Справа № 815/2195/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2195/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді -
Соколенко О.М., розглянувши в порядку
письмового провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 (далі -
позивач або ОСОБА_1.) до Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області (далі - відповідач або
Тарутинська РДА) про зобов'язання
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 13 березня 2012 року по 18 березня
2014 року відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року № 100.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що 05.10.2011 року розпорядженням
голови Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області № 68/к-2011 його було звільнено з
посади начальника відділу освіти
Тарутинської районної державної
адміністрації на підставі п.6 ч.1 ст.30
Закону України «Про державну службу».
Не погоджуючись з вказаним
розпорядженням, позивач звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду із позовом до Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області про визнання
протиправним та скасування
розпорядження голови Тарутинської
райдержадміністрації №68/к-2011 від 05.10.2011
року, поновлення на роботі,
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за
час вимушеного прогулу з 06.10.2011 року, та
про стягнення моральних та
матеріальних збитків.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року позов задоволено частково, а
саме: скасовано розпорядження голови
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області №
68/к-2011 від 05 жовтня 2011 року та поновлено
позивача на посаді начальника відділу
освіти Тарутинської районної
державної адміністрації, а також,
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачеві середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 07
жовтня 2011 року до фактичного
поновлення на посаді.

Як зазначає позивач, не погодившись з
винесеним рішенням суду, відповідач
звернувся до Одеського апеляційного
адміністративного суду із апеляційною
скаргою про скасування рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, та постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року скасовано рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог та ухвалено в цій
частині нове судове рішення про
відмову у задоволені позовних вимог.
Постановою Вищого адміністративного
суду від 27 лютого 2014 року скасовано
постанову Одеського апеляційного суду
від 13 вересня 2012 року.

Так, позивач посилається на те, що
враховуючи викладене, розпорядженням
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області від
18.03.2014 року № 9/к-2014 ОСОБА_1
поновлено на посаді начальника відділу
освіти Тарутинської РДА та зобов'язано
відділ фінансово-господарського
забезпечення апарату виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 07 жовтня 2011 року по 13
березня 2012 року.

При цьому, позивач зважаючи на те, що
вимушеним прогулом є час, протягом
якого працівник не зі своєї вини був
позбавлений можливості працювати,
вважає, що період з 13
березня 2012 року по дату фактичного
поновлення позивача на посаді (18
березня 2014 року згідно
розпорядження Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області від 18.03.2014 року № 9/к-2014) є також
вимушеним прогулом, у зв'язку із чим
позивачу підлягає до виплати середній
заробіток за цей період, починаючи з 13
березня 2012 року по 18 березня 2014
року відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100.

У судове засідання 24.12.2014 року позивач
не з'явився, був належним чином
сповіщений про розгляд справи, що
підтверджується матеріалами справи.
При цьому, через канцелярію суду 17.12.2014
року позивачем подано клопотання про
розгляд даної адміністративної справи
без участі позивача, в якій він також
зазначив, що позовні вимоги підтримує у
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, відповідач був
належним чином сповіщений про розгляд
справи, що підтверджується матеріалами
справи. При цьому, 19.12.2014 року до суду з
боку відповідача надійшло клопотання
про розгляд справи без участі
представника Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області. Водночас, ні заперечень на
адміністративний позов ні жодних
клопотань щодо заявленого
адміністративного позову з боку
відповідача до суду не надано.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України,
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Таким чином, з урахуванням належного
сповіщення сторін про розгляд справи
та надання з боку останніх клопотань
про розгляд справи за їх відсутності,
суд відповідно до ст.122 КАС України
розглядав справу в порядку письмового
провадження із прийняттям рішення по
ній 26.12.2014 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
раніше надані пояснення позивача по
справі, всебічно та повно дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги, перевіривши їх доказами, що
містяться в матеріалах справи, суд
встановив наступні факти та обставини.

