Справа № 2а-4900/10/0470
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/33143/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Гончар Н.О.,

розглянувши касаційну скаргу
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.03.2013 року

та постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
28.04.2011 року

у справі №2а-4900/10/0470

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Євраз Баглійкокс»

до Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби

за участю Прокуратури
Дніпропетровської області

про визнання протиправними дій та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Євраз Баглійкокс» звернулось до суду
з позовною заявою до
Дніпродзержинської ОДПІ
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, за участю
Прокуратури Дніпропетровської
області, про визнання протиправними
дій та скасування податкових
повідомлень-рішень №/0 від 14.09.2009
року, №/1 від 20.11.2009 року, №/2
від 30.01.2010 року, №/3 від 14.04.2010 року
про визначення суми податкового
зобов'язання з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств в розмірі 34984342,00 грн., у
тому числі 19435745,00 грн. - основний платіж
та 15548597,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
28.04.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2013 року,
у даній справі позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовані податкові
повідомлення-рішення № /0 від
14.09.2009 року, №/1 від 20.11.2009 року, №
/2 від 30.01.2010 року, № /3 від
14.04.2010 року; провадження в решті
позовних вимог закрито.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та залишити позовну заяву
без розгляду, оскільки вважає, що
постанову та ухвалу було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства та встановлені
порушення п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.2.5
п.5.2, пп.5.4.8 п.5.4 ст.5, пп.7.3.5 п.7.3 ст.7, пп.11.2.1
п.11.2 ст.11 Закону України від 28.12.1994 року
№ 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон №334/94-ВР).

На думку податкового органу, позивачем
до складу валових витрат віднесено
витрати, які не вважаються витратами,
пов'язаними з веденням господарської
діяльності - реалізація за цінами, що є
нижчими, ніж виробнича собівартість
виготовленої продукції. Крім того,
платником податку не надано
обґрунтованих економічних або інших
доказів продажу товару за ціною, нижчою
собівартості, одержання збитків.

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження
податковим органом прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Щодо висновків контролюючого органу
про завищення Товариством валових
витрат на суму витрат, що перевищує
собівартість виготовлення продукції,
не пов'язаних з одержанням доходу,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з
огляду на те, що позивачем не надано
обґрунтованих економічних або інших
причин (ділової мети) продажу товару за
ціною, значно нижчою за собівартість,
та одержання внаслідок таких операцій
збитків, податковим органом зроблено
висновок про штучне заниження
позивачем обсягу реалізації продукції
власного виробництва внаслідок
здійснення збиткових операцій при
відсутності розумної економічної
причини.

Так, відповідно до п.5.1 ст.5 Закону
№334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на підставі первинних
бухгалтерських документів при
отриманні товарів (робіт, послуг) на
підставі укладених з контрагентами
господарських договорів, віднесено до
валових витрат суму витрат по
придбанню товарно-матеріальних
цінностей, робіт, послуг, оскільки
придбанні товарно-матеріальні
цінності, роботи та послуги були
використанні позивачем для
виготовлення продукції власного
виробництва, що не спростовується
відповідачем.

У відповідності до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
№334/94-ВР до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, в
подальшому після переробки придбаної
сировини, отриманий позивачем якісно
новий продукт реалізований, що
повністю узгоджується з нормами
наведеними пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
№334/94-ВР.

За приписами абз. 4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
№334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Факт придбання сировини та
використання її у господарській
діяльності відповідачем не
заперечується і підтверджується
первинними документами (товарними
накладними, податковими накладними,
договорами, платіжними дорученнями
(банківські виписки), які надавались
відповідачу в ході проведення
перевірки і містяться в матеріалах
справи.

При цьому, п.п.5.3-5.7 Закону №334/94-ВР не
передбачають обмежень щодо віднесення
витрат до валових витрат на придбання
матеріалів, які були використанні у
виробництві, а отримана з них продукція
реалізована нижче собівартості.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів про те,
що позивачем придбана у звітному
періоді сировина в подальшому
використана в господарській
діяльності (тобто виробництві
продукції з метою реалізації), її
вартість правомірно віднесено
позивачем до складу валових витрат
виробництва, що свідчить про
дотримання Товариством вимог п.5.1 ст.5
Закону №334/94-ВР.

За приписами п.1.20 ст.1 Закону №334/94-ВР
якщо цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Згідно підпункту 1.20.2 пункту 1.20 статті 1
Закону №334/94-ВР для визначення
звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну.

При цьому, у відповідності до п.13 Указу
Президента України «Про деякі заходи
дерегулювання підприємницької
діяльності» № 817/98 від 23.07.1998 року
індикативні або звичайні ціни на
товари (роботи, послуги) для
застосування їх у податкових або
митних установлюються на підставі
статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що
право платника податку на формування
валових витрат та податкового кредиту
підприємства не ставиться в залежність
від наявності чи відсутності прибутку
по окремим господарським операціям,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з комплексної господарської
діяльності.

Таким чином, податковим органом
всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не
доведено завищення Товариством
валових витрат на суму 84075507,06 грн.

Щодо визначення позивачем валових
доходів та витрат при здійсненні
операцій з іноземною валютою, колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом зроблено висновок
про відхилення за 2008 рік рядку 01.6 за
даними перевірки та Декларації про
прибуток підприємства 1067172,00 грн. та про
порушення позивачем пп.7.3.5 п.7.3 ст.7
Закону №334/94-ВР.

Так, відповідно до п.п.7.3.5 п.7.3 ст.7 Закону
№334/94-ВР у разі продажу іноземної
валюти за гривні валові доходи
платника податку збільшуються на суму
гривень, отриманих від покупця у
зв'язку з таким продажем, а валові
витрати такого платника податку
збільшуються на суму балансової
вартості такої іноземної валюти.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем збільшено валові доходи на
суму 29875774,50 грн., отриманих у зв'язку з
вільним продажем валюти, отриманої від
покупця (нерезидента) в розмірі 6144750,00
дол. США, що підтверджується
банківською випискою від 24.04.2008 року.

Балансова вартість іноземної валюти
(яка розраховується за офіційним
курсом Національного Банку України)
підтверджується меморіальним ордером
№ 3 від 24.04.2008 року на суму 31030987,50 грн. по
курсу НБУ, який 24.04.2008 року становив 5,05
грн. за 1 $ США та, відповідно, суму
балансової вартості іноземної валюти в
розмірі 31030987,50 грн. було відображено у
складі валових витрат.

Отже, позивачем правомірно віднесено
до валового доходу суму в гривнях,
отриманих від покупця у зв'язку з таким
продажем, а до валових витрат віднесено
суму балансової вартості такої
іноземної валюти.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволенні позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.03.2013 року та постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 28.04.2011 року
у справі №2а-4900/10/0470 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 12.12.2014
р.