Справа № 155/2055/14-а
Суддя: Чонка В. В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Пр.№2а/155/85/14
Справа № 155/2055/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
місто
Горохів

Горохівський районний суд Волинської
області

в складі: головуючого судді: Чонки В. В.,

при секретарі: Федонюк О. М.,

розглянувши в письмовому провадженні в
місті Горохові адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної автомобільної
інспекції міста Дубно та Дубенського
району про визнання рішення суб'єкта
владних повноважень протиправним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні місяці 2014 року представник
позивача ОСОБА_2 звернувся до
Горохівського районного суду
Волинської області з адміністративним
позовом від імені ОСОБА_1 до Відділу
державної автомобільної інспекції
міста Дубно та Дубенського району про
визнання рішення суб'єкта владних
повноважень протиправним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з листа
Відділу державної виконавчої служби
Червоноградського міського управління
юстиції йому як представнику позивачу
стало остаточно відомо про те, на
підставі якого виконавчого документа
був арештований належний на праві
приватної власності його довірителю,
ОСОБА_1, автомобіль VOLKSWAGEN T4, державний
номерний знак: НОМЕР_1.

Зазначає, що таким виконавчим
документом була постанова відповідача,
Відділу державної автомобільної
інспекції міста Дубно та Дубенського
району, серії ВС № 027135 від 03 вересня 2009
року. З цього ж листа представнику
позивача стало остаточно відомо про те,
що такий виконавчий документ ще
близько двох років назад було
повернуто відповідачу, як стягувачу, з
правом повторного його пред'явлення у
визначений державним виконавцем строк.
Представник позивача зазначає, що
наскільки йому відомо своїм правом на
повторне пред'явлення виконавчого
документа до виконання відповідач як
стягувач не скористався.

При цьому представник позивача
зазначає, що з вказаного листа органу
державної виконавчої служби не
вбачається, щоб арешт, накладений
державним виконавцем на рухоме майно
позивача у вигляді автомобіля був
знятий одночасно з поверненням
виконавчого документа стягувачу.
Вказує що, з даного листа вбачається, що
навіть належним чином засвідчену копію
виконавчого документа представник
позивача отримати наразі не може в силу
закінчення строків зберігання
матеріалів виконавчого провадження.

Також представник позивача
посилається на лист відповідача №
35/23-1245 від 29 вересня 2014 року, яким
орган ДАІ повідомив представника
позивача про те, що адміністративні
матеріали на позивача від 03 вересня 2009
року були знищені. Стверджує, що такий
лист відповідача представник позивача
отримав 01 жовтня 2014 року. За таких
обставин представник позивач
стверджує, що не може надати суду ані
копії оскаржуваного рішення суб'єкта
владних повноважень, ані оригіналу.

В обґрунтування протиправності
постанови відповідача представник
позивач стверджує про те, що позивач ще
02 вересня 2009 року на своєму автомобілі
виїхав за межі України. Зазначає, що за
таких умов позивач просто фізично не
міг порушити на території України як
Правила дорожнього руху України, так і
будь-які інші норми законодавства
України.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини своєї неявки в засідання суд не
повідомив.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, однак, подав суду
заяву, в якій пояснив що не може в цей
час взяти участі у справі, що пов'язано
з обставинами робочого характеру.
Просив справу слухати за його
відсутності та за відсутності
позивача. Зазначив, що заявлений
адміністративний позов підтримує
повністю з підстав, що у ньому
викладені.

Відповідач свого представника в судове
засідання з невідомих суду причин не
направив, про час і місце судового
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

За таких умов суд приходить до
висновку, що неявка осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає її
розгляду, а тому судом розгляд даної
справи здійснено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши предмет і підстави позову,
перевіривши наявні в матеріалах справи
письмові докази на предмет їх
належності і допустимості, суд прийшов
до висновку, що строк звернення до
адміністративного суду позивачем
пропущено з поважних причин, а сам
заявлений адміністративний позов є
підставним та такими, що підлягає до
задоволення повністю на підставі
наступного.

Так, з наявної в матеріалах справи
копії листа Відділу державної
виконавчої служби Червоноградського
міського управління юстиції № 7/16296 від
09 вересня 2014 року (а. с.8)
вбачається, що у даному органі
державної виконавчої служби на
примусовому виконанні в якості
виконавчого документа перебувало
виконавче провадження № 33730552 з
виконання постанови у справі про
адміністративне правопорушення про
стягнення з ОСОБА_1 в користь держави
штрафу в сумі 600,00 грн.

З листа Відділу державної
автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дубно та
Дубенського району № 35/23-1245 від 29
вересня 2014 року (а. с.10 ) також
вбачається, що згідно Наказу № 77 від 26
лютого 2009 року справи про порушення
правил, норм і стандартів у сфері
забезпечення безпеки дорожнього руху
підлягає збереженню протягом трьох
років. Згідно цього наказу
адміністративні матеріали на
громадянина ОСОБА_1 від 03 вересня 2009
року були також знищені.

