Справа № 809/3405/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" грудня 2014 р.
Справа № 809/3405/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання
Ферштей А.М.

представника позивача: Госедло Р.І.

представників відповідача: Войтович
О.М., Дутки-Гефко Х.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПБС"

до Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківської області

про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень № , №
від 31.07.2014 року, податкової вимоги №
7681-25 від 03.10.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою
відповідальністю "ПБС" (надалі - ТОВ,
позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківської області про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ від 31.07.2014 року, податкової
вимоги № 7681-25 від 03.10.2014 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ДПІ в
м.Івано-Франківську протиправно
прийнято оскаржувані податкові
повідомлення-рішення про
донарахування сум грошових зобов'язань
з податку на додану вартість на суму
688558 грн. та податку на прибуток на суму
73805 грн., оскільки вони ґрунтуються на
безпідставних висновках податкового
органу, викладених в акті планової
виїзної документальної перевірки ТОВ
«ПБС» від 14.07.2014 року про безтоварність
операцій щодо придбання в ТОВ
«Альянс-Медіа», ТОВ «Форос Сервіс» та
ТОВ «Торг Корсар» послуг, робіт.
Позивач вказує на те, що господарські
операції були підтверджені поданими
податковому органу первинними
бухгалтерськими документами,
податковими накладними, виданими
зазначеними контрагентами, та були
виконані у відповідності до укладених
між ними договорів. Також позивач
посилається на те, що доводи ДПІ у м.
Івано-Франківську про те, що у
контрагентів позивача відсутні у
достатній кількості трудові ресурси,
транспортні засоби, виробничі
потужності для здійснення
господарської діяльності, є
припущеннями відповідача, оскільки
вказані обставини ним фактично не
перевірялися, а ґрунтуються на доводах
інших податкових органів. Також
позивач оскаржує податкову вимогу №
7681-25 від 03.10.2014 року, яка складена в
результаті винесених відповідачем
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 31.07.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. Просив позов
задовольнити повністю.

Представники відповідача проти позову
заперечили з мотивів, викладених в
письмовому запереченні, поданих в
судове засідання 07.11.2014 року. Зокрема,
відповідач посилається на те, що під
час проведення перевірки, податковим
органом виявлено факт безпідставного
заниження об'єктів оподаткування
податком на прибуток підприємств та
податком на додану вартість внаслідок
врахування позивачем господарських
операцій з ТОВ «Альянс-Медіа», ТОВ
«Форос Сервіс» та ТОВ «Торг Корсар» за
період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, які
фактично не відбулись, а лише
відображені в даних бухгалтерського та
податкового обліку позивача. За таких
обставин, відповідач просить в
задоволенні позову повністю відмовити.

Представник відповідача в судовому
засіданні повністю підтримав вказані
заперечення проти позову.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані в матеріалах справи
докази в їх взаємному зв'язку та
сукупності, судом встановлено таке.

ТОВ "ПБС" зареєстроване 15.03.2004 року як
юридична особа, ідентифікаційний код
32872788, місце знаходження: 76018,
Івано-Франківська область, місто
Івано-Франківськ, вулиця
Крайківського, будинок, 2, що
підтверджується інформацією з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, отриманої з
офіційного веб-сайту технічного
адміністратора вказаного реєстру:
http://irc.gov.ua/ua. Основними видами
діяльності позивача по коду КВЕД є:
знесення; підготовчі роботи на
будівельному майданчику;
неспеціалізована оптова торгівля;
вантажний автомобільний транспорт;
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах; будівництво житлових і
нежитлових будівель; будівництво
мостів і тунелів.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківської області проведена
планову виїзну документальну
перевірку ТОВ "ПБС" з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, а також дотримання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2012 по 31.12.2013 року.

