Справа № 818/3223/14
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 р.
Справа № 818/3223/14

Сумський окружний адміністративний
суд в особі судді Опімах Л.М.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіального управління
Державної судової адміністрації
України у Сумській області про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить зобов'язати
територіальне управління Державної
судової адміністрації України у
Сумській області проводити ОСОБА_2
нарахування і виплату заробітної плати
відповідно до вимог ст.ст. 47, 129 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", а саме в розмірі 10 мінімальних
заробітних плат без обмежень, стягнути
3132,94 грн недоплаченого заробітку за
жовтень 2014 року та визнати
неправомірним зменшення заробітку. В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що працює суддею Конотопського
міськрайонного суду і відповідно до
вимог Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" має вислугу більше 30
років та відповідно до ст. 129 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" йому повинна проводитись
оплата суддівської винагороди, яка
складається із посадового окладу в
розмірі 12180 грн, відповідно до ст. 8
Закону України "Про Державний бюджет на
2014 рік" про встановлення мінімальної
заробітної плати і вислугу років у
розмірі 70% посадового окладу, що
становить 8526 грн. Всього розмір
місячного заробітку складає 20706 грн.

Відповідно до ст. 167 Податкового
кодексу України із нарахованої
заробітної плати повинен бути
стягнутий податок на доходи в розмірі
15%, що має становити 3105,90 грн, а також
відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" на вказані цілі
має бути відраховано 6,1%, що складає 1263,07
грн, з 03.08.2014 р. введений військовий збір
у розмірі 1,5%, що становить 310,50 грн, а з
утриманих податків додана соціальна
пільга в сумі 609 грн як особі, у якої є на
утриманні неповнолітня дитина. Таким
чином за жовтень 2014 року ОСОБА_1 має
бути виплачений заробіток у розмірі
16635,44 грн, натомість фактично виплачено
13502,50 грн, що на 3132,94 грн менше.

Обгрунтовуючи таке зменшення
заробітної плати ОСОБА_1, відповідач
посилається на лист Міністерства
фінансів України від 29.08.2014 р. №
31-08040-09-18/22289, яким роз'яснюється, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.2014 р. № 65 обмежено максимальний
розмір місячної заробітної плати
керівних працівників органів
державної влади та інших державних
органів 15-ма розмірами мінімальної
заробітної плати на підставі внесених
змін до державного бюджету, та на лист
Міністерства соціальної політики
України № 11708/0/14-14/13 від 10.10.2014 р., зі
змісту якого вбачається, що обмеження
суддівської винагороди 15-ма
мінімальними заробітними платами має
застосовуватися до нарахованої суми.

Вказаний висновок позивача
грунтується також на рішеннях
Конституційного суду України № 6-рп/99
від 24.06.1999 р., № 5-рп/2002 р. від 20.03.2002 р., №
19-рп/2004 і № 20-рп/2004 від 01.01.2004 р., № 4-рп/2007
від 18.06.2007 р., № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., №
3-рп/2013 від 03.06.2013 р., оскільки зменшення
належного матеріального чи
соціального забезпечення суддів є
формою фінансового впливу на них.

Безпідставне зменшення заробітку
суперечить також і Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 4 листопада 1950 р.,
ратифікованою Верховною Радою України
17 липня 1997 р., Основним принципам
незалежності судових органів,
схваленим резолюціями 40/32 та 40/146
Генеральної Асамблеї від 29 листопада
та 13 грудня 1985 року, Процедурам
ефективного здійснення Основних
принципів незалежності судових
органів, затверджених 24 травня 1989 р.
Резолюцією 1986/60 Економічної і
Соціальної Ради ООН, Європейській
хартії про закон "Про статус суддів" від
10 липня 1998 року, Рекомендації N (94) 12
"Незалежність, дієвість та роль суддів",
ухваленій Комітетом Міністрів Ради
Європи 13 жовтня 1994 р., згідно з якими
виконавча і законодавча гілка влади
повинні гарантувати незалежність
суддів й утримуватися від кроків, які б
могли поставити її під загрозу.

Відповідно до позиції, викладеної в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 13 червня 2007 р. № 8 "Про
незалежність судової влади" щодо
захисту прав суддів, при захисті прав
суддів слід виходити із того, що в разі
невідповідності положень правового
акту Конституції чи закону України
належить застосовувати положення
Конституції або закону України. Не
підлягають застосуванню судами закони
та інші нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяги встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод. Забороняється при прийнятті
нових законів чи внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати гарантії
матеріального і соціального
забезпечення суддів (п.п. 18, 19, 20).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 129 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" суддівська винагорода
регулюється цим Законом, Законом
України "Про Конституційний Суд
України" та не може визначатися іншими
нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній
посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, яка передбачає доступ до
державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду
встановлюється з 1 січня 2013 року у
розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

В порушення вказаних норм відповідач
безпідставно зменшив розмір заробітку
ОСОБА_1, чим порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача.
Просив позов задовольнити.

