Справа № 2а/181/09
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/34579/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Білуга С.В., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013р. та
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 03.06.2009р. та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013р. у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
зобов'язання перерахувати та виплатити
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року позивач звернулась до
суду з позовом про зобов'язання
провести перерахунок та стягнути з
відповідача суму недоплаченої
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за 2007-2008 роки у
встановленому розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
відповідно до вимог Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 03.06.2009р. позов
задоволено частково. Поновлено строк
звернення до суду. Зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з
09.07.2007р. по 31.12.2007р.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013р.
рішення суду першої інстанції
скасовано. Позов задоволено частково.
Зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату щомісячної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, визначеному ст.
15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» за період з
19.12.2007р. по 31.12.2007р. включно, із
врахуванням встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років відповідно до ст. 62 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», та проведених виплат за
вказаний період. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодились
позивач та відповідач, подали
касаційні скарги, в яких посилаються на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Позивач просить скасувати
постановлене апеляційним судом
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції. Відповідач просить
скасувати постановлені судами першої
та апеляційної інстанцій рішення та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційні скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційні
скарги підлягають задоволенню
частково з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Так, судами встановлено, що позивач є
матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у
Франківському відділі соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради.

Задовольняючи позов частково за період
з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. визнано неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» в
частині обмеження розміру зазначеної
допомоги на 2007 рік допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років
згідно частини 1 статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, апеляційний суд виходив з
того, що позивач є застрахованою в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування, а
отже спірні правовідносини
регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».
Застосування судами попередніх
інстанцій до таких правовідносин
положень Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» є помилковим.

Відповідно до положень статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Згідно зі статтею 43 цього Закону
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

При нарахуванні та виплаті цього виду
державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався статтею 56 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», якою передбачено, що у 2007
році допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України, а також
пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
яким зупинено на 2007 рік дію, зокрема,
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 зміни,
внесені пунктом 7 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Суд апеляційної прийшов до правильного
висновку про те, що за період з 09.07.2007р.
по 31.12.2007р. відповідач був зобов'язаний
нараховувати та сплачувати допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому статтею 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Водночас, за правилами статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Кожна особа, яка звернулася за
судовим захистом, розпоряджається
своїми вимогами на свій розсуд, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення суду
апеляційної інстанції зазначеним
вимогам не відповідає, оскільки
апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов частково, у мотивувальній та
резолютивній частинах судового
рішення ніяким чином не обґрунтував
свій висновок про відмову або
задоволення позовних вимог за 2008 рік.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

В свою чергу підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд
відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судове
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 227, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та
Франківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013р. у
даній справі скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
С.В. Білуга

М.М. Заїка