За наслідками проведеної перевірки
складено акт за № 4833/09-15-22-01-01/32872788 від
14.07.2014 року, згідно висновків якого
встановлено порушення ТОВ "ПБС" вимог
податкового законодавства:

1) пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп.
138.1.1 п. 138.1, п. 138.4, п. 138.6, п. 138.8 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі
змінами та доповненнями, в результаті
чого занижено податок на прибуток в
сумі 49203 грн., зокрема, за 3 квартал 2012
року в сумі 48462 грн., за 4 квартал 2012 року
в сумі 437 грн., за 2013 рік в сумі 304 грн.;

2) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість
459039 грн., зокрема: за липень 2012 року в
сумі 203802 грн., за жовтень 2012 року в сумі
14387 грн., за січень 2013 року в сумі 850 грн.,
за жовтень 2013 року в сумі 240000 грн.

На підставі вищевказаного акту
перевірки, відповідачем 31.07.2014 року
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств, за
основним платежем на суму 49203 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на суму 24602 грн.;

- № , яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість, за основним платежем
на суму 459039 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) на
суму 229520 грн.

Вказана планова перевірка, як
вбачається з акту перевірки,
проводилась згідно направлень від
13.06.2014 року № 00000804 та № 00000805 на підставі
наказів ДПІ у м.Івано-Франківську № 861
від 05.06.2014 року, № 975 від 27.06.2014 року, з
відома директора ТОВ "ПБС" та за
присутності головного бухгалтера в
період з 16.06.2014 року по 07.07.2014 року.

Позивачем в позовній заяві не
оспорювались підстави та порядок
проведення даної перевірки. Обставин
порушення чинного законодавства
підстав та порядку її проведенні судом
не встановлено.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд врахував такі
обставини справи та норми чинного
законодавства.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України) об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до норм п. 135.1 та
135.4 ст. 135 ПК України дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар. Дохід від надання послуг
та виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг. Датою отримання
доходів, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування, є
звітний період, у якому такі доходи
визнаються згідно з цією статтею,
незалежно від фактичного надходження
коштів (метод нарахувань), визначений з
урахуванням норм цього пункту та
статті 159 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до положень п. 135.2
ст. 135 цього Кодексу, доходи, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Правове поняття «витрат» в податковому
законодавстві визначено в п.п. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПК України, а саме: витратами є
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст. 138 Кодексу передбачено,
що собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

При цьому, відповідно до положень
абзацу 1 п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Пунктом 150.1 ст. 150 ПК України
передбачено, якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками податкового року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення. Від'ємне значення
як результат розрахунку об'єкта
оподаткування, отриманий від ведення
діяльності, яка підлягає патентуванню,
не враховується для цілей абзацу
першого цього пункту та
відшкодовується за рахунок доходів,
отриманих у майбутніх податкових
періодах від такої діяльності.

Згідно п. 152.1 ст. 152 ПК України податок
нараховується платником самостійно за
ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті
151 цього Кодексу, від податкової бази,
визначеної згідно зі статтею 149 цього
Кодексу. При цьому, в розумінні ст. 149
цього кодексу, податковою базою для
цілей цього розділу визнається грошове
вираження прибутку як об'єкта
оподаткування, визначеного згідно із
статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням
положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього
Кодексу.

За змістом статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, для перевірки
правильності нарахування та сплати
позивачем податку на прибуток
підприємств за спірний період,
необхідно встановити правильність
визначення платником своїх доходів та
витрат в їх грошовому вираженні,
виходячи з господарських операцій, які
він здійснював. Необхідною умовою для
встановлення факту отримання
платником доходу та понесення витрат, є
їх підтверджується відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. При
цьому, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Зокрема, як вбачається з акту перевірки
позивача від 14.07.2014 року, відповідач
дійшов висновку про те, що при
декларуванні витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування
за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року,
позивачем завищено валові витрати,
відображені в складі собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 1015816 грн., в тому числі за 3
квартал 2012 року на суму 230773 грн., за 4
квартал 2012 року на суму 2083 грн., за 2013
рік на суму 1600 грн. Такі висновки
відповідача ґрунтуються на тому, що
вказаним контролюючим органом не
визнано господарські операції, витрати
по яких відображені позивачем в рядку
05.1 податкових декларацій з податку на
прибуток підприємств за 2012-2013 рік
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» по взаємовідносинах з ТОВ
«Альянс-Медіа», ТОВ «Форос Сервіс» та
ТОВ «Торг Корсар».

Виходячи з принципу офіційного
з'ясування обставин справи, судом було
досліджено обставини стосовно змісту
вказаних господарських операцій.

Судом встановлено, що ТОВ «ПБС» уклало
з ТОВ «Альянс-Медіа» договір № 30/07 від
27.07.2012 року на організацію перевезення
вантажу (т.1, а.с.71-72). На виконання цього
договору, ТОВ «Альянс-Медіа» як
експедитор зобов'язувалося за
дорученням і за рахунок позивача
здійснити послуги по організації
перевезень вантажу в міжміському
сполученні. Об'єм послуг та їх вартість
визначається сторонами в актах наданих
послуг (п.п. 1.1, 1.2).

Згідно поданих позивачем актів
здачі-прийняття робіт (наданих послуг)
№ Т-28/7 від 30.07.2012 року, № Т-05/8 від 06.08.2012
року, № Т-01/01 від 04.01.2013 року, № Т-07/10 від
05.10.2012 року, № Т-09/8 від 07.08.2012 року, № Т-10/8
від 07.08.2012 року, № Т-11/8 від 07.08.2012 року, №
Т-19/8 від 13.08.2012 року, № Т-20/8 від 13.08.2012
року, № Т-27/8 від 16.08.2012 року, № Т-34/8 від
23.08.2012 року, № Т-38/8 від 27.08.2012 року,
позивачем отримано від ТОВ
«Альянс-Медіа» послуг за період з липня
2012 року по січень 2013 року на суму 69050
грн., в тому числі ПДВ на суму 11508,33 грн.
Позивачем в податкових деклараціях за
3-4 квартали 2012 року та за 2013 рік вказані
операції включено до собівартості
придбаних та реалізованих товарів
(робіт, послуг) на суму 57542 грн.

В підтвердження факту надання ТОВ
«Альянс-Медіа» послуг по організації
перевезень товару, позивачем подано
видаткові та податкові накладні на
товар, придбаний в ТОВ «Юніком-Пром»,
ТОВ «Сучасні технології доріг» та
товарно-транспортні накладні. Однак як
вбачається з поданих позивачем копій
товарно-транспортних накладних № 48 від
20.07.2012 року, № 90 від 15.08.2012 року, № 88 від
13.08.2012 року, № 87 від 10.08.2012 року, № 85 від
06.08.2012 року, № 82 від 06.08.2012 року, № 84 від
06.08.2012 року, № 80 від 03.08.2012 року, № 81 від
03.08.2012 року, вони оформлені продавцем
товару - ТОВ «Юніком-Пром» як
вантажовідправником товару та
замовником транспортних послуг. Окрім
цього, слід зазначити про те, що вказані
в товарно-транспортних накладних марки
та назви автомобілів не збігаються з
тими, що зазначені у вищевказаних актах
здачі-прийняття робіт (наданих послуг),
підписаних між позивачем та ТОВ
«Альянс-Медіа». Також у вказаних актах
вказано номери та дати
товарно-транспортних накладних, які є
іншими, ніж ті, що подані позивачем.
Інших доказів, які б підтверджували
факт надання ТОВ «Альянс-Медіа»
експедиторських послуг позивачу,
останнім суду не подано.

Доводи позивача про те, що згідно
положень чинного законодавства та умов
договору на організацію перевезення
вантажу № 30/07 від 27.07.2012 року, у ТОВ
«ПБС» не було обов'язку вимагати у ТОВ
«Альянс-Медіа» такі
товарно-транспортні накладні або інші
документи на перевезення вантажу, на
думку суду, є підставними. Однак суд
звертає увагу на те, що позивач
відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, враховуючи факт
оприбуткування вищевказаних
господарських операцій, повинен
довести надання ТОВ «Альянс-Медіа»
посередницьких послуг по організації
перевезення вантажу для позивача. Сам
факт підписання актів здачі-приймання
робіт (надання послуг), за умови не
визнання контролюючим органом
наявності в таких господарських
операціях розумної ділової мети в ТОВ
«ПБС», покладає на платника податків
згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
обов'язок довести достовірність
обставин, викладених в цих актах. Тому
суду виходячи з принципу офіційного
з'ясування обставин справи, пропонував
позивачу надати докази в обгрунтування
обставин надання ТОВ «Альянс-Медіа»
послуг згідно договору на організацію
перевезення вантажу № 30/07 від 27.07.2012
року, оформлених вищевказаними актами
здачі-приймання робіт (надання послуг).
Однак позивачем суду таких доказів
подано не було. Подана позивачем
відомість аналітичного обліку по
контрагентах за період з 17.07.2012 року по
06.06.2014 року свідчить лише про факт
оплати коштів ТОВ «Альянс-Медіа», факт
чого й не заперечується відповідачем в
акті перевірки від 14.07.2014 року.

За таких обставин, суд погоджується з
висновками відповідача про те, що
позивачем не доведено факту здійснення
господарських операцій між ТОВ
«Альянс-Медіа» та ТОВ «ПБС», наслідком
чого стало завищення валових витрат,
відображених в складі собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 57542 грн., податкового
кредиту на суму 11508,35 грн.

Щодо операцій з ТОВ «Форос Сервіс».

Судом встановлено, що ТОВ «ПБС» уклало
з ТОВ «Форос Сервіс» договір № 18/06 від
06.06.2014 року, предметом якого є виконання
ТОВ «Форос Сервіс» робіт по
обслуговування техніки, розвантаження
вагонів та прибирання прилеглої
території (т.1, а.с.110-111).

Вартість наданих послуг ТОВ «Форос
Сервіс», включених позивачем до
собівартості придбаних та
реалізованих товарів (робіт, послуг) за
3 квартал 2012 року, становить 176913,83 грн.

ТОВ "ПБС" задекларувало податковий
кредит з податку на додану вартість по
операціях з придбання робіт, послуг у
ТОВ «Форос Сервіс» за липень 2012 року в
сумі 35382,77 грн.

В підтвердження факту постачання
послуг ТОВ «Форос Сервіс» позивачем
подано суду акти здачі-приймання
виконаних робіт № 2506 від 06.07.2012 року, №
8011 від 17.07.2012 року, № 14510 від 30.07.2012 року,
№ 15031 від 31.07.2012 року, податкові
накладні №№ 2506 від 06.07.2012 року, № 8011 від
17.07.2012 року, № 14510 від 30.07.2012 року, № 15031
від 31.07.2012 року.

В актах здачі - приймання виконаних
робіт зазначено види робіт: проведення
технічного огляду транспортних
засобів, миття та очистка транспортних
засобів, заміна деталей та запчастин,
прибирання та чистка вагонів після
розвантаження сипучих матеріалів
(щебеню), прибирання та впорядкування
території, де проводились
перевантаження сипучих матеріалів з
вагонів на вантажні автомобілів (т.1,
а.с.116-119).