З матеріалів справи судом встановлено,
що розпорядженням голови Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області №68/к-2011 від 05.10.2011 року
ОСОБА_1 звільнено з посади начальника
відділу освіти Таратунської районної
державної адміністрації з 06.10.2011 року
згідно пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України «Про державну службу»
(а.с.8).

Також, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, вважаючи зазначене
розпорядження протиправним, звернувся
до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
визнання протиправним та скасування
розпорядження голови Тарутинської
райдержадміністрації №68/к-2011 від 05.10.2011
року та поновлення на роботі,
зобов'язання Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 06.10.2011 року, стягнення з
голови Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області моральних та матеріальних
збитків.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року в адміністративній справі №
2а/1570/8819/2011 позов ОСОБА_1 до Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області про визнання
протиправним та скасування
розпорядження та поновлення на роботі
ОСОБА_1, зобов'язання нарахувати та
виплатити заробітну плату за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральних та матеріальних збитків
задоволено частково; скасовано
розпорядження голови Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області №68/к-2011 від 05.10.2011 року
про звільнення ОСОБА_1 з посади
начальника відділу освіти
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області;
поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу освіти Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області; зобов'язано Тарутинську
районну державну адміністрацію
Одеської області здійснити розрахунок
та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2011
року до дати фактичного поновлення на
посаді; у задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовлено (а.с.21-23).

Не погоджуючись із постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу на
неї до суду апеляційної інстанції, та
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року апеляційну скаргу Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області задоволено частково;
скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області, голови
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
визнання протиправним та скасування
розпорядження, поновлення на роботі,
зобов'язання нарахувати та виплатити
заробітну плату за час вимушеного
прогулу, стягнення моральних та
матеріальних збитків в частині
задоволених позовних вимог; ухвалено у
справі нову постанову про відмову у
задоволенні позову, а в іншій частині
постанову залишено без змін (а.с.24-25).

В свою чергу, за розглядом у відкритому
судовому засіданні касаційної скарги
ОСОБА_1 на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року у справі №
2а/1570/8819/2011, постановою Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково; постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року скасовано; постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2012 року змінено в частині
вирішення вимог щодо оплати за
вимушений прогул, та викладено
резолютивну частину постанови в цій
частині в такій редакції: "Зобов'язати
Тарутинську районну державну
адміністрацію Одеської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 07 жовтня 2011 року по 13 березня
2012 року відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року № 100". В решті постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 березня 2012 року залишено без
змін (а.с.26-28).

У вказаній постанові Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2014 року також зазначено, що ця
постанова набирає законної сили з
моменту оголошення та оскарженню не
підлягає. Отже, вказана постанова
Вищого адміністративного суду України
від 27 лютого 2014 року в
адміністративній справі № 2а/1570/8819/2011
набрала законної сили 27.02.2014 року.

Судом встановлено, що у зв'язку із
скасуванням розпорядження голови
Тарутинської райдержадміністрації від
05.10.2011 року № 68/к-2011 щодо звільнення з 06
жовтня 2011 року ОСОБА_1 з посади
начальника відділу освіти
райдержадміністрації згідно пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу», та на виконання
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року № 2а/1570/8819/2011 та
постанови Вищого адміністративного
суду України від 27 лютого 2014 року
№К/9991/62159/12, головою Тарутинської
райдержадміністрації прийнято
розпорядження №9/к-2014 від 18.03.2014 року
«Про поновлення на посаді ОСОБА_1.»,
яким вирішено, зокрема: поновити ОСОБА_1
з 19 березня 2014 року на посаді
начальника відділу освіти районної
державної адміністрації та відділу
фінансово-господарського забезпечення
апарату райдержадміністрації
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2011
року по 13 березня

2012 року відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р.
№ 100 (а.с.9).

