Справа № 826/17299/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2014 року 11:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., вирішив у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доДержавної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києвіпроскасування
податкового повідомлення-рішення №
1557-15 від 20.06.2014 р.,О Б С Т А В И Н И С П Р А
ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення № 1557-15 від 20.06.2014
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що державною податковою
інспекцією у Печерському районі міста
Києва необґрунтовано прийнято
податкове повідомлення-рішення від
20.06.2014 № 1557-15 щодо стягнення земельного
податку з фізичної особи, враховуючи,
що позивач не є власником чи
землекористувачем земельної ділянки
під багатоквартирним жилим будинком за
знаходиться належне йому нежитлове
приміщення, а тому нарахування йому
земельного податку є протиправним.
Відповідач у запереченнях від 25.11.2014 р.
проти позову заперечив посилаючись на
те, що позивач здає в оренду нежиле
приміщення, а не земельну ділянку яка
знаходиться під цим приміщенням. Отже
на думку відповідача позивач є
платником земельного податку на
загальних підставах.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд в
судовому засіданні 11.12.2014 року дійшов
висновку про можливість розгляду
справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
повідомлення-рішення від 20.06.2014 №1557-15,
яким позивачу згідно підпункту 54.3.3
пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті
286 Податкового кодексу України
нараховано суму податкового
зобов'язання за платежем: земельний
податок з фізичних осіб у розмірі 11 983,04
Не погоджуючись з вказаними податковим
повідомленням-рішенням позивач
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
Згідно з пунктом 286.5 статті 286
Податкового кодексу України
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу.
Згідно витягу про державну реєстрацію
прав № 27354482 від 05.10.2010 р. позивачу
належить на праві приватної власності,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 22.09.2010 р. посвідченого нотаріусом та
зареєстрованого у реєстрі за № 5212,
нежитлове приміщення № 21 (в літ. А)
загальною площею 134,10 м кв., що
розташоване у м. Києві по вул. Басейна,
Згідно договору оренди нежитлового
приміщення від 01.02.2012 р. № GL01022012/02 та
додаткової угоди від 09.04.2012 р. позивач
передав в оренду нежитлове приміщення
№ 21 загальною площею 134,10 м кв., що
розташоване у м. Києві по вул. Басейна,
Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців ОСОБА_1
зареєстрований, як фізична особа
підприємець, зокрема здійснює такі
види діяльності: 68.20 надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
Відповідно до свідоцтва про сплату
єдиного податку від 03.04.2012 р. позивач є
платником єдиного податку та здійснює
такі види діяльності: 68.20 надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна.
При цьому, місце здійснення такої
діяльності у свідоцтві про сплату
єдиного податку зазначено м. Київ, вул.
Таким чином, позивачем доведено та не
заперечується відповідачем, що позивач
здійснюючи господарську діяльність,
здавав в оренду нежитлове приміщення
Згідно статті 269 Податкового кодексу
України платниками податку (плати за
землю) є власники земельних ділянок,
земельних часток (паїв), та
Пунктом 287.1 статті 287 Податкового
кодексу України передбачено, що
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою.
Відповідно до пункту 286.6 статті 286
Податкового кодексу України за
земельну ділянку, на якій розташована
будівля, що перебуває у спільній
власності кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується з
урахуванням прибудинкової території
кожному з таких осіб: у рівних
частинах - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності кількох
осіб, але не поділена в натурі, або
одній з таких осіб-власників,
визначеній за їх згодою, якщо інше не
встановлено судом; пропорційно
належній частці кожної особи - якщо
будівля перебуває у спільній частковій
власності; пропорційно належній
частці кожної особи - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності і поділена в натурі.
Згідно пункту 287.8 статті 287 Податкового
кодексу України власник нежилого
приміщення (його частини) у
багатоквартирному жилому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
Відповідно до пункту 286.1 статті 286
Податкового кодексу України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.
Відповідні центральні органи
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
щомісяця, але не пізніше 10 числа
наступного місяця, а також за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Статтею 274 Податкового кодексу України
передбачено, що ставка податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276
Згідно з пп. 14.1.125 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України нормативного грошова
оцінка земельних ділянок це
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений
відповідно до законодавства
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, який
відповідно до пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14цього
Кодексу містить сукупність відомостей
і документів про місце розташування та
правовий режим земельних ділянок, їх
оцінку, класифікацію земель, кількісну
та якісну характеристики, розподіл
серед власників землі та
землекористувачів, підготовлених
відповідно до закону.
Витяги з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельних
ділянок (дані про нормативну грошову
оцінку окремої земельної ділянки)
відповідно до Указу Президента України
«Про Державне агентство земельних
ресурсів України» видає
Держземагентство України, яке здійснює
свої повноваження безпосередньо і
через утворені в установленому порядку
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах, а також
через міськрайонні, міжміські,
міжрайонні територіальні органи.
Згідно із п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу
України під час встановлення податку
обов'язково визначаються такі
елементи: платники податку; об'єкт
оподаткування; база оподаткування;
ставка податку; порядок обчислення
податку; податковий період; строк та
порядок сплати податку; строк та
порядок подання звітності про
обчислення і сплату податку.
Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового
кодексу України передбачено, що базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
розділом XIII цього Кодексу.
Згідно підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України дані
державного земельного кадастру це
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.
У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
закріплено, що земельний податок це
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів (далі -
податок для цілей розділу XIII цього
Кодексу). А землекористувачі - юридичні
та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (підпункт
14.1.73. пункту 14.1 статті 14 Податкового
Системний аналіз наведених норм дає
підстави для висновку, що для цілей
оподаткування земельним податком
особа повинна мати статус
землевласника/землекористувача,
набутого в порядку, встановленому
Земельним кодексом України.
Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Разом з тим, відповідачем не надано
суду доказів того, що позивач набув
статус власника або землекористувача
щодо земельної ділянки, не визначено
площу земельної ділянки, з якої
позивачу було визначено (нараховано)
суму земельного податку, під
багатоквартирним жилим будинком за
знаходиться належне йому нежитлове
приміщення, не надано також доказів
належності позивачу вказаної
земельної ділянки на праві власності
чи праві користування або виділення її
в якості прибудинкової території.
Крім того, відповідачем не надано суду
доказів, на підставі чого податковим
органом розраховано податкове
зобов'язання з податку на землю, яким
чином відповідачем розраховано
1 відсоток від нормативної грошової
оцінки земельних ділянок, оскільки
доказів на підтвердження того, що
податковим органом взагалі таку оцінку
було проведено, суду також не надано.
Посилання відповідача на те, що позивач
надавав в оренду нежитлове приміщення,
а не земельну ділянку, а тому повинен
сплатити земельний податок згідно
податкового повідомлення-рішення є
таким, що не ґрунтується на нормі
закону та спростовується матеріалами
справи.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених судом фактів та обставин,
враховуючи, що докази, наведені
відповідачем не доводять
правомірності прийняття податкового
повідомлення-рішення, а позивачем
доведено суду обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення-рішення № 1557-15 від 20.06.2014р.
підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, зважаючи на
взаємний та достатній зв'язок доказів у
їх сукупності, та враховуючи, що докази,
наведені відповідачем у запереченнях
на позов, не спростовують доводи
позивача, суд дійшов висновку, що
адміністративний підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
20.06.2014р. № 1557-15 скасувати.

3. Судові витрати у сумі 182,70
гривень присудити на користь ОСОБА_1 за
рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук