Справа № 802/3101/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3101/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес
А.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

23 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

за участю секретаря судового
засідання: Швець А.І.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника позивача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 04
листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління ДФС у
Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішення контролюючого органу ,

В С Т А Н О В И В :

фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- Позивач) звернувся до Вінницького
окружного адміністративного суду з
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення
контролюючого органу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 04
листопада 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою задовольнити
позовні вимоги. В апеляційній скарзі
апелянт посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи, що
призвело до неправильного її
вирішення.

До початку розгляду справи по суті
представником Відповідача заявлено
клопотання з проханням замінити
Відповідача по справі на
правонаступника Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області - Вінницьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління ДФС у Вінницькій
області.

Разом з тим апеляційним судом
встановлено, що на виконання вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 06.08.2014 року №311 "Про утворення
територіальних органів Державної
фіскальної служби та визнання такими,
що втратили чинність, деяких актів
Кабінету Міністрів України" утворено
Вінницьку об'єднану державну податкову
інспекцію Головного управління ДФС у
Вінницькій області.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції на підставі ст. 55
КАС України допускає заміну Вінницької
ОДПІ Головного управління Міндоходів
її правонаступником - Вінницькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією ДФС у Вінницькій області
(далі - Відповідач).

Представники Позивача в судовому
засіданні підтримали вимоги
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Представник Відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції - скасувати, виходячи з
наступного.

Колегією суддів встановлено, що в
період з 15.11.2013р. по 28.11.2013р. старшим
державним ревізором-інспектором
Вінницької ОДПІ проведено планову
виїзну документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2013р.

За результатами перевірки складено акт
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013р.
від 17.03.2014р. № 613/1701/НОМЕР_1 (далі - акт
перевірки).

Згідно висновків даного акту,
перевіркою встановлено порушення,
зокрема, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, Податкового
кодексу України, в результаті чого ФОП
ОСОБА_2 донараховано податок з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за період,
що перевірявся в сумі 33153,39 грн., в т.ч.:
за 2012 рік - 27675,49 грн., за 2013 рік - 5477,90 грн.

27 березня 2014 року, на підставі
висновків акту перевірки, Вінницькою
ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким ФОП
ОСОБА_2 збільшено суму грошового
зобов`язання по податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем на
суму 33153,39 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 8288,35
грн.

Так, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
погодився з висновками акту перевірки,
що Позивачем невірно визначено суму
оподатковуваного доходу, оскільки до
вартості товарно-матеріальних
цінностей (ТМЦ), придбаних у 2012 році,
Позивачем включено суму, сплачену у 2012
році за товар, отриманий у 2011 році, а до
вартості товарно-матеріальних
цінностей, придбаних у 2013 році,
включено суму, сплачену у 2013 році за
товар, отриманий у 2012 році.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції щодо
вирішення спору по суті з огляду на
наступні положення.

Пунктом 177.2 ст.177 ПК України визначено,
що об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Згідно п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку;

Положеннями п. 138.2 статті 138 ПК
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.4 ст.138 ПК України
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

В ході судового розгляду справи
представник Позивача пояснила суду, що
відповідно до вимог п.138.4 ст. 138 ПК
України для визначення об'єкту
оподаткування, Позивачем витрати,
понесені на придбання
товарно-матеріальних цінностей у 2011 та
2012 роках, включались до витрат у тому
звітному періоді, в якому було отримано
доходи від реалізації таких
товарно-матеріальних цінностей, тобто
в 2012 та 2013 роках.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до висновків акту перевірки
перевіряючою особою в ході проведення
перевірки взагалі не досліджувалось
правомірність формування Позивачем
валових витрат з урахування вимог п.138.4
ст.138 ПК України. Так, податковим
органом під час перевірки правильності
нарахування Позивачем
оподатковуваного доходу за 2012 рік
взято до уваги лише витрати, понесені
на придбання товару у 2012 році, проте
жодним чином не надано оцінки тому, що
Позивачем отримувались ТМЦ і у 2011 році,
витрати на придбання яких було
Позивачем включено у 2012 році, коли
отримано дохід від їх реалізації. Такі
ж висновки зроблено Відповідачем і
щодо перевірки правильності
нарахування Позивачем
оподатковуваного доходу за 2013 рік,
тобто без урахування отриманих ТМЦ у 2012
році.