В свою чергу, 08.04.2014 року позивач
звернувся до Одеського окружного
адміністративного суду із позовом до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
зобов'язання Тарутинську районну
державну адміністрацію Одеської
області нарахувати та виплатити йому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 13 березня 2012 року по
18 березня 2014 року відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, посилаючись
на те, що розпорядженням Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області від 18.03.2014 року № 9/к-214
позивача поновлено на посаді
начальника відділу освіти
Тарутинської РДА та зобов'язано відділ
фінансово-господарського забезпечення
апарату виплатити йому середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 07
жовтня 2011 року по 13 березня 2012 року.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 10.04.2014 року
у відкритті провадження в
адміністративній справі № 815/2195/14 за
вказаним позовом ОСОБА_1 відмовлено на
підставі п.2 ч.1 ст.109 КАС УКраїни.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою
суду від 10.04.2014 року, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на це рішення суду,
та ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2014 року
апеляційну скаргу задоволено частково,
ухвалу Одеського окружного
адміністративного суду від 10.04.2014 року
скасовано та направлено справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду, з посиланням на те, що
підстави для відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1 до Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області про зобов'язання
нарахувати та виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу на
підставі статті 109 КАС України у суду
першої інстанції були відсутні.

Водночас, доходячи висновку про
відсутність підстав для відмови у
відкритті провадження, судова колегія
у вказаній ухвалі суду зазначила, що:
«…Вимушений прогул у трудовому праві -
час, протягом якого працівник з вини
роботодавця не мав змоги виконувати
трудові функції, обумовлені трудовим
договором. Виходячи з цього, вимушеним
прогулом вважається число, з якого було
звільнено з посади і до дня поновлення
на посаду. В даному випадку, необхідно
враховувати рішення суду першої
інстанції від 13 березня 2012 року в
частині: «Зобов'язати Тарутинську
районну державну адміністрацію
Одеської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2011
року по 13 березня 2012 року відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100"», а також
період розгляду апеляційної та
касаційної скарги, протягом якого
працівник не мав змоги виконувати
трудові функції починаючи з 13 березня
2012 року по фактичне поновлення
позивача на посаді, тобто по 18
березня 2014 року».

31.10.2014 року вказана адміністративна
справа надійшла до Одеського окружного
адміністративного суду за вхідним
номером № 26782/14 та справу передано
судді Соколенко О.М.

Ухвалою суду від 03.11.2014 року відкрито
провадження у справі № 815/2195/14 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та призначено справу до
судового розгляду.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 233 КЗпП України, у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Вимогами частини 5 статті 124
Конституції України встановлено, що
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обо'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1
статті 256 КАС України постанови суду
про поновлення на посаді у відносинах
публічної служби виконуються негайно.

В силу положень ч. 2 ст. 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання.

Аналіз наведених норм Конституції
України, КАС України, свідчить про те,
що органи державної влади повинні
дотримуватись принципу верховенства
права, поважати судові органи, та
виконувати судові рішення які набрали
законної сили або допущені до
негайного виконання добровільно, без
звернення до примусового виконання, та
без висунення додаткових умов
виконання судового рішення.

Таким чином, постанова Одеського
окружного адміністративного суду від
13.03.2012 року в частині поновлення
позивача на посаді підлягала негайному
виконанню незалежно від наявності або
відсутності виконавчого провадження
та оскарження даної постанови
відповідачем в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог статті 235 Кодексу
законів про працю України у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про
працю України у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу є те, що заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, а також,
затримка власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення про
поновлення на роботі.

Як вже встановлено судом, постановою
Одеського окружного адміністративного
суду від 13 березня 2012 року в
адміністративній справі № 2а/1570/8819/2011, в
тому числі, поновлено ОСОБА_1 на посаді
начальника відділу освіти
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області.

При цьому, згідно бази даних
«Діловодство спеціалізованого суду»
судом встановлено, що 14.05.2012 року
Тарутинською районною державною
адміністрацією Одеської області
подано апеляційну скаргу на вказане
рішення суду, та постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13 вересня 2012 року апеляційну скаргу
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області
задоволено частково, та відмовлено у
задоволенні позову.

