Справа № 826/17421/14
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Катющенка В.П., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомПриватного акціонерного
товариства «Авіокомпанія «Міжнародні
Авіалінії України» до про Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
Державної прикордонної служби України
визнання протиправною та скасування
постанови від 03.10.2014 № 204
Приватне акціонерне товариство
«Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії
України» (далі по тексту - позивач, ПрАТ
«Авіакомпанія «МАУ») звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Окремого
контрольно-пропускного пункту «Київ»
Державної прикордонної служби України
(далі по тексту - відповідач, ОКПП
«Київ»), в якому просить суд визнати
протиправною та скасувати постанову
від 03.10.2014 року №204 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень
(далі по тексту - постанова №204).
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що протокол, в якому
зафіксоване правопорушення, та
постанова №204 складені без дотримання
вимог чинного законодавства. Крім того,
зазначено, що позивач не здійснював
перевірку проїзних документів особи,
оскільки такий обов'язок покладено на
договірного перевізника, особа мала
проїзний документ, а тому підстави для
накладення штрафу відсутні.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.11.2014 відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до розгляду в судовому
засіданні.

У судовому засіданні 22.12.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання 22.12.2014 року представників не
направив. Однак, до судового засідання
08.12.2014 року останнім подано заперечення
проти позову, в якому ОКПП «Київ»
просив відмовити у задоволенні позову
у повному обсязі. При цьому зазначив, що
доводи позивача про допущення порушень
при складанні протоколу і винесенні
постанови №204 є необґрунтованими, а
факт правопорушення підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 22.12.2014
суд ухвалив продовжити розгляд справи
в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов до наступних
висновків.

24.09.2014 року старшим зміни прикордонних
нарядів 3-ого відділу впс «Бориспіль-1»
капітаном Сомом А.О. складено протокол
№921715 про правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень. У вказаному
протоколі зафіксовано, що перевізником
- ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» не виконано
обов'язок перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування (транзиту), що
призвело до перевезення через
державний кордон України 24.09.2014 року о 00
год. 30 хв. рейсом №846 за маршрутом
«Відень-Київ» у Бориспіль без
необхідних документів для в'їзду до
держави прямування (транзиту) - Україна
одного пасажира, а саме особи без
громадянства Держави Ізраїль ОСОБА_4
(ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, документований
закордонним паспортом особи без
громадянства Держави Ізраїль НОМЕР_1, в
якому відсутня віза України, що не
надає особі права на в'їзд в Україну.
Крім того, у протоколі зазначено, що
розгляд справи відбудеться 03.10.2014 року
о 10 год. 00 хв., про що повідомлено ОСОБА_4.

03.10.2014 року за наслідками розгляду
справи про правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень», відносно
ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», за участі
представника перевізника ОСОБА_6 та
свідка ОСОБА_7, на позивача постановою
№204 накладено штраф у розмірі 8 500,00 грн.

Вважаючи постанову №204 такою, що
винесена протиправно та без урахування
всіх обставин справи, позивач
звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про Державну прикордонну
службу України» на Державну
прикордонну службу України відповідно
до визначених законом завдань
покладаються, зокрема, здійснення
прикордонного контролю і пропуску в
установленому порядку осіб,
транспортних засобів, вантажів в разі
наявності належно оформлених
документів після проходження ними
митного та за потреби інших видів
контролю, а також реєстрація іноземців
та осіб без громадянства, які в
установленому порядку прибувають в
Україну, та їх паспортних документів у
пунктах пропуску через державний
кордон та у контрольних пунктах в'їзду -
виїзду, а також здійснення фіксації
біометричних даних іноземців та осіб
без громадянства під час здійснення
прикордонного контролю в пунктах
пропуску через державний кордон та у
контрольних пунктах в'їзду- виїзду.

При цьому, аналогічні обов'язки ОКПП
«Київ» випливають зі змісту наказу
ОКПП «Київ» від 13.03.2014 року №73-ОД «Про
встановлення режиму в пункті контролю:
«київ-Пасажирський», який
зареєстрований в Головному управління
юстиції у Київській області 07.04.2014 року
за №8/810.

Закон України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»
(далі - Закон) відповідно до Протоколу
про попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї та Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Приписи ст. 2 Закону визначають, що
справи про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України.

Від імені органів охорони державного
кордону України розглядати справи про
правопорушення та накладати штрафи
мають право начальники органів охорони
державного кордону України та їх
заступники.

