Справа № 810/4499/14
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/4499/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року № 810/4499/14

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Лапія С.М.,

при секретарі судового засідання – Пшику Ю.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технотек 2000" до Київської митниці Міндоходів та Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ТОВ «Технотек 200» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Київської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №125110000/2014/010035/2 від 14.05.2014, зобов’язати митний орган скасувати дане рішення, зобов’язати Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві повернути позивачу надмірно сплачені до Державного бюджету України митні збори у сумі 18 531,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що при митному оформленні товару згідно ст. 53 Митного кодексу України митну вартість визначено за основним методом – ціною договору (контракту). Цей показник вказано у декларації митної вартості, до якої додано документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, орган доходів і зборів безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), і незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням методу за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Позивачем зазначено, що при митному оформленні товару до митної декларації додано всі необхідні документи, що обґрунтовують обраний товариством метод визначення митної вартості, а отже, вимога митного органу про надання додаткових документів є необґрунтованою і безпідставною.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник Київської митниці Міндоходів позовних вимог не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо достовірності наданих декларантом відомостей, оскільки було встановлено, що митна вартість товарів значною мірою відрізнялась від середньоконтрактної вартості, яка була визначена митницею під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною у митного органу інформацією про рівень цін на такі товари.

Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, належним чином повідомлене про час, дату та місце розгляду справи, явку свого представника до судового засідання не забезпечило, надало суду письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у його задоволенні у зв’язку з тим, що повернення надмірно сплачених митних зборів здійснюється при наявності факту надмірної їх сплати та звернення платника із заявою про їх повернення. Також просило розглядати справу за відсутності його представника.

На підставі ст.. 128 КАС України судом прийнято рішення про можливість розгляду справи за відсутності представника ГУ державної казначейської служби України у м. Києві.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ТОВ «Технотек 2000» 17.03.2014 укладено з компанією «PRO-PARTH INDUSTRIAL CO., LTD» (Китай) зовнішньоекономічний контракт № Т1703-14, згідно умов якого суб’єкт зовнішньоекономічної діяльності здійснює поставку на користь позивача кріпильних виробів будівельного призначення за асортиментом та кількістю, вказаними у комерційних інвойсах.

ТОВ «Технотек 2000» 14.05.2014 заявлено до митного поста "Східний термінал" Київської митниці Міндоходів електрону митну декларацію (далі – ЕМД), декларацію митної вартості за формою ДМВ-1 та товаросупровідні документи на товар «Вироби з чорних, некорозійностійких металів з різьбою в асортименті», виробництва «PRO-PATH INDUSTRIAL CO., LTD».

Того ж дня ЕМД прийнято до бази митного органу та зареєстровано за №125110000/2014/009028.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості протиправним, ТОВ «Технотек 2000» звернулось до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (далі – МКУ) митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 336 МКУ митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Статтею 361 МКУ визначено, що управління ризиками – це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Однією із цілей застосування системи управління ризиками є запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 362 МКУ аналіз ризику – це систематичне використання митними органами наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Зокрема до об'єктів аналізу ризику належать характеристики товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Статтею 363 МКУ передбачено одне із завдань діяльності митних органів з оцінки та управління ризиками, що полягає у формуванні інформаційної бази даних системи управління ризиками митних органів.

Як встановлено судом, за результатами здійснених митних процедур посадовою особою митного органу встановлено спрацювання системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) за напрямом митної вартості за кодами форм митного контролю "101-1", "103-1", "105-2", "107-3", що передбачає необхідність перевірки оригіналів товаросупровідних документів, достовірності складових митної вартості товарів, оскільки можливе заниження митної вартості товару.

- виписку з бухгалтерської документації;

- експортну митну декларацію країни відправлення;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Дані вимоги зазначено у електронному повідомленні (а.с. 103) та надіслані декларанту.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ декларант на вимогу митного органу зобов'язаний протягом 10 календарних днів подати додаткові документи.

ТОВ «Технотек 2000» листом від 14.05.14 за вих. № 4/14.05 (а.с. 114) повідомлено митний орган про відсутність можливості надати додаткові документи для підтвердження митної вартості з проханням винести рішення про коригування митної вартості без врахування строку на надання документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МКУ.

Суд зазначає,що неподання додаткових документів, згідно витребуваного переліку позбавляє митний орган можливості підтвердити заявлену митну вартість товарів, а також дає підстави вважати, що позивач намагався приховати дану інформацію від митного органу.

ТОВ «Технотек 2000» використано можливість випустити товари, що декларуються за МД від 14.05.2014 №125110000/2014/009028 згідно рішення про коригування митної вартості товару від 14.05.14 №125110000/2014/010035/2 у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.

Як встановлено судом, термін дії гарантії закінчився 11.08.2014, додаткові документи відповідно до ст. 55 МКУ митному органу для перегляду рішення про коригування митної вартості товару від 14.05.14 № 125110000/2014/010035/2 надані не були, тому різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, правомірно перерахована до Державного бюджету України.

Щодо доводів позивача щодо неправомірності застосування митним органом третього резервного методу, вважаємо їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Визначення митної вартості товарів, митним органом здійснювалося згідно ст.ст. 49 – 64 Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ від 13.07.2012 № 362, цінової інформації, наявної у митного органу.