В свою чергу, на запит суду
відповідачем повідомлено, що після
винесення Одеським окружним
адміністративним судом постанови від 13
березня 2012 року в адміністративній
справі № 2а/1570/8819/2011 (та відповідно до
прийняття рішення судом апеляційної
інстанції), розгляд та прийняття рішень
стосовно питання про поновлення
позивача не здійснювались, оскільки не
надходило заяви від позивача про його
поновлення, а також, зазначено, що
рішення органів державної виконавчої
служби щодо виконання вказаного
рішення суду не надходили до
відповідача.

Отже, як вбачається з викладеного,
період з 13 березня 2012 року по 12 вересня
2012 року є затримкою виконання
рішення суду в частині поновлення
позивача на посаді, оскільки, зважаючи
на положення п.3 ч.1 ст.256, ч.2 ст.257 КАС
України, постанова Одеського окружного
адміністративного суду від 13.03.2012 року
в частині поновлення позивача на
посаді підлягала негайному виконанню
незалежно від наявності або
відсутності виконавчого провадження,
оскарження даної постанови
відповідачем в апеляційному порядку та
від подачі (не подачі) позивачем до
відповідача заяви про його поновлення
на посаді.

З наведеного вбачається, що відповідач,
поновлюючи позивача на посаді
розпорядженням від 18.03.2014 року порушив
вищенаведені норми та не виконав
негайно постанову суду в частині
поновлення позивача на посаді.

При цьому, з боку відповідача не
наведено жодних причин затримки
виконання рішення суду в частині
поновлення позивача на посаді
начальника відділу освіти
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області

Також, слід зазначити, що відповідно до
частини 2 статті 14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно частини 1 статті 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Як вже зазначено судом, в ухвалі
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2014 року
зазначено, що вимушеним прогулом
вважається число, з якого було
звільнено з посади і до дня поновлення
на посаду, і в даному випадку, необхідно
враховувати рішення суду першої
інстанції від 13 березня 2012 року в
частині: «Зобов'язати Тарутинську
районну державну адміністрацію
Одеської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2011
року по 13 березня 2012 року відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100», а також
період розгляду апеляційної та
касаційної скарги, протягом якого
працівник не мав змоги виконувати
трудові функції починаючи з 13 березня
2012 року по фактичне поновлення
позивача на посаді, тобто по 18 березня
2014 року.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України «Про державну службу», згідно
зі ст.ст. 9, 30 якого правовий статус
окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією
України, спеціальними законами та
Кодексом законів про працю України.

Слід зазначити, що законодавче
закріплення поняття «вимушений
прогул» у нормативно-правових актах
відсутнє. Однак, у трудовому праві, під
вимушеним прогулом розуміють час,
протягом якого працівник не зі своєї
вини був позбавлений можливості
працювати або не мав змоги виконувати
трудові функції, обумовлені трудовим
договором.

Таким чином, з огляду на положення ч.2
ст.235 КЗпП України та ухвали Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07.10.2014 року, зважаючи на період
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду від 13 березня
2012 року, який відбувався більше одного
року, протягом якого працівник
(позивач) не мав змоги виконувати
трудові функції, не з його вини, період
з 13 вересня 2012 року по 18 березня 2014 року
слід вважати вимушеним прогулом.

В пункті 34 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року "Про практику розгляду судами
трудових спорів" роз'яснено, що рішення
про поновлення на роботі вважається
виконаним з дня видання власником або
уповноваженим ним органом про це
наказу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що на виконання постанови Одеського
окружного адміністративного суду від 13
березня 2012 року позивача було
поновлено на посаді лише 18.03.2014 року,
суд дійшов до висновку про наявність
правових підстав для здійснення
виплати на користь позивача середнього
заробітку за час всього періоду
вимушеного прогулу, в тому числі, за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі.