За таких обставин у суду не виникає
сумніву про існування у правовій
природі оскаржуваного рішення суб'єкта
владних повноважень - постанови у
справі про адміністративне
правопорушення серії ВС № 027135 від 03
вересня 2009 року, винесеної Відділом
Державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дубно та
Дубенського району щодо позивача,
ОСОБА_1.

Щодо строку звернення позивачем до
адміністративного суду з
адміністративним позовом суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
288 КУпАП, постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржено постанову іншого органу
(посадової особи) про накладення
адміністративного стягнення - у
вищестоящий орган (вищестоящій
посадовій особі) або в районний,
районний у місті, міський чи
міськрайонний суд, у порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства України
( 2747-15 ), з особливостями, встановленими
цим Кодексом.

Статтею 289 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
передбачено, що скаргу на постанову по
справі про адміністративне
правопорушення може бути подано
протягом десяти днів з дня винесення
постанови. В разі пропуску зазначеного
строку з поважних причин цей строк за
заявою прокурора, особи, щодо якої
винесено постанову, може бути
поновлено органом (посадовою особою),
правомочним розглядати скаргу.

Таким чином строк звернення позивачем
до адміністративного суду сплив ще
13 вересня 2009 року.

Разом з тим, суд бере до уваги, що згідно
частини 1 статті 285 КУпАП, постанова
оголошується негайно після закінчення
розгляду справи. Копія постанови
протягом трьох днів вручається або
висилається особі, щодо якої її
винесено.

Суд вважає, що формулювання диспозиції
частини 1 статті 285 КУпАП «висилається»,
а не «може висилатися» означає, що
висилання особі, щодо якої винесено
постанову у справі про адміністративне
правопорушення копії такої постанови є
обов'язком, а не правом органу, який
таку постанову виносить. У даній же
справи відповідач повинен вислати за
допомогою поштового зв'язку копію
постанови позивачу не пізніше 06
вересня 2009 року.

В силу вимог частини 3 статті 285 КУпАП,
копія постанови вручається під
розписку. У разі якщо копія постанови
висилається, про це робиться
відповідна відмітка у справі.

Згідно статті 291 КУпАП, постанова
адміністративного органу (посадової
особи) у справі про адміністративне
правопорушення набирає законної сили
після закінчення строку оскарження
(опротестування) цієї постанови, за
винятком постанов про застосування
стягнення, передбаченого статтею 26
цього Кодексу, а також у випадках
накладення штрафу, що стягується на
місці вчинення адміністративного
правопорушення.

Відповідно до речення першого частини 3
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідачем не надано суду матеріалів
справи про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_1, де
була б відмітка про те, що копія
оскаржуваної позивачем постанови
взагалі надсилалася позивачу.
Відповідачем також не надано суду
належних і допустимих доказів того, що
позивач дізнався про порушення свого
права в момент винесення постанови 03
вересня 2009 року або датою, яка була
передувала даті, що зазначена
представником позивача у позовній
заяві. Тобто, відсутність доказів
виконання свого обов'язку з боку
відповідача щодо надсилання позивачу
копії постанови у справі про
адміністративне правопорушення
свідчить про невиконання такого
обов'язку. Та, відповідно свідчить
позбавлення відповідачем позивача
права на звернення до вищестоячого
органу із скаргою на постанови або до
суду з відповідним адміністративним
позовом.

Відповідно до пункту 14 постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України від 06 березня 2008 року № 2 «Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ», за правилами
частини третьої статті 100 КАС України (
2747-15 ) позовні заяви повинні прийматися
до розгляду адміністративним судом
незалежно від закінчення строку
звернення до адміністративного суду.
Припис частини другої цієї статті щодо
розгляду і вирішення справи у разі
визнання судом причини пропуску строку
звернення до суду поважною стосується
саме прийняття судом постанови за
результатами розгляду справи, тобто
відповідно до встановлених обставин та
норм матеріального права. У разі ж
відсутності підстав для визнання
поважною причини пропуску строку
звернення до суду та встановлення
факту порушення права суд відмовляє в
його захисті саме з підстав пропуску
строку. При цьому такий висновок суду
повинен міститися в постанові,
прийнятій за результатами розгляду
справи.

Статтею 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

За таких обставин суд визнає причини
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом поважними та
не вбачає правових підстав для
залишення заявленого позову у даній
справі без розгляду.

Щодо розгляду справи по суті спору суд
зазначає таке.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що відповідачем
оскаржуване рішення у вигляді
постанови у справі про адміністративні
правопорушення щодо позивача було
винесено 03 вересня 2009 року.

