Справа № 275/1029/14-а
Суддя: Грищенко М. В.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2014 року
смт. Брусилів

Брусилівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Грищенко М. В.,

при секретарі -
Дубчак Н.В.,

з участю: представника
позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в
смт.Брусилів Житомирської області
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої
служби Брусилівського районного
управління юстиції Житомирської
області про визнання протиправною та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження,

В С
Т А Н О В И В:

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом, зазначивши, що
постановою Брусилівського районного
суду Житомирської області 01 вересня 2014
року в адміністративній справі
№275/628/14-а частково задоволено позов до
Брусилівської селищної ради
Житомирської області про визнання
протиправним та скасування рішення
селищної ради, зобов'язання вчинити
дії.

Суд визнав рішення п'ятдесят
другої сесії шостого скликання
Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 22 липня 2014
року про відмову в наданні йому
дозволу на зміну цільового призначення
земельної ділянки площею 0,1149га за
адресою: АДРЕСА_1, протиправним та
скасував його, зобов'язав Брусилівську
селищну раду Житомирської області
повторно розглянути його заяву про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, з
дотриманням порядку та у відповідності
з вимогами, передбаченими Земельним
Кодексом України та Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні".

12 вересня 2014 року постанова
Брусилівського районного суду
Житомирської області від 01 вересня 2014
року набрала законної сили. 16 жовтня 2014
року позивачу на підставі
вищевказаного судового рішення було
видано виконавчий лист та відповідачем
відкрито виконавче провадження -
реєстраційний номер 45310966.

14 листопада 2014 року начальником
відділу державної виконавчої служби
Брусилівського районного управління
юстиції Петрик Л.В. на підставі п.8 ч.1
ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження» було винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження, в зв'язку з тим, що на
виконання рішення Брусилівського
районного суду від 01.09.2014 року
боржником надано копію рішення №54 від
23.09.2014 року щодо повторного розгляду
заяви стягувача. 18 листопада 2014 року
начальником відділу державної
виконавчої служби Брусилівського
районного управління юстиції Петрик
Л.В. постанова про закінчення
виконавчого провадження була вручена
позивачу під розписку.

На думку позивача державний
виконавець, закінчуючи виконавче
провадження не оцінив ту обставину, що
постанова суду виконана лише частково,
тобто Брусилівська селищна рада
виконала рішення лише в частині
повторного розгляду його звернення. В
частині розгляду його звернення з
дотриманням порядку та у відповідності
з вимогами, передбаченими Земельним
Кодексом України та Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
судове рішення не виконано.

Позивач вважає, що державний
виконавець не мав права закінчувати
виконавче провадження без
застосування всіх передбачених
Законом України «Про виконаче
провадження» дій та заходів.

Посилаючись на ст.19 Конституції
України, ст.ст.6, 11, 49, 75 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст.2,
104-106, 162, 181 КАС України позивач просить
прийняти постанову про визнання
протиправною і про скасування
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби
Брусилівського районного управління
юстиції Житомирської області від 14
листопада 2014 року про закінчення
виконавчого провадження ВП №45310966,
відкритого на підставі виконавчого
листа №275/628/14-а від 16.10.2014 року, виданого
Брусилівським районним судом
Житомирської області.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав повністю з
підстав, зазначених в позовній заяві,
додатково пояснив, що рішенням
Брусилівської селищної ради про
повторний розгляд заяви ОСОБА_2 було
відмовлено у наданні йому дозволу на
зміну цільового призначення земельної
ділянки, що суперечить змісту
постанови суду та не відповідає
вимогам Земельного Кодексу України.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 05
листопада 2014 року начальником відділу
державної виконавчої служби
Брусилівського районного управління
юстиції Петрик Л.В. було розглянуто
заяву ОСОБА_2 про примусове виконання
виконавчого листа № 275/628/14-а, виданого
16 жовтня 2014 року Брусилівського
районного суду Житомирської області ,
в частині зобов'язання Брусилівської
селищної ради Житомирської області
повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, з
дотриманням порядку та у відповідності
з вимогами, передбаченими Земельним
Кодексом України та Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
та винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №45310966,
копія якої була надіслана
Брусилівській селищній раді та ОСОБА_2

06 листопада 2014 року Брусилівська
селищна рада надіслала до відділу
державної виконавчої служби
Брусилівського районного управління
юстиції копію рішення 54 сесії шостого
скликання від 23.09.2014 року про повторний
розгляд заяви ОСОБА_2, прийнятого на
виконання постанови Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 01 вересня 2014 року в
адміністративній справі за позов
ОСОБА_2 до Брусилівської селищної ради
Житомирської області про визнання
рішення 52 сесії 6 скликання від 22.07.2014
року протиправним.

За змістом вказаного рішення 23 вересня
2014 року 54 сесія шостого скликання
Брусилівської селищної ради повторно
розглянула заяву ОСОБА_2 про зміну
цільового призначення земельної
ділянки по АДРЕСА_1, на виконання
постанови Брусилівського районного
суду Житомирської області від 01
вересня 2014 року і вирішила відмовити
ОСОБА_2 у наданні дозволу на зміну
цільового призначення земельної
ділянки площею 0,1149га за адресою:
АДРЕСА_1, у зв'язку з наявністю договору
оренди даної земельної ділянки,
укладеного між селищною радою та
ОСОБА_2, та з метою недопущення втрат
бюджету селища на час чинності
вказаного договору оренди земельної
ділянки.