З наданих з боку відповідача на запит
суду матеріалів судом встановлено, що
позивачу було виплачено середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 07 жовтня 2011 року по 13 березня
2012 року включно відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100».

В свою чергу, відповідачем у наданих на
запит суду документах не заперечувався
факт невиплати позивачу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 14 березня 2012 року по 18 березня
2014 року.

Верховний суд України в абзаці 5 пункту
6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.1999 року "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці" вказав,
що задовольняючи вимоги про оплату
праці, суд має навести в рішенні
розрахунки, з яких він виходив при
визначенні сум, що підлягають
стягненню. Оскільки справляння і
сплата прибуткового податку з громадян
є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

Враховуючи положення статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, слід зазначити, що дана
правова позиція викладена також, у
постанові Верховного Суду України від
14 січня 2014 року у справі №21-395а13 за
позовом фізичної особи до Міністерства
юстиції, Головного управління юстиції
у Черкаській області про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди, в якій,
суд із посиланням на положення ч.2 ст.235
КЗпП, ч.1 ст.27 закону №108/95-ВР, п.5 п.8
Порядку від 08.02.1995 року №100
зазначив, що: «…суд, ухвалюючи рішення
про поновлення на роботі, має вирішити
питання про виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
визначивши при цьому розмір такого
заробітку за правилами, закріпленими у
Порядку від 08.02.1995 року №100…».

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону
України «Про оплату праці» порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є
постанова Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року №100, якою затверджено
Порядок обчислення середньої
заробітної плати (далі - Порядок),
згідно абзацу «з» пункту 1 якого, він
застосовується у випадку вимушеного
прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх
інших випадках збереження середньої
заробітної плати середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що
усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум

відрахування на податки, стягнення
аліментів тощо, за винятком
відрахувань із заробітної плати осіб,
засуджених за вироком суду до
виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат
у всіх випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться
виходячи з розміру середньоденної
(годинної) заробітної плати.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку
нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів», при
присудженні оплати за час вимушеного
прогулу зараховується заробіток за
місцем нової роботи (одержана допомога
по тимчасовій непрацездатності,
вихідна допомога, середній заробіток
на період працевлаштування, допомога
по безробіттю), який працівник мав в цей
час.

За повідомленням позивача на запитання
суду, він за зазначений період з
березня 2012 року по березень 2014
року не перебував на обліку в у центрі
зайнятості як безробітний, та допомоги
по безробіттю не отримував. Доказів на
спростування вказаних обставин
відповідачем до суду не надавалось.

Суд також зазначає, що на запит суду від
12.11.2014 року № 815/2195/14/32860/14 з боку
відповідача надано розрахунок для
нарахування середньої заробітної
плати за вимушений прогул ОСОБА_2 від
02.12.2014 року № 01/01-18/2279 (а.с.98-99,117-118), з
якого вбачається, що середньоденна
заробітна плата становить 80,66 грн.,
кількість робочих днів: з 13.03.2012 року по
31.12.2012 року становить 203 робочих дні та
нарахована сума за цей період складає
16373,98 грн. (203 рдн. х 80,66 грн.); .за 2013 рік - 251
робочий день та нарахована сума за цей
період складає 20245,66 грн. (251 рдн.х 80,66); з
01.01.2014 року по 18.03.2014 року - 52 робочих дні
та нарахована сума за цей період
складає 4194,32 грн. (52 рдн. х 80,66 грн.).

Водночас, на запит суду від 17.12.2014 року
№815/2195/14/36915/14 відповідачем повідомлено
суду, що за 13 березня 2012 року позивачу
була здійснена виплата суми середнього
заробітку, та надано інформацію щодо
кількість робочих днів згідно графіку
роботи установи із зазначенням того, що
за період з 13.03.2012 року по 31.12.2012 року
кількість днів становить 202 дні
(враховуючи здійснення виплата суми
середнього заробітку за 13.03.2012 року); за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року - 251
день та з 01.01.2014 року по 18.03.2014 року
- 52 дні, а також, надано інформацію по
кількості робочих днів у кожному
місяці відповідного року (а.с.122-123).