Крім того, в акті перевірки Відповідач
визнає, що станом на 01.01.2012 року та 01.01.2013
року у Позивача існує кредиторська
заборгованість, що підтверджує
наявність у Позивача ТМЦ, оплату за які
ще не здійснено.

Придбання Позивачем товару у 2011 році
підтверджується копіями видаткових
накладних №3001 від 19.12.2011 року та №3034
від 22.12.2011 року, часткова оплата за який
здійснена у 2012 році згідно банківських
виписок за січень 2012 року.

Придбання Позивачем товару у ТОВ
«Мегатара» у 2012 році підтверджується
копіями ряду видаткових накладних,
зокрема: №82 від 19.01.2012 року, №157 від
30.01.2012 року, №159 від 31.01.2012 року, №358 від
23.02.2012 року, №399 від 29.02.2012 року, №560 від
19.03.2012 року, №686 від 30.03.2012 року та ін.

Придбання Позивачем товару у ТОВ
«Київський експериментальний завод
харчових машин» у 2012 році
підтверджується копіями видаткових
накладних №132 від 23.02.2012 року, № 505 від
31.05.2012 року, № 1093 від 31.10.2012 року.

Придбання Позивачем товару у ФОП
ОСОБА_6 у 2012 році підтверджується
копією видаткової накладної №387 від
06.11.2012 року.

За 2013 рік Позивачем було враховано до
витрат суму ТМЦ, придбаних у ТОВ
«Мегатара» у 2012 році, а оплачених у 2013
році за видатковими накладним №2880 від
19.12.2012 року та №2998 від 29.12.2012 року.
Здійснення оплата за товар
підтверджується банківськими
виписками від 03.01.2013 року, від 09.01.2013
року, від 22.01.2013 року, від 24.01.2013 року, від
05.02.2013 року, від 07.02.2013 року, від 12.02.2013
року.

Відповідно до п.1.7. Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
ДПС, платниками податків-фізичними
особами, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
14.03.2013 року №395 факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та повною
мірою, з посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
обліку та підтверджують наявність
зазначених фактів.

В порушення зазначеного п. 1.7 Порядку в
акті перевірки відсутнє обґрунтування
висновків про заниження
оподатковуваного доходу Позивачем з
посиланням на конкретні первинні
документи. Крім того, висновки
Відповідача про завищення суми валових
витрат зроблені без урахування вимог
п.138.4 ст.138 ПК України, а первинні
документи по господарських операціях
за 2011 рік, які мали вплив на формування
оподатковуваного доходу у 2012 році,
Відповідачем взагалі не
досліджувались.

Окрім цього, колегія суддів вважає
безпідставним посилання суду першої
інстанції на те, що Позивачем не надано
беззаперечних доказів в підтвердження
того, що товар, отриманий Позивачем у 2011
році, реалізовувався ним у 2012 році, в
той час, як товар, отриманий Позивачем у
2012 році, реалізовувався ним у 2013 році.

Оскільки, згідно частини першої та
другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, законодавець покладає саме на
Відповідача обов"язок доведення, що дії
Позивача щодо віднесення до вартості
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних у 2012 році, суму, сплачену у 2012
році, за товар, отриманий у 2011 році, а до
вартості товарно-матеріальних
цінностей, придбаних 2013 році, суму,
сплачену у 2013 році, за товар, отриманий
у 2012 році, суперечать вимогам п.138.4 ст.138
ПК України.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами Відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, колегія суддів дійшла
висновку, що податкове
повідомлення-рішення № від 27.03.2014
року, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму
грошового зобов`язання по податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем на суму 33153,39 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 8288,35
грн. є протиправним та підлягає
скасуванню.

Доводи апеляційної скарги дають
підстави для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова не
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої
інстанції норм права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2014 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління ДФС у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення та рішення
контролюючого органу скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів №
від 27.03.2014 року.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 30 грудня 2014 року.

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Совгира Д. І.