Справа № 816/5092/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

26 грудня 2014 рокум. ПолтаваСправа №
816/5092/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Удовіченко С.О.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до Генеральної Прокуратури
України, третя особа: Міністерство
внутрішніх справ України про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Генеральної Прокуратури
України, третя особа: Міністерство
внутрішніх справ України про
зобов'язання відповідача винести
постанову про припинення розшуку
ОСОБА_1 та вилучення його прізвища із
інтегрованої інформаційно-пошукової
системи ОВС України, як особи, яка
знаходиться у розшуку та повідомити
МВС України про необхідність внесення
відновідних змін до вищевказаної
інформаційної системи.

Відповідно до частини першої статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України суддя після одержання позовної
заяви з'ясовує, зокрема, чи належить
позовну заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства і чи
підсудна позовна заява даному
адміністративному суду.

При визначенні підсудності справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмету
спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та доданих документів, позивач просить
зобов'язати відповідача винести
постанову про припинення розшуку
ініційованого Джанкойським МВ ГУМВС
України в АР Крим та санкціонованого
судом і вилучити прізвище позивача із
Інтегрованої інформаційно-пошукової
системи ОВС України.

Відповідно до статті 55 Конституції
України кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно з частиною другою статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - це органи
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхні посадові чи
службові особи, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб'єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Отже, однією із визначальних ознак
публічно-правового спору є реалізація
посадовою чи службовою особою владних
управлінських функцій щодо іншого
суб'єкта, який є учасником спору.

Рішенням Конституційного суду України
№6-рп/2001 від 23 травня 2001 року роз'яснено,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод і законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не можуть
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи оскаржити до суду
окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Але таке оскарження може здійснюватись
у порядку, встановленому КПК України,
оскільки діяльність посадових осіб, як
і діяльність суду, має свої особливості
та не належить до управлінської сфери.

З огляду на викладене, органи дізнання,
слідства та прокуратури під час
здійснення ними досудового
розслідування, у межах якого позивача
оголошено в розшук, виконують не владні
управлінські функції, а владні
процесуальні функції. Такі дії не є
способом реалізації посадовими
особами слідчих органів своїх владних
управлінських функцій, а є наслідком їх
виконання функцій, обумовлених
завданнями кримінального судочинства.

Також, у рішенні Конституційного суду
України від 14 грудня 2011 року№19-рп/2011
зазначено наступне.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (частина перша статті 2 КАС
України). До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (частина друга статті 20 КАС
України).

Вичерпний перелік публічно-правових
справ, на які не поширюється юрисдикція
адміністративних судів, визначено в
частині третій статті 17 КАС України, а
саме справи: що віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України; які
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства; про
накладення адміністративних стягнень;
щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання
громадян віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції
(пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, Кодекс адміністративного
судочинства України регламентує
порядок розгляду не всіх
публічно-правових спорів, а лише тих,
які виникають у результаті здійснення
суб'єктом владних повноважень
управлінських функцій і розгляд яких
безпосередньо не віднесено до
підсудності інших судів.

Завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть у
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний (стаття 2 КПК України).
Положення КПК України регламентують
діяльність органів державної влади та
їх посадових осіб, яка стосується сфери
публічно-правових відносин, що
виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права.

13 квітня 2012 року прийнятий в новій
редакції Кримінальний кодекс України,
статтею 1 якого встановлено, що порядок
кримінального провадження на
території України визначається лише
кримінальним процесуальним
законодавством України, яке
складається з відповідних положень
Конституції України, міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною радою України, цього
кодексу та інших законів.

Імперативний припис пункту 2 частини
третьої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
виключає юрисдикцію адміністративних
судів щодо справ, які належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Таким чином, спірні відносини які
виникають між заявниками та
прокуратурою, слідчим, органом
дізнання в рамках кримінальної справи,
не є управлінськими, а повноваження цих
органів та їхніх посадових осіб
регламентовані Кримінальним
процесуальним кодексом України.

В зв'язку із вищевикладеним, суд
приходить до висновку що зобов'язання
винести постанову про припинення
розшуку та вилучення даних про
позивача із інтегрованої
інформаційно-пошукової системи ОВС
України повинне здійснюватись у
порядку, встановленому Кримінальним
процесуальним кодексом України,
оскільки діяльність посадових осіб
слідчих органів має свої особливості і
в даному випадку не належить до
управлінської сфери, отже, позов
ОСОБА_1 не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Як передбачено частиною третьою статті
7 Закону України "Про судовий збір", у
разі відмови у відкритті провадження у
справі сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 109, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Генеральної Прокуратури України, третя
особа: Міністерство внутрішніх справ
України про зобов'язання вчинити
дії.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету
України сплачену згідно квитанції від
22 грудня 2014 року №0.0.330137354.1 суму
судового збору в розмірі 73,08 грн.

Копію ухвали направити особі, яка
подала позовну заяву, разом із позовною
заявою та усіма доданими до неї
матеріалами.

Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Полтавський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня отримання копії ухвали з
одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
С.О. Удовіченко