Отже, враховуючи викладене, оскільки за
період 13.03.2012 року позивачу здійснено
виплату середнього заробітку, то
відповідно, кількість робочих днів,
наведена відповідачем у розрахунку від
23.12.2014 року №01/01-18/2448, що загалом
становить 505 днів (202+251+52) є такою, що
відповідає фактичним обставинам.

В той же час, суд звертає увагу на те, що
оскільки за час вимушеного прогулу з
07.10.2011 року по 13.03.2012 року відповідачем
врахована сума, що підлягає виплаті за
останній день вимушеного прогулу, а
саме 13.03.2012 року включно, то період для
виплати за час вимушеного прогулу слід
рахувати саме з 14.03.2012 року по 18.03.2014
року. Тобто, з огляду на викладене
вбачається, що період, за який позивачу
належить до виплати сума середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
становить з 14.03.2012 року по 18.03.2014
року.

Таким чином, сума середнього заробітку
за період з 14.03.2012 року по 18.03.2012 року
буде становити 16293,32 грн. (202 дні х 80,66
грн.), за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року буде становити 20245,66 грн. (251
день х 80,66 грн.) та з 01.01.2014 року по 18.03.2014
року буде становити 4194,32 грн. (52 дні х 80,66
грн.), що загалом становить 40733,30 грн. (505
днів х 80,66 грн.).

Тобто, належна до виплати ОСОБА_1 сума
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу (враховуючи також
період затримки відповідачем
виконання рішення про поновлення на
роботі) за період з 14.03.2012 року по 18.03.2014
року складає 40733,30 грн. із
утриманням обов'язкових податків та
зборів (платежів) із даної суми.

Отже, за вказаний період позивачу, в
порушення ст.ст.235, 236 КЗпП України,
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, з урахуванням часу затримки
поновлення позивача на роботі,
виплачено не було, що не заперечувалось
відповідачем у наданих на запит суду
документах.

За таких обставин, суд вважає, що
позивач має право на оплату за період
всього вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог ОСОБА_1 до Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області в частині виплати середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 14.03.2012 року по 18.03.2014 року.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст.162 КАС України у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
стягнення з відповідача коштів.

Враховуючи вищенаведені положення
законодавства, з урахуванням надання
відповідачем розрахунку нарахування
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 14.03.2012 року по 18.03.2014 року,
зважаючи на вимоги ст.ст.235 та 236 КЗпП та
позицію Верховного Суду України з
приводу спірних правовідносин, суд
вважає, що належним способом захисту
прав позивача, який необхідно
застосувати у даній справі, є стягнення
з відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, із зазначенням
розміру такого заробітку.

Частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Отже, для повного захисту прав
позивача, про захист яких він просить,
суд вважає за доцільне вийти за межі
позовних вимог у порядку статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України та стягнути з Тарутинської
районної державної адміністрації
Одеської області на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 14 березня 2012 року по 18 березня
2014 року у розмірі 40733,30 грн. із
утриманням обов'язкових податків та
зборів з даної суми.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись
ст.ст.7,8,9,11,14,71,72,79,86,94,103,122,128,158-163,167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області () на користь
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 14 березня 2012 року по
18 березня 2014 року у розмірі 40733,30 грн.
(сорок тисяч сімсот тридцять три гривні
30 копійок) із утриманням
обов'язкових податків та зборів з даної
суми.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя
О.М.
Соколенко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Тарутинської районної державної
адміністрації Одеської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Тарутинської районної
державної адміністрації Одеської
області () на користь
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 14 березня 2012 року по
18 березня 2014 року у розмірі 40733,30 грн.
(сорок тисяч сімсот тридцять три гривні
30 копійок) із утриманням обов'язкових
податків та зборів з даної суми.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.