14 листопада 2014 року начальником
відділу державної виконавчої служби
Брусилівського районного управління
юстиції Петрик Л.В., встановивши, що
рішення суду про повторний розгляд
заяви стягувача виконано, керуючись п.8
ч.1 ст. 49, статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження», вининесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи суд зважає на наступне.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
№ 606-XIV (далі по тексту - Закон № 606-XIV).

Під виконавчим провадженням, в
контексті статті 1 вказаного Закону,
слід розуміти сукупність дій органів і
посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Положенням частини другої статті 3
Закону № 606-XIV визначено перелік
виконавчих документів, що підлягають
виконанню державною виконавчою
службою.

Частиною 1 статті 5 Закону № 606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 5
Закону № 606-XIV, державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення (далі -
виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Державний виконавець, як
працівник органу державної виконавчої
служби, згідно ст. 7 Закону України «Про
державну виконавчу службу»
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати у
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України, а з огляду на ст. 7
Закону України «Про виконавче
провадження»- використовувати надані
йому права у точній відповідності до
закону.

Згідно із пунктом 1 статті 19 Закону
№ 606-XIV, державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Як випливає зі змісту Рекомендації
№ R (80) 2 Комітету Міністрів
державам-членам стосовно реалізації
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень від 11.03.1980,
під дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Суд також звертає увагу на
положення Постанови Вищого
адміністративного суду України від
21.10.2010 № П-278/10, якою встановлено, що з
огляду на положення Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо компетенції адміністративного
суду, останній не може підміняти інший
орган державної влади та перебирати на
себе повноваження щодо вирішення
питань, які законодавством віднесені
до компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч. 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу
адміністративного судочинства України
свідчить про те, що завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади. Принцип
розподілу влади заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Суд звертає увагу на те, що у
мотивувальній частині постанови
Брусилівського районного суду
Житомирської області 01 вересня 2014 року
в адміністративній справі №275/628/14-а, на
виконання якої був виданий виконавчий
лист, зазначено, що в пункті сьомому
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» вказано, що при
розгляді справ за позовами до органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування в разі незгоди з
рішеннями з питань, віднесених у галузі
земельних відносин до їх компетенції
(зокрема, про відмову в передачі
земельної ділянки у власність чи
користування, у продажі земельної
ділянки, в наданні дозволу і вимог на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки тощо), суд за
наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права. Суд
вирішує ці питання по суті, якщо це
відповідає закону (наприклад, визнає
відповідно до частини третьої статті 1
Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
право на земельну частку (пай), якщо
районною (міською) державною
адміністрацією безпідставно
відмовлено у видачі документа, що
посвідчує право на земельну частку
(пай); вирішує відповідно до частини
четвертої статті 7 Закону України від 19
червня 2003 р. № 973-ІV "Про фермерське
господарство" питання про надання
земельної ділянки у власність або
оренду для створення фермерського
господарства, якщо відповідна районна
(міська) державна адміністрація чи
орган місцевого самоврядування
безпідставно відмовили в цьому або,
незважаючи на рішення суду, що
зобов'язує їх розглянути заяву з цього
приводу, не розглядають її за наявності
необхідних документів). В інших
випадках суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, зокрема про
передачу земельних ділянок у постійне
користування, оренду, укладення чи
поновлення договору оренди земельної
ділянки, зміну цільового призначення
землі тощо.

Тому суд не погодився із обраним
позивачем способом захисту порушеного
права позивача шляхом зобов'язання
Брусилівської селищної ради
Житомирської області надати дозвіл
ОСОБА_2 на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
оскільки суд не може підміняти орган
місцевого самоврядування, дії і
рішення якого оскаржуються,
зобов'язуючи суб'єкта владних
повноважень приймати інше рішення чи
вчиняти дії, які б відповідали закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, аналізуючи
вищевикладені норми чинного
законодавства, суд вважає правомірним
рішення начальника відділу державної
виконавчої служби Брусилівського
районного управління юстиції Петрик
Л.В. про закінчення виконавчого
провадження, оскільки в даному випадку
державний виконавець не вправі
надавати правову оцінку рішенню з
питань, віднесених до компетенції
органу місцевого саморядування, тим
більше давати вказівки, застосовувати
заходи примусового виконання, які б
свідчили про втручання до компетенції
органу місцевого самоврядування з
приводу конкретного змісту прийнятого
рішення.

Керуючись ст. ст. 2,6, 11, 14, 17, 69 - 71, 86, 158-163,
167, 181 КАС України, суд,

П О С Т А Н
О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
відділу державної виконавчої служби
Брусилівського районного управління
юстиції Житомирської області про
визнання протиправною та скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Брусилівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частин рішення, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Суддя
Грищенко М. В.