Справа № 826/14157/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради, третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Будівельно-інвестиційна компанія
«БЕРЕЗНЯКИЖИТЛОБУД» про визнання
неправомірним рішення.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по
тексту також - позивач) з позовом до
Київської міської ради (далі по тексту
також - відповідач), третя особа
Товариство з обмеженою
«Будівельно-інвестиційна компанія
«БЕРЕЗНЯКИЖИТЛОБУД», в якому просив: -
визнати неправомірним та скасувати
рішення Київської міської ради про
виділення земельної ділянки та
будівництво по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
покликалась на те, що рішення
відповідача про виділення земельної
ділянки третій особі для будівництва
по АДРЕСА_1 є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідач у судове засідання не
прибув, явку належного представника не
забезпечив, про дату, час і місце
проведення судового розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини неприбуття суд не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з
огляду про наступне.

Як зазначає позивач, у 2013 році
компанія «Березнякижитлобуд» почала
будівництво по АДРЕСА_1. Забудова по
вказаній адресі не передбачена
Генеральним планом забудови м. Києва.
Дії компанії по забудові земельної
ділянки за вказаною адресою суперечать
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а отже
будівництво на спірній ділянці є
самочинним, а рішення відповідача про
виділення земельної ділянки третій
особі для будівництва по АДРЕСА_1 є
протиправним та підлягає скасуванню.

Проте позивач, ні на стадії звернення
до суду з позовною заявою, ні в ході
судового розгляду справи не зміг
повідомити суд про дату та реквізити
спірного рішення. З урахуванням таких
обставин, судом в порядку ст.ст. 11, 69
Кодексу адміністративного судочинства
України судовим запитом №826/14157/14 від
23.10.2014р. у відповідача витребувано у
Київської міської ради надати суду
належним чином засвідчену копію
рішення Київської міської ради про
виділення земельної ділянки та
будівництво по АДРЕСА_1

Листом Управління організаційного та
документального забезпечення
діяльності Київської міської ради від
14.11.2014р. №08/231-304вих, суд поінформовано
проте, що на пленарних засіданнях
Київської міської ради не приймалось
рішення щодо відведення земельної
ділянки на АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до вимог частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, відповідно до
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до пункту 34 частини 1
статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення,
відповідно до Закону, питань
регулювання земельних відносин є
виключною компетенцією пленарних
засідань сільських, селищних, міських
рад, а за пунктом 2 статті 22 Закону
України "Про столицю України -
місто-герой Київ", Київська міська рада
має право визначати особливості
землекористування.
Відповідно до статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
Київська міська рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та право користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до змісту цієї норми закону,
право власності або право користування
земельною ділянкою із земель державної
або комунальної власності виникає лише
за наявності рішення зазначених
органів і тільки в межах, вказаних в цих
рішеннях.

При цьому, суд звертає увагу на те,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

З огляду на вищевикладене, в межах
судового розгляду справи встановлено,
що на пленарних засіданнях Київської
міської ради не приймалось рішення
щодо відведення земельної ділянки на
АДРЕСА_1, а відтак предмет спору
відсутній, а отже відсутні правові
підстави для задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А.Качур