483/10/9104) залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.