Однак дані акти не містять повного
змісту, обсягу, одиниці виміру
господарської операції, місця її
виконання. Як пояснив представник
позивача в судовому засіданні, роботи
по проведенню технічного огляду
транспортних засобів, миттю та очистці
транспортних засобів, заміні деталей
та запчастин здійснювалися ТОВ «Форос
Сервіс» за місцем знаходження
транспортних засобів - самоскидів
марки Краз на території ТК «Буковель»,
с.Поляниця, Яремчанської міськради
Івано-Франківської області. Однак,
окрім вказаних актів здачі-приймання
виконаних робіт, позивачем не подано
жодних доказів того, що саме ТОВ «Форос
Сервіс» фактично ці роботи виконало.
Подана позивачем копія договору №
ІД-1203-С/П від 01.01.2012 року свідчить про
зобов'язання ТОВ «Скорзонера» надати
саме для ТОВ «ПБС», а не ТОВ «Форос
Сервіс» місце для розміщення
транспортних засобів. Також суд не бере
до уваги як належні докази здійснення
вказаних господарських операцій
подані позивачем акти списання №№ 07/9,
07/10, 07/11, 07/12, 07/13, 07/14, 07/16 від 31.07.2012 року,
оскільки вони лише свідчать про факт
списання ТОВ «ПБС» з обліку
матеріальних ресурсів для ремонту
транспортних засобів. Щодо поданого
позивачем листа ДТГО «Львівська
залізниця» № ДН-4-2//1783 від 15.10.2014 року, то
він, на думку суду, не може бути взятий
судом до уваги як доказ в підтвердження
обставин, викладених в акті
здачі-приймання виконаних робіт № 14510
від 30.07.2012 року, про надання ТОВ «Форос
Сервіс» послуг позивачу по прибиранню
та чистці вагонів після розвантаження
сипучих матеріалів (щебеню) та
прибиранню і впорядкуванню території
де проводилися перевантаження сипучих
матеріалів з вагонів на вантажні
автомобілі, оскільки доводить лише
факт надходження на станцію Ворохта в
червні 2012 року вагонів зі щебенем для
ТОВ «ПБС» на виконання договору № 209-11
від 03.06.2011 року, укладеного з ДТГО
«Львівська залізниця».

Також в акті перевірки позивача,
контролюючим органом встановлено, що у
ТОВ «Форос Сервіс» відсутні достатні
трудові ресурси, транспортні засоби та
інше майно, які економічно необхідні
для здійснення спірних господарських
операцій. Так, згідно бази даних щодо
зареєстрованої спецтехніки в СГД
України за ТОВ «Форос Сервіс» не
зареєстровано протягом 2012-2014 років
жодних транспортних засобів. Згідно
бази даних відповідача «Податковий
блок», ТОВ «Форос Сервіс»
зареєстровано в м.Донецьку, має стан
платника « 11» - припинено, але не знято з
облік, чисельність працюючих на
підприємстві згідно звіту про
фінансові результати за 2012 рік - 4 особи,
обліковуються основні засоби на суму
5000 грн.

За таких обставин, суд погоджується з
висновками відповідача про те, що
позивачем не доведено факту здійснення
господарських операцій між ТОВ «Форос
Сервіс» та ТОВ «ПБС», наслідком чого
стало завищення валових витрат,
відображених в складі собівартості
придбаних (виготовлених) та
реалізованих товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 212296,60 грн., та податкового
кредиту на сумі 35382,77 грн.

Щодо операцій з ТОВ «Торг Корсар».

Судом встановлено, що ТОВ «ПБС» уклало
з ТОВ «Торг Корсар» договір на
обслуговування № 007/РК від 22.05.2013 року,
предметом якого є надання послуг
(виконання робіт) щодо обслуговування
техніки замовника. Зміст робіт (послуг):
проведення капітального та поточного
ремонту техніки, заміна мастил та миття
техніки (т.1, а.с.132-134).

Вартість наданих послуг ТОВ «Торг
Корсар» становить 176913,83 грн.

ТОВ "ПБС" задекларувало податковий
кредит з податку на додану вартість по
операціях з придбання робіт, послуг у
ТОВ «Торг Корсар» за жовтень 2012 року в
сумі 240000 грн., а витрати віднесено на
збільшення балансової вартості
основних засобів (транспортних
засобів) на суму 1200000 грн.