У судове засідання позивач не прибув, у
позовних вимогах просив розглянути
справу без його участі.

У судове засідання представник
відповідача не прибув, 12.12.2014 р. подав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі (а.с.18).

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового засідання по
справі за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
згідно зі ст. ст. 12, 41 КАС України не
здійснюється.

Вивчивши матеріали справи й оцінивши
докази по справі, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на
посаді судді Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
(а.с.3).

Відповідно до наказу Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 06.08.2014 р. № 17-б "Про встановлення
щомісячної доплати за вислугу років
ОСОБА_1." позивачу встановлено з 06
серпня 2014 року щомісячну доплату за
вислугу років у розмірі 70% посадового
окладу як такому, що має стаж роботи, що
дає право на отримання щомісячної
доплати за вислугу років понад 30 років
(а.с.4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 129 України "Про
судоустрій та статус суддів"
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній
посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, яка передбачає доступ до
державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду
встановлюється у розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, визначених законом, що
запроваджується поетапно:

з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних
заробітних плат;

з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних
заробітних плат;

з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних
заробітних плат;

з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п. 13 додатку до постанови
Кабінету Міністрів України від 1
березня 2014 р. N 65 "Про економію державних
коштів та недопущення втрат бюджету"
одним із заходів щодо економного та
раціонального використання державних
коштів, передбачених для утримання
органів державної влади та інших
державних органів, утворених органами
державної влади підприємств, установ
та організацій, які використовують
кошти державного бюджету, є обмеження
максимального розміру місячної
заробітної плати (грошового
забезпечення) керівних працівників
органів державної влади та інших
державних органів, утворених органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування підприємств, установ та
організацій 15 розмірами мінімальної
заробітної плати (виплата допомоги по
тимчасовій непрацездатності, допомоги
для оздоровлення, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та оплата
часу щорічної відпустки не
враховується у зазначеному
максимальному розмірі).

Передбачене цим пунктом обмеження не
застосовується до максимального
розміру місячного грошового
забезпечення (заробітної плати),
нарахованого військовослужбовцям,
особам начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації (керівним працівникам
льотного, льотно-підйомного,
інженерно-технічного складу авіації
Національної гвардії і Державної
прикордонної служби), які беруть участь
в антитерористичних операціях,
здійсненні заходів із забезпечення
правопорядку на державному кордоні,
відбиття збройного нападу на об'єкти,
що охороняються військовослужбовцями,
звільнення цих об'єктів у разі
захоплення або спроби насильного
заволодіння зброєю, бойовою та іншою
технікою, за відповідний місяць
починаючи з 1 травня 2014 року.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків. Держава прагне до
збалансованості бюджету України.

Відповідно до Закону України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
31 липня 2014 року N 1622-VII максимальний
місячний розмір суддівської
винагороди обмежується 15 розмірами
мінімальної заробітної плати.

Конституційний Суд України у рішенні
від 27.11.2008 р. N 26-рп/2008 у справі про
збалансованість бюджету зазначив, що
положення частини третьої статті 95
Конституції України "держава прагне до
збалансованості бюджету України" у
системному зв'язку з положеннями
частини другої цієї статті, статті 46
Конституції України треба розуміти як
намагання держави при визначенні
законом про Державний бюджет України
доходів і видатків та прийнятті
законів, інших нормативно-правових
актів, які можуть вплинути на доходну і
видаткову частини бюджету,
дотримуватися рівномірного
співвідношення між ними та її обов'язок
на засадах справедливого,
неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами,
територіальними громадами враховувати
загальносуспільні потреби,
необхідність забезпечення прав і
свобод людини та гідних умов її життя.

У рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011
Конституційний Суд України зазначив,
що передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Враховуючи негативні тенденції в
економіці, погіршення прогнозних
макропоказників, у зв'язку з цим -
ризики щодо виконання державного
бюджету, Верховною Радою України та
Урядом було прийнято ряд рішень,
спрямованих на економію бюджетних
коштів.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів
України від 1 березня 2014 р. N 65 "Про
економію державних коштів та
недопущення втрат бюджету" обмежено
максимальний розмір місячної
заробітної плати керівних працівників
органів державної влади та інших
державних органів, утворених органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування підприємств, установ та
організацій 15 розмірами мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про відповідність
Конституції України положень Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" щодо встановлення
максимального місячного розміру
суддівської винагороди.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на положення ч. 2 ст. 19
Конституції України дії територіальне
управління Державної судової
адміністрації України у Сумській
області щодо виплати позивачу у жовтні
2014 року суддівської винагороди у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат
є такими, що відповідають вимогам
чинного законодавства України, тому за
наведених обставин та правових норм
вимоги позивача є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до територіального
управління Державної судової
адміністрації України у Сумській
області про зобов'язання вчинити дії,
стягнення коштів - відмовити за
необгрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
Л.М. Опімах

З оригіналом згідно

Суддя
Л.М. Опімах