Справа № 2а/0570/5590/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/51622/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 03.06.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.07.2011 по
справі №2а/0570/5590/2011 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 03.06.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.07.2011, у задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» 09.08.2011 звернулось з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 23.08.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
03.06.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.07.2011, прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», статті
228, частини другої статті 532, статті 638
Цивільного кодексу України, пункту 2
статті 71, пункту 3 статті 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Ворошиловському районі
міста Донецька проведено невиїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» з питання визначення
повноти нарахування та своєчасності
сплати до бюджету податку на додану
вартість та податку на прибуток при
здійсненні господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тотал Олімпус» за
період з 01.02.2009 по 30.06.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем, зокрема, підпункту 7.4.1
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

За наслідками перевірки Державною
податковою інспекцією у
Ворошиловському районі міста Донецька
складено акт від 07.09.2010 №1521/23-2/36167648та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.09.2010
№/0, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 180274,50грн., в тому
числі за основним платежем 120183,00грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
60091,50грн.

За результатами адміністративного
оскарження податкового
повідомлення-рішення від 20.09.2010
№/0 скарги позивача були залишені
без задоволення.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в
податковому обліку платника створюють
лише реально вчинені господарські
операції, тобто такі, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не
відбулася чи відбулася не за тим її
змістом, який відображений в укладених
платником податку договорах, то це є
підставою для застосування
відповідних наслідків у податковому
обліку.

З'ясовуючи обставини реальності
вчинення господарської операції слід
ретельно перевіряти доводи податкових
органів про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або зафіксовані іншими
доказами.

Документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів,
змісту послуг, що надаються, тощо.

В процесі розгляду даної справи суди
попередніх інстанцій, дотримуючись
вищезазначеного, з достатньою повнотою
дослідивши первинні документи,
складені за наслідками здійснення
операції з поставки спірного товару
позивачеві, дійшли висновку про
відсутність факту реального виконання
спірних операцій, виходячи не лише з
якогось окремого недоліку, а усіх
доказів у їх сукупності, зокрема, з
огляду на відсутність будь-яких
документів відносно здавання товару
перевізникові, або щодо місця
виготовлення або зберігання
товарно-матеріальних цінностей по
ланцюгу постачання Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тотал
Олімпус» та Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт», відсутність у
позивача копій транспортних та
супроводжувальних документів, які
передбачено вимогами діючого
законодавства, недоведеність
фактичного виконання робіт,
відсутність у контрагента позивача
необхідних умов для ведення
господарської діяльності (відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби,
відповідні дозволи та ліцензії).

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій щодо
правомірності визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість згідно податкового
повідомлення-рішення від 20.09.2010
№/0 є правильними.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельно-виробниче підприємство
«Укрпромпродукт» залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03.06.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.07.2011 по
справі №2а/0570/5590/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді: __________________
Л.І. Бившева

__________________
А.М. Лосєв