В підтвердження факту постачання
послуг ТОВ «Торг Корсар» на загальну
суму 1440000 грн. позивачем подано суду
акти про надані послуги №№ 1004, 1013, 1021,
1029, 1051, 1052,10251 від 31.10.2013 року, та
податкові накладні №№ 15494-15500 від 31.10.2013
року.

У вищевказаних актах про надані
послуги зазначено про те, що ТОВ «Торг
Корсар» надав, а позивач прийняв
послуги по ремонту будівельної техніки
(автомобілі Краз). Місце складання
актів наданих послуг м. Донецьк (т.1
а.с.142-148).

Як пояснив представник позивача в
судовому засіданні, вищевказані
послуги по ремонту будівельної техніки
здійснювалися ТОВ «Торг Корсар» за
місцем знаходження транспортних
засобів - самоскидів марки Краз на
території ТК «Буковель», с.Поляниця,
Яремчанської міськради
Івано-Франківської області. Однак,
окрім вказаних актів про надані
послуги та податкових накладних,
позивачем не подано жодних доказів
того, що ТОВ «Торг Корсар» фактично ці
послуги надало позивачу.

Також в акті перевірки позивача,
контролюючим органом встановлено, що у
ТОВ «Торг Корсар» відсутні достатні
трудові ресурси, транспортні засоби та
інше майно, які економічно необхідні
для здійснення спірних господарських
операцій. Так, згідно бази даних щодо
зареєстрованої спецтехніки в СГД
України за ТОВ «Торг Корсар» не
зареєстровано протягом 2012-2014 років
жодних транспортних засобів. Згідно
бази даних відповідача «Податковий
блок», ТОВ «Торг Корсар» зареєстровано
в м.Донецьку, має стан платника « 4» -
визнано банкрутом 26.06.2014 року,
чисельність працюючих на підприємстві
- 8 осіб, обліковуються основні засоби
на суму 3000 грн.

Таким чином, оцінивши подані сторонами
докази в їх сукупності відповідно до
ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку,
що позивачем не доведено реальності
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Альянс-Медіа», ТОВ «Форос Сервіс»
та ТОВ «Торг Корсар».

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що під господарською операцією слід
розуміти дію або подію, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від - 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.1995р. за № 168/704, згідно якого первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно вимог ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 ПК України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного(податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до приписів п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів та послуг.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулась раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 вищевказаної норми
ПК України не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів(послуг), не
підтверджені податковими накладними
або оформленні з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Як слідує із змісту вказаних правових
норм наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто ті, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника податків. Таким чином, для
надання юридичної сили і доказовості,
первинні документи повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства та не порушувати
публічний порядок, встановлений
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема повинні відображати
реальні товарні операції.

Також слід зазначити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат (у тому числі і
по сплаті ПДВ) первинними документами
покладається на платника, позаяк саме
він виступає суб'єктом, що використовує
включену постачальником до ціни товару
суму ПДВ при обчисленні суми податку,
яка підлягає перерахуванню до бюджету,
а також зменшує об'єкт оподаткування
податку на прибуток за фактом
понесення витрат.

В постанові від 08.09.2009 року у справі за
позовом ВАТ «Київхімволокно» до ДПІ у
Деснянському районі м. Києва про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, Верховний Суд
України зазначив, що про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити доводи податкового
органу, зокрема про наявність таких
обставин: неможливість фактичного
здійснення суб'єктом господарювання
господарських операцій з урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна,
віддаленості контрагентів один від
одного або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних; для
виробництва товарів, виконання робіт
або надання послуг; виявлення ведення
обліку для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібно здійснення й
облік інших господарських операцій;
здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному суб'єктом
господарювання у документах обліку;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської, економічної діяльності
в разі відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів. З
метою підтвердження чи спростування
права платника на податковий кредит
слід дослідити чи відбувались
господарські операції в дійсності, чи
лише їх сутність була відображена
платником у податковій звітності з
метою отримання права на податковий
кредит (на податкову вигоду). Вказані
висновки Верховного Суду України в
силу норми статті 244-2 КАС України є
обов'язковими для врахування судами
всіх інстанцій.