Оскільки, заявлена позивачем митна вартість не відповідала цінам, що склалися на відповідний товар на ринку імпорту на момент здійснення імпортної операції, що є порушенням п. 6 Указу Президента України від 25.08.1994 № 475/94 «Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів», яким встановлено, що при здійсненні суб’єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника, контрактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно пп. 1.4. п. 1 Розділу 2 Наказу ДМСУ № 602 контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів здійснюється шляхом контролю правильності обрання декларантом методу визначення митної вартості.

Відповідно до ст. 57 МКУ визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Тобто, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості товарів.

Так, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Також зазначено про проведення консультацій митного органу з декларантом відповідно до ст. 57 МКУ.

ТОВ «Технотек 2000» не надано суду доказів звернення до митного органу щодо надання додаткових консультацій.

У той же час саме декларант є зацікавленою особою при митному оформленні задекларованого ним товару, а тому повинен доводити правильність визначення ним митної вартості всіма передбаченими законом способами та брати активну участь у проведенні процедури консультацій з метою обрання підстав для застосування певного методу визначення митної вартості задекларованого товару.

Згідно ст. 266 МКУ на декларанта покладений обов'язок надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з декларантом проведено належні консультації щодо вибору методу визначення митної вартості, а дії посадових осіб Київської митниці правомірні.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Це безпосередньо стосується таких норм міжнародного права, як стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі ГАТТ).

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ встановлено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Згідно з пунктом 2 (b) даної статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Таким чином, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Згідно з ст. 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання.

Оскільки позивачем у встановленому порядку не підтверджено заявлену ним митну вартість товару, як того вимагає закон, а саме – декларантом не надано додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість товарів, то застосувати перший метод визначення митної вартості було неможливо. Отже, визначення митної вартості здійснювалось відповідно до вимог ст. 57 МКУ шляхом послідовного використання методів визначення митної вартості (ст.ст. 59 – 64 МКУ).

Для застосування другорядних методів визначення митної вартості щодо ідентичних та подібних товарів згідно ст.ст. 59 та 60 МКУ необхідно мати інформацію для порівняння ціни продажу ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів в Україну. Зазначеними статями Митного кодексу України чітко визначено, що саме розуміється під ідентичними та подібними (аналогічними) товарами (частина друга статей 59, 60 Митного кодексу України), а також зазначені ознаки таких товарів, зокрема, фізичні характеристики, якість та репутація цих товарів на ринку, країна виробництва, виробник, наявність торгової марки.

Статтею 61 МКУ передбачено застереження щодо умов застосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.

Згідно ст. 63 МКУ, яка регламентує порядок використання методу визначення митної вартості на основі додавання вартості, посадова особа митного органу не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для вивчення або дозволяти одержувати доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості.

Відповідно до ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Також слід відмітити, що митним законодавством України не передбачено ані прийняття рішення про незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, ані викладення в рішенні про визначення митної вартості товарів (здійснення митної оцінки) причин не застосування інших методів, а ніж резервного методу визначення митної вартості товару.

Верховний Суд України при розгляді справи аналогічної категорії (визнання протиправними та скасування рішень про визначення митної вартості товарів), а саме – у постанові від 10.04.2012 у справі № 21-52а12 за позовом ВАТ "Грета" до Східної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, дійшов до висновку, що митниця може вимагати, а суб’єкт господарювання має надати лише належні документи для підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару.

Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також у Постанові Вищого адміністративного суду України від 22.10.2013 зазначено, що митні органи мають виключну компетенцію у питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Крім того, в постановах від 15.10.2013 у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 у справі №21-342а13 Верховний Суд України зазначає, що підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

На підставі викладеного суд зазначає, що до повноважень митного органу входить витребування додаткових документів на підтвердження рівня заявленої декларантом митної вартості товару за наявності підстав для сумніву в митній оцінці декларантом товару, якщо проведений порівняльний аналіз рівня заявленої митної вартості товару відрізняється від цінової інформації ЄАІС ДМСУ. Ненадання додаткових документів є підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості з урахуванням наявної цінової інформації.

Отже, оскаржуване рішення про коригування митної вартості є обґрунтованим.

Щодо позовних вимог в частині зобов’язання ГУ Державної казначейської служби повернути ТОВ «Технотек 2000» надмірно сплачені до Державного Бюджету України платежі та збори, суд зазначає наступне.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

У той же час позивачем не надано доказів звернення із заявою про повернення надмірно сплачених грошових коштів, також жодних заяв про перерахунок коштів в рахунок майбутніх платежів до митного органу не направлялось, отже, підстави для здійснення такого повернення або перерахунку відсутні.

Відповідно до ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, вислухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що дії відповідача щодо визначення митної вартості товару відповідають вимогам закону, прийняте рішення є обґрунтованим та правомірними, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Як встановлено судом, розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 18 531,00 грн., відповідно, ставка судового збору становить 1 827,00 грн., у зв’язку з чим позивачем сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн. (платіжне доручення від 25.07.2014 №117, а.с. 2).

З урахуванням викладеного, решта суми судового збору у розмірі 1 644,30 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 94, 97, 122, 158-163, 167, 254, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технотек 2000» на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 29 вересня 2014 р.