Справа № 2а-1167/10/0970
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р.
Справа № 876/4526/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного
товариства "Івано Франківський завод
"Промприлад" на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року у справі № 2a-1167/10/0970 за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Івано Франківський завод "Промприлад"
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Івано-Франківську про визнання
нечинним повідомлення (претензії) від 23
січня 2010 року № 598,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
нечинним повідомлення (претензії) від 23
січня 2010 року № 598.

Позовні вимоги мотивує, тим що
відповідачем надіслано повідомлення
(претензію) від 23 січня 2010 року №598 щодо
погашення заборгованості по сплаті
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій: список №1 -
108548,89 грн, список №2- 329449,90 грн. Позивач
вважає, що вимога відповідача щодо
сплати позивачем фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
заявлена Пенсійним фондом у
оскаржуваному повідомленні
(претензії), не ґрунтується на
положеннях Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та є безпідставною.
Обов'язку страхувальнику
відшкодовувати органам Пенсійного
фонду України фактичні витрати на
виплату і доставку пенсій Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не
передбачено, до складу страхових
внесків вказані фактичні витрати цим
Законом також не віднесено.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким задоволити позовні
вимоги.

Апелянт вважає оскаржувану постанову
такою, що прийнята судом першої
інстанції з неправильним
застосуванням норм матеріального
права і підлягає скасуванню.

Зокрема зазначає, що абзацом 4
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
підприємства та організації з коштів,
призначених на оплату праці, вносять до
Пенсійного фонду плату, що покриває
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій особам, які були зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком N 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

При цьому, як підкреслено вище,
законодавцем застосовано поняття
«кошти, призначені на оплату праці», а
не поняття «власні кошти» або інше
аналогічне за змістом.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не дає
визначення поняття «кошти, призначені
на оплату праці».

Апелянт вважає, що під цим поняттям
слід розуміти усю сукупність грошових
коштів юридичної особи, які остання має
намір використати (згідно з кошторисом
витрат, фінансовим планом тощо) для
оплати праці найманих працівників за
певний період.

Усі кошти, які були передбачені
позивачем для оплати праці найманих
працівників за період з 1 липня 2009 року
до 31 грудня 2010 року включно (період, за
який відповідачем заявлено про
заборгованість у сумі 108548,89 грн в
оскаржуваному повідомленні
(претензії)), використані першим за
цільовим призначення у повному обсязі.
Залишки цих коштів (призначених на
оплату праці), які виходячи із змісту
положення абзацу 4 підпункту 1 пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» повинні були б
бути внесені відповідачу на
задоволення його вимоги, у позивача
відсутні, відповідач їх наявності не
довів.

Отже, вимога відповідача, заявлена ним
в оскаржуваному повідомленні
(претензії) щодо сплати позивачем
надуманої заборгованості в сумі в сумі
108548,89 грн є безпідставною.

Сторони чи їх представники в судове
засідання не з'явилися, тому суд, з
огляду на вимоги статті 197 КАС України,
вирішив розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення.

Так суд першої інстанції вірно
встановив, що позивач є платником збору
на обов`язкове пенсійне страхування
відповідно до Закону України «Про збір
на обов`язкове державне пенсійне
страхування», а також платником
страхових внесків відповідно до Закону
України "Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування".

23 січня 2010 року за №598 відповідачем
надіслано позивачу розрахунок
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
списком №1 та №2 за 2009 рік, що надійшли з
відділів призначення пенсій органів
ПФУ. Місячний розмір відшкодування в 2010
році, починаючи з 1 січня 2010 року
складає: список №1 - 15098,48 грн, список №2 -
34584,10 грн. Сума боргу станом на 1 січня 2010
року складає список № 1 - 108548,89 грн,
список №2 - 329449,90 грн.

Згідно з статтею 5 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" дію Закону поширено на
регулювання відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватися лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що йому не суперечить.

Відповідно пункту 1 статті 11 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
громадяни України, іноземці (якщо інше
не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

Абзацом 1 пункту 8 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що до
набрання чинності законом про
спрямування частини страхових внесків
до Накопичувального фонду (крім
підпункту 5, який діє протягом строку,
визначеного Законом України "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо оподаткування
сільськогосподарських підприємств та
підтримки соціальних стандартів їх
працівників" від 24 червня 2004 року)
страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи (крім страхових
внесків, що перераховуються особами,
зазначеними в пунктах 3 і 4 статті 11 та у
статті 12 цього Закону, а також
страхових внесків, сплачуваних за осіб,
зазначених у пунктах 8, 13, 14, 17 статті 11
цього Закону), сплачуються
страхувальниками та застрахованими
особами на умовах і в порядку,
визначених цим Законом, та в розмірах,
передбачених Законом України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" для відповідних платників
збору. Платники збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
визначені пунктами 5-10 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування",
сплачують збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування в порядку та
розмірах, визначених зазначеним
Законом.

Закон України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначає порядок справляння та
використання збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднання, бюджетні, громадські та
інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні
особи, а також фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників.

Згідно абзацу 4 пункту 1 статі 2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацом 3 пункту 1 статті 4 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" на
обов'язкове державне пенсійне
страхування встановлюються ставки
збору в таких розмірах: 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Інструкція про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України затверджена Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року за №21-1 розроблена
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування"(далі -Інструкція).

Інструкція про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, встановлює обов'язок
підприємств здійснювати відшкодування
витрати Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до пункту 2
"Прикінцевих положень" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Пунктом 6.4 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року за №21-1 встановлено, що
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Пункт 6.8. вказаної Інструкції
встановлює, що підприємства щомісяця
до 25-го числа вносять до Пенсійного
фонду зазначену в повідомленні місячну
суму фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладені норми, суд
зазначає, що обов'язок визначення сум
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій покладено на
відповідача, а позивач зобов'язаний
здійснити відшкодування зазначених
витрат в розмірах визначених
позивачем, підставою для відшкодування
вказаних сум є розрахунки цих витрат,
який надсилається позивачу.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, про те, що управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську правомірно винесено
та надіслано повідомлення (претензію)
від 23 січня 2010 року №598 до ВАТ
"Івано-Франківський завод "Промприлад".

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
відповідають обставинам справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
"Івано-Франківський завод "Промприлад"
залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
березня 2014 року у справі № 2a-1167/10/0970
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
Кузьмич С. М.

Судді:
Улицький В. З.

Гулид Р. М.