Враховуючи вищевказані норми
податкового закону, виходячи з
правових висновків Верховного суду
України в аналогічних правовідносинах,
недоведення позивачем факту
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Альянс-Медіа», ТОВ «Форос Сервіс»
та ТОВ «Торг Корсар», суд погоджується
з висновками відповідача про
відсутність в ТОВ «ПБС» права на
податковий кредит по вказаних
операціях.

Окрім цього, як вбачається з акту
перевірки від 14.07.2014 року (а.с. 26-27 акту),
відповідачем визначено позивачу
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість за серпень-вересень 2012
року в зв'язку з завищенням податкового
кредиту по операціях з ПП «Ремавто», ПП
«Тавель» та ДП «Спецзалізобетон».
Зокрема, позивачем двічі включено
податкову накладну № 9 від 29.08.2012 року,
видану ПП «Ремавто» до податкової
звітності, а саме: віднесено суму
податку на додану вартість в розмірі
530,24 грн. до податкового кредиту в
декларацію з податку на додану
вартість за серпень 2012 року та другий
раз в декларацію за грудень 2012 року.

Аналогічне порушення вчинено
позивачем по операціях за вересень 2012
року з ДП «Спецзалізобетон». Так,
позивачем двічі включено податкову
накладну № 270 від 21.09.2012 року, видану ДП
«Спецзалізобетон» до податкової
звітності, а саме: віднесено суму
податку на додану вартість в розмірі 2760
грн. до податкового кредиту в
декларації з податку на додану
вартість за вересень 2012 року та другий
раз в декларацію за жовтень 2012 року.

Також позивачем зайво віднесено до
складу податкового кредиту 1500 грн. у
вересні 2012 року по операціях з ПП
«Тавель» без підтвердження їх
податковою накладною.

Вказані обставини свідчать про
порушення позивачем норм п. 198.1, 198.2, 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України,
внаслідок чого безпідставно завищено
податковий кредит в серпні-вересні 2012
року. Представник позивача в судовому
засіданні не заперечив зазначених
обставин.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення № , №
від 31.07.2014 року в частині збільшення
позивачу грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств та
податку на додану вартість, що
випливають з неврахування при
визначення об'єктів оподаткування
вказаних господарських операцій, є
обґрунтованими та такими, що
ґрунтуються на вимогах податкового
закону.

В той же час судом встановлено, що
відповідачем на підставі висновків,
викладених в акті перевірки від 14.07.2014
року (а.с. 30-31), в податковому
повідомленні-рішенні № від 31.07.2014
року безпідставно збільшено позивачу
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 167358 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 83679 грн. Такий висновок суду
ґрунтується на тому, що при розрахунку
грошових зобов'язань, відповідачем
враховано залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду, рядок 24 декларації з податку
на додану вартість за березень 2012 року,
на суму 167358 грн. В той же час, як
встановлено судом, податкове
повідомлення-рішення № від 21.12.2012
року, яким ДПІ в м.Івано-Франківську
зменшено позивачу розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за березень 2012 року у розмірі
167358 грн., було оскаржено ТОВ «ПБС» до
суду. Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
19.04.2013 року у справі № 809/411/13-а податкове
повідомлення-рішення № від
21.12.2012 року скасовано. ДПІ в
м.Івано-Франківську подало апеляційну
скаргу на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 19.04.2013 року
у справі № 809/411/13-а до Львівського
апеляційного адміністративного суду,
однак на час розгляду даної
адміністративної справи апеляційне
провадження у справі № 809/411/13-а не
завершено. Таким чином, в силу норм
пунктів 54.3, 56.1, 56.19 статті 56, пункту 58.1
Податкового кодексу України грошові
зобов'язання, визначені податковим
повідомленням-рішенням № від
21.12.2012 року є неузгодженими, і
відповідач не вправі був враховувати
суму вказаного від'ємного значення сум
податку на додану вартість у розмірі
167358 грн. при прийнятті податкового
повідомлення-рішення № від 31.07.2014
року.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що податкове
повідомлення-рішення № від 31.07.2014
року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання ТОВ "ПБС" з
податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 167358 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 83679 грн. є протиправним, а тому його
в цій частині слід скасувати.