Згідно ст. 3 Закону посадовою особою
відповідного органу охорони
державного кордону України, яка
виконує функції із здійснення
прикордонного контролю, про вчинення
правопорушення складається протокол.

У протоколі зазначаються: дата і місце
його складення; прізвище, ім'я, по
батькові, посада особи, яка склала
протокол; назва перевізника, його
юридична адреса, розрахунковий
рахунок, ідентифікаційний код, дата і
місце реєстрації; прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка керує транспортним
засобом, або представника перевізника,
у присутності якого складено протокол;
прізвище, ім'я, по батькові свідків (за
наявності); дата і місце вчинення
правопорушення; нормативно-правовий
акт, який передбачає відповідальність
за дане правопорушення; інші відомості,
необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його
склала, і особою, яка керує
транспортним засобом, або
представником перевізника, у
присутності якого складено протокол
про правопорушення, а за наявності
свідків протокол може бути підписано
також і цими особами.

У разі відмови особи, яка керує
транспортним засобом, або представника
перевізника від підписання протоколу в
ньому робиться запис про це. Особа, яка
керує транспортним засобом, або
представник перевізника має право
надати пояснення і зауваження щодо
змісту протоколу, які додаються до
протоколу, а також викласти мотиви
відмови від його підписання.

Протокол складається у двох
примірниках. Перший примірник разом з
іншими документами, що стосуються
справи, надсилається протягом трьох
робочих днів з дня вчинення
правопорушення посадовій особі,
уповноваженій накладати штраф. Другий
примірник вручається особі, яка керує
транспортним засобом, або представнику
перевізника під розписку.

Матеріалами справи підтверджується, що
протокол від 24.09.2014 року №921715 містив
всі встановлені Законом реквізити, що,
у свою чергу, спростовує твердження
позивача про невідповідність його
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 12 Закону у
справі про правопорушення посадова
особа органу охорони державного
кордону України виносить, зокрема,
постанову про накладення штрафу.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що до повноважень
відповідача належить як складення
протоколу про правопорушення, так і
винесення постанови про накладення
штрафу.

Оцінюючи посилання ПрАТ «Авіакомпанія
«МАУ» про відсутність правових підстав
для накладення на нього штрафу за
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1
Закону, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» іноземці та особи без
громадянства в'їжджають в Україну за
наявності визначеного цим Законом чи
міжнародним договором України
паспортного документа та одержаної у
встановленому порядку візи, якщо інше
не передбачено законодавством чи
міжнародними договорами України. Це
правило не поширюється на іноземців та
осіб без громадянства, які перетинають
державний кордон України з метою
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту чи отримання
притулку.

Іноземці та особи без громадянства під
час проходження прикордонного
контролю у пунктах пропуску через
державний кордон зобов'язані подати
свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб
без громадянства в Україні
встановлюється візою, законодавством
України чи міжнародним договором
України.

Тобто, підставою для в'їзду на
територію України іноземців або осіб
без громадянства є паспортний документ
та одержана у встановленому порядку
віза, якщо інше не передбачено
законодавством чи міжнародними
договорами України.

При цьому суд критично оцінює
посилання ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на
те, що ОСОБА_4, будучи громадянином
Держави Ізраїль, має право на проїзд чи
перебування на території України
протягом 90 днів за строк, що становить
180 днів згідно Угоди між Кабінетом
Міністрів України та Урядом Держави
Ізраїль, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Угоди між
Кабінетом Міністрів України та Урядом
Держави Ізраїль про відмову від
візових вимог для осіб, які
користуються паспортами громадянами
або службовими паспортами України та
Держави Ізраїль громадяни держави
однієї Сторони, які користуються
дійсними паспортами громадянина або
службовими паспортами, що дають право
на перетинання кордону (далі -
паспорти), можуть в'їжджати на
територію держави іншої Сторони,
проїжджати через неї або перебувати на
ній без отримання візи протягом
дев'яноста (90) днів за строк, що
становить сто вісімдесят (180) днів.

Однак, позивачем не враховано, що такі
права надаються громадянам договірної
сторони, які користуються дійсними
паспортами громадян або службовими
паспортами. Разом з тим, «Provisional Passport»
(Тимчасовий паспорт) не вважається
паспортом у розумінні Угоди, який дає
право на в'їзд до України без отримання
у встановленому порядку візи.
Зазначений висновок поряд з іншим
підтверджується нотою посольства
Держави Ізраїль в Україні від 24.09.2014
року №352/2014, в якому висловлено
Департаменту Консульської Служби
Міністерства закордонних справ
України прохання надати дозвіл на
отримання в'їзних-виїзних віз в Україну
в аеропорту «Бориспіль» громадянам
Ізраїлю, зокрема, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт НОМЕР_1, який через прикре
непорозуміння в'їхав на територію
України без попереднього отримання віз
у Посольстві України в Державі Ізраїль.