В той же час із копії закордонного
паспорта позивача серії НОМЕР_2
виданого 22 червня 2006 року (а. с.9 )
вбачається, що ще 02 вересня 2009 року
позивач перетнув на автомобілі
державний кордон України в напрямку
Республіки Польща в міжнародному
пункті пропуску для автомобільного
сполучення «Рава-Руська-Гребенне», про
що свідчить проставлена відповідна
відмітка. При цьому відмітка про
перетин державного кордону Україну в
напрямку до України проставлена датою
26 вересня 2009 року.

Відповідно до абзацу 5 пункту 8 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57 (в редакції, яка
була чинна на момент виникнення
спірних правовідносин), після
закінчення перевірки службовою особою
КПП у поданому громадянином паспорті
або іншому документі проставляється
позначка «Виїзд» («В'їзд») і паспорт або
інший документ повертається
громадянину.

В силу вимог частини 1 статті 268 КУпАП,
особа, яка притягається до
адміністративної відповідальності має
право: знайомитися з матеріалами
справи, давати пояснення, подавати
докази, заявляти клопотання; при
розгляді справи користуватися
юридичною допомогою адвоката, іншого
фахівця у галузі права, який за законом
має право на надання правової допомоги
особисто чи за дорученням юридичної
особи, виступати рідною мовою і
користуватися послугами перекладача,
якщо не володіє мовою, якою ведеться
провадження; оскаржити постанову по
справі. Справа про адміністративне
правопорушення розглядається в
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу
може бути розглянуто лише у випадках,
коли є дані про своєчасне її сповіщення
про місце і час розгляду справи і якщо
від неї не надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Таким чином винятком від загального
правила про розгляд справи про
адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності є випадок, коли
наявні дані про своєчасне її
сповіщення про місце і час розгляду
справи та одночасна відсутність від
такої особи клопотання про відкладення
розгляду справи.

У відповідності до статті 247 КУпАП,
провадження в справі про
адміністративне правопорушення не
може бути розпочато, а розпочате
підлягає закриттю за таких обставин: 1)
відсутність події і складу
адміністративного правопорушення; 2)
недосягнення особою на момент вчинення
адміністративного правопорушення
шістнадцятирічного віку; 3)
неосудність особи, яка вчинила
протиправну дію чи бездіяльність; 4)
вчинення дії особою в стані крайньої
необхідності або необхідної оборони; 5)
видання акта амністії, якщо він усуває
застосування адміністративного
стягнення; 6) скасування акта, який
встановлює адміністративну
відповідальність; 7) закінчення на
момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення
строків, передбачених статтею 38 цього
Кодексу; 8) наявність по тому
самому факту щодо особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності, постанови
компетентного органу (посадової особи)
про накладення адміністративного
стягнення, або нескасованої постанови
про закриття справи про
адміністративне правопорушення, а
також повідомлення про підозру особі у
кримінальному провадженні по даному
факту; 9) смерть особи, щодо якої було
розпочато провадження в справі.

Таким чином відсутність позивача 03
вересня 2009 року на території України
виключала з його боку вчинення ним
адміністративного правопорушення, що
свідчить про те, що була відсутня подія
адміністративного правопорушення. За
таких обставин відповідач не мав права
розпочинати провадження в справі про
адміністративне правопорушення щодо
позивача.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно статті 7 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, ніхто
не може бути підданий заходу впливу в
зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на підставах
і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності. Застосування
уповноваженими на те органами і
посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності з законом. Додержання
вимог закону при застосуванні заходів
впливу за адміністративні
правопорушення забезпечується
систематичним контролем з боку
вищестоящих органів і посадових осіб,
прокурорським наглядом, правом
оскарження, іншими встановленими
законом способами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач не подав суду заяви про
визнання адміністративного позову,
проте, належних і допустимих доказів
правомірності винесення свого рішення
та наявності у діях позивача складу
адміністративного правопорушення щодо
позивача суду також не надав. За таких
умов обов'язок доказування
правомірності свого рішення
відповідачем не був виконаний.

Згідно статті 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); 9) з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд, перевіривши
оскаржуване рішення відповідача
дійшов висновку, що воно не прийнято з
дотриманням усіх вищезазначених вимог
і є протиправним.

Керуючись ст. ст. 247, 268, 285, 288, 291 КУпАП, ст.
ст. 2, 17, 19, 69-86, 99, 100, 160-163, 171-2, КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу державної автомобільної
інспекції міста Дубно та Дубенського
району про визнання рішення суб'єкта
владних повноважень протиправним
задовольнити повністю.

Визнати поважними причини пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду
адміністративним позовом.

Визнати протиправною та скасувати
постанову у справі про адміністративне
правопорушення серії ВС № 027135 від 03
вересня 2009 року, винесену Відділом
Державної автомобільної інспекції з
обслуговування міста Дубно та
Дубенського району про притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 600,00 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Горохівського районного суду
В.
В. Чонка