Справа № 822/5328/14
Суддя: Ніколайчук М.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/5328/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року 15:00м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіНіколайчука
М.Є. при секретаріПисаренко О.Р. за
участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Державного
підприємства "Новатор" до Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ДП «Новатор» звернулося з позовом до
ДПІ у м. Хмельницькому про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 19.11.2014.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що працівниками податкової інспекції
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку з питань
підтвердження господарських відносин
з ТОВ «Промелектроніка» за лютий,
квітень, травень, червень, липень,
вересень 2014 року, із TOB «ТД
Запоріжпідшипник» () за
квітень, травень 2014 р. їх реальності та
повноти відображення в обліку, в
наслідок чого складено Акт перевірки №
4726/15-1/22987900 від 30.10.2014 та винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 19.11.2014, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування по
взаємовідносинах з TOB
«Промелектроніка» за періоди, що
перевірялись в загальній сумі 111 198 грн.
і нараховано суму штрафу 55 599 грн.

Висновки, викладені в акті перевірки
позивач вважає безпідставними та
такими, що не відповідають дійсності,
зазначає, що реальність здійснення
господарських операцій із даним
контрагентом підтверджується
належними первинними документами,
оформленими з дотриманням вимог
чинного законодавства, а тому просить
суд задоволити адміністративний позов.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені у позові
вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти заявленого позову
заперечили, зазначивши, що ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя було
здійснено перевірку TOB
«Промелектроніка» та встановлено, що
підприємством сформовано податковий
кредит за рахунок операцій із
ризиковими контрагентами, стан
платників яких: «направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням». Даною перевіркою
не підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
подальшу реалізацію товарів (робіт,
послуг) контрагентам-покупцям.
Відображення в податковому обліку
господарських операцій із
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями відбувалося
лише на паперових носіях. Виходячи з
вищенаведеного TOB «Промелектроніка» не
могло отримувати товар від
контрагентів- постачальників і тим
самим у TOB «Промелектроніка» відсутнє
право на формування податкового
кредиту від
контрагентів-постачальників у
перевіряємому періоді в розумінні
п.198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, а отже позивачем - ДП «Новатор»
безпідставно віднесені до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
податковим накладним виписаним у
перевіряємому періоді
контрагентами-постачальниками на
загальну суму ПДВ 111198,32 грн. по
операціях, що фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності підприємства.

Окрім цього зауважили, що укладання
позивачем цивільно-правових відносин
та проведення фінансових потоків було
спрямоване на отримання податкової
вигоди, зокрема, у випадках, коли
операції здійснюються через
посередників з метою штучного
формування податкового кредиту з ПДВ.
Просили суд в задоволені
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
надані докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Суд встановив, що працівниками ДПІ у м.
Хмельницькому проведено позапланову
виїзну документальну перевірку ДП
«Новатор» щодо документального
підтвердження господарських відносин
із TOB «Промелектроніка» () за період лютий, квітень, травень,
червень, липень, вересень 2014 року, TOB «ТД
Запоріжпідшипник» () за
період квітень, травень 2014 року, їх
реальності та повноти відображення в
обліку. За результатами перевірки
складено акт № 4726/15-1/22987900 від 30.10.2014
(далі - Акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6, п.200.1 п.200.3,
абз. «а» п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу
України (далі - Кодекс) ДП «Новатор»
завищено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на суму 111 198 грн. по операціях
з TOB «Промелектроніка» ()
в т.ч.: за березень 2014 р. на 139 грн., за
травень 2014 р. на 35793 грн., за червень 2014р.
на 15633 грн., за липень 2014р. на 54397 грн., за
серпень 2014 р. на 4762 грн., за вересень 2014р.
на 474 грн.

За результатами перевірки винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 19.11.2014 (форми «В1») на суму 166797 грн.
(зменшення суми бюджетного
відшкодування - 111198 грн., штрафна
санкція - 55599 грн.).

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
однак було залишене без змін, а скарга
без задоволення, що і зумовило
звернення з позовом до суду.

Досліджуючи правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення
суд встановив наступне.

Між позивачем - ДП «Новатор» (покупець)
та TOB «Промелектроніка» (постачальник)
було укладено Договір поставки №71 від
08.01.2014 (далі - Договір), згідно якого
постачальник зобов'язується передати,
а покупець прийняти та оплатити
продукцію, вказану в накладних або
рахунках-фактурах, на умовах,
передбачених у Договорі.В договорі не
зазначено, продукція є виробництва TOB
«Промелектроніка».