Також внаслідок скасування вказаного
податкового повідомлення-рішення
підлягає скасуванню й податкова вимога
відповідача № 7681-25 від 03.10.2014 року в
частині повідомлення ТОВ "ПБС" про
податковий борг з податку на додану
вартість по основному платежу в сумі
167358 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 83679 грн.,
оскільки такий податковий борг виник
на підставі грошових зобов'язань,
визначених відповідачем саме
податковим повідомленням-рішенням №
від 31.07.2014 року. В решті сум
податкового боргу, вказана податкова
вимога № 7681-25 від 03.10.2014 року є
правомірною, оскільки за змістом норм
п. 54.3 статті 54, п. 56.18 статті 56, п. 57.3
статті 57 Податкового кодексу України,
позивач не оскаржив в 10-денний строк
податкових повідомлень-рішень № ,
№ від 31.07.2014 року, а тому в силу
положення пункту 59.1 статті 59 цього
Кодексу відповідач зобов'язаний був
надіслати позивачу податкову вимогу
про сплату податкового боргу, що
складається з визначених контролюючим
органом в згаданих податкових
повідомленнях-рішеннях грошових
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств та податку на додану
вартість, за винятком сум податку на
додану вартість по основному платежу в
сумі 167358 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 83679 грн.

Підсумовуючи вищевказане, суд вважає,
що позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПБС" належить
частково задовольнити: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківської області № від
31.07.2014 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання ТОВ "ПБС" з
податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 167358 гривень та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 83679 гривень; визнати
протиправною та скасувати податкову
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківської області № 7681-25 від
03.10.2014 року в частині повідомлення ТОВ
"ПБС" про податковий борг з податку на
додану вартість по основному платежу в
сумі 167358 гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 83679 гривень. В задоволенні позову в
решті позовних вимог відмовити.

Керуючись нормою частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, враховуючи особливості сплати
судового збору до адміністративного
суду за позовами майнового характеру
згідно частини 3 статті 4 Закону України
"Про судовий збір", за відсутності
доказів понесення судових витрат
відповідачем, суд присуджує стягнути з
позивача в дохід державного бюджету
4718,08 грн. судового збору пропорційно
розміру задоволених позовних вимог за
мінусом сплаченого позивачем згідно
платіжного доручення № 8285 від 20.10.2014
року судового збору в сумі 487,20 грн.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківської області № від
31.07.2014 року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПБС" з
податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 167358 (сто шістдесят сім
тисяч триста п'ятдесят вісім) гривень
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 83679 (вісімдесят три
тисячі шістсот сімдесят дев'ять)
гривень.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківської області № 7681-25 від
03.10.2014 року в частині нарахування
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ПБС" податкового
боргу з податку на додану вартість по
основному платежу в сумі 167358 (сто
шістдесят сім тисяч триста п'ятдесят
вісім) гривень та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 83679 (вісімдесят три тисячі шістсот
сімдесят дев'ять) гривень.

В задоволенні позову в решті позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПБС"
(ідентифікаційний код 32872788, державна
реєстрація місцезнаходження: 76000,
Івано-Франківська область, місто
Івано-Франківськ, вулиця
Крайківського, будинок 2) в дохід
Державного бюджету України 4718 (чотири
тисячі сімсот вісімнадцять) гривень 08
копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
29.12.2014 року.