За таких обставин суд приходить до
висновку про відсутність у ОСОБА_4
права на в'їзд в Україну 24.09.2014 року о 00
год. 30 хв.

Оцінюючи доводи ПрАТ «Авіакомпанія
«МАУ» про відсутність в останнього
обов'язку здійснювати перевірку перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту з огляду
на те, що позивач був лише оперуючим
перевізником, у той час як Авіакомпанія
«Австрійські Авіалінії», будучи
договірним перевізником за
кодшеринговою угодою «Про спільне
виконання рейсів та використання
кодів», повинна були виконати такий
обов'язок, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 1 Закону
обов'язок перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту покладено
на підприємства (їх об'єднання),
установи, організації, фізичних осіб -
підприємців, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Повітряного
кодексу України авіаційний перевізник
(авіаперевізник) - суб'єкт
господарювання, що надає послуги з
перевезення пасажирів, вантажу, пошти
повітряним транспортом.

Крім того, згідно п. 4 Правил повітряних
перевезень пасажирів і багажу,
затверджених наказом Міністерства
інфраструктури України від 30.11.2012 року
№735, авіаційний перевізник (далі -
перевізник ) - суб'єкт господарювання,
який надає послуги з перевезення
пасажирів, вантажу повітряним
транспортом: у випадку українського
перевізника - на підставі ліцензії, а
також сертифіката експлуатанта,
виданого уповноваженим органом з
питань цивільної авіації України; або у
випадку іноземного авіаперевізника -
на підставі відповідного документа
компетентного органу іншої країни,
який відповідає положенням
міжнародних договорів, що є
обов'язковими для України.

При цьому, цим же пунктом зазначених
Правил визначено, що авіаційний
перевізник, що провадить діяльність, -
перевізник, який виконує або має намір
виконувати рейс за договором з
пасажиром або за дорученням іншої
особи, юридичної або фізичної, яка має
контракт з цим пасажиром, перевозить
або бере на себе зобов'язання перевезти
пасажира та/або його багаж згідно з
квитком, а також бере на себе
зобов'язання надати всі інші послуги,
що пов'язані з таким перевезенням,
незалежно від того, чи є ця юридична або
фізична особа фактичним перевізником
або перевізником за договором. Термін
«перевізник» включає агентів,
працівників, представників і
підрядників перевізника, якщо цими
Правилами не передбачено інше.

Системний аналіз наведених вище
правових норм дає підстави для
висновку, що поняттям перевізник
охоплюється як авіаційний перевізник,
так і авіаційний перевізник, що
провадить діяльність, а відтак
належить до кола суб'єктів, які несуть
відповідальність згідно ч. 1 ст. 1 Закону
у випадку невиконання встановленого
цією ж статтею Закону обов'язку щодо
перевірки документів пасажирів.

За таких обставин, враховуючи, що у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які надають право в'їзду в
Україну ОСОБА_4 як громадянину Держави
Ізраїль, оскільки документи,
передбачені Угодою між Кабінетом
Міністрів України та Урядом Держави
Ізраїль про відмову від візових вимог
для осіб, які користуються паспортами
громадянами або службовими паспортами
України та Держави Ізраїль, а також
Законом України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»,
ним не подавались. Таким чином,
перевізник - ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ»
перед початком міжнародного
пасажирського перевезення повинен був
перевірити наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення пасажира через
державний кордон України без
необхідних документів.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Водночас, посилаючись на положення
кодшерингової угоди «Про спільне
виконання рейсів та використання
кодів», укладеної ПрАТ «Авіакомпанія
«МАУ» з Авіакомпанією «Австрійські
авіалінії», позивачем не надано суду
належним чином завіреної копії такої
угоди, що свідчить про
необґрунтованість твердження позивача
про відсутність у нього обов'язку щодо
виконання вимог ст. 1 Закону.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд вважає, що
позивачем не доведено у повному обсязі
правомірність заявлених вимог, проте
наданими відповідачем доказами
доведено правомірність прийнятого ним
рішення, з огляду на що суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Згідно частини другої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки відповідачем свідки не
залучалися й судова експертиза не
проводилася, судові витрати з позивача
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Міжнародні авіалінії України»
відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції у десятиденний
строк за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України

Суддя
В.П. Катющенко