На підтвердження факту поставки,
оплати та оприбуткування товарів за
вказаним договором позивачем надано
суду видаткові, податкові та
товарно-транспортні накладні,
прибуткові ордери, рахунки-фактурами,
платіжні доручення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, згідно положень
яких первинні документи - письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно п. 2.4 Положення первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назва документа
(форми); код форми; дата і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі);
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Досліджуючи надані позивачем первинні
документи встановлено, що останні
містять всі необхідні реквізити,
наявність яких є необхідною умовою при
їх складанні. Крім того, копії
платіжних доручень, згідно яких
відбувались розрахунки за отримані
товари (послуги), містять відмітки про
проведення даних платежів через
банківську установу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 даної статті встановлено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198).

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної передбачені ст. 201 ПК України,
відповідно до п. 201.1 якої платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити, перелік яких
наведений у даному пункті.

Згідно п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, Податковим кодексом України
визначено, що нарахування податкового
кредиту здійснюється на підставі
податкової накладної, яка сама по собі
є достатньою підставою для нарахування
податкового кредиту за умови її
відповідності вимогам законодавства.

Окрім цього, у п. 3 Листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 №742/11/13-11 зазначається, що «при
встановленні зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку в
обов'язковому порядку необхідно
досліджувати наявність господарської
мети при вчиненні відповідних дій
платника податку. Перевірці
підлягають доводи податкового
органу, що свідчать про відсутність
ділової мети у діях платника податку,
зокрема у разі подальшого продажу
придбаного товару нижче за ціну
придбання; придбання товарів (послуг) у
посередників за наявності прямих
контактів з їх виробниками; придбання
послуг, використання яких не може мати
позитивного впливу на результати
господарської діяльності платника
податку тощо. Судам слід ураховувати,
що для підтвердження права платника
податку на формування витрат та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість достатньо наявності
мети використання товарів та послуг,
що ним придбані, незалежно від
фактичних результатів такого
використання».

Відповідач зробив висновок, що
позивачем залучено TOB
«Промелектроніка» лише у якості
посередника з метою проведення
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій отримання
податкової вигоди - штучного
формування податкового кредиту з ПДВ.
При цьому, податковою інспекцією не
надано суду належних доказів, які
свідчили б про придбання ДП «Новатор»
товарів (послуг) у TOB «Промелектроніка»
за наявності у нього прямих контактів з
їх виробниками та можливості отримання
вказаної продукції за нижчою ціною.
Крім того, в суді встановлено і це
визнає позивач, що визнається
нереальність придбання продукції лише
по тих накладних які були предметом
перевірки по акту від 22.10.2014 по виїзній
перевірці ТОВ "Промелектроніка". Решта
податкових накладних з ТОВ
"Промелектроніка" (а.с.203) з реальності
операцій не виключені, що суперечить
самим висновкам відповідача.

Суд вважає, що позивачем у судовому
засіданні повною мірою доведено
наявність господарської мети при
придбанні в TOB «Промелектроніка»
продукції, яку ДП «Новатор» в
подальшому використовує у своїй
господарській діяльності.

Суд критично оцінює твердження
відповідача стосовно того, що
відсутність у позивача під час
перевірки документів, що засвідчують
освітньо-кваліфікаційний рівень
працівників, які отримували ТМЦ від ТОВ
«Промелектроніка», а також
сертифікатів якості (відповідності)
від підприємств-виробників є
свідченням фіктивності укладених угод,
оскільки і сама наявність вказаних
документи не може слугувати безумовною
підставою для визнання господарських
операцій реальними.

При досліджені питання реальності
здійснення господарських операцій між
ДП «Новатор» та TOB «Промелектроніка»
суд, з врахуванням вимог ст.86 КАС
України, оцінює належність,
допустимість та достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Суд також не бере до уваги посилання
відповідача на акт перевірки ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя від
22.10.2014, оскільки чинним законодавством
України на учасників цивільно-правових
відносин, які є платниками податків, не
покладено обов'язку та не визначено
право перевірки відповідності
законодавству статусу контрагентів, в
т.ч. перебування за місцезнаходженням,
та дотримання ними вимог податкового
законодавства. Кожен платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Статтею 198
ПК України не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах
отриманих від продавця, в разі
порушення ним умов податкового
законодавства, за умови, що такий
продавець зареєстрований платником
податку на додану вартість, за
наявності належним чином оформлених
податкових накладних, та за наявності
фактичного здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем у судовому
засіданні не доведено правомірності
винесення ним податкового
повідомлення рішення № від 19.11.2014,
а тому адміністративний позов слід
задоволити.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. 94, 158-163, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"В1" від 19.11.2014 № ДПІ у
м.Хмельницькому.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ДП "Новатор" судовий збір в
розмірі 111 грн.19 коп.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26
грудня 2014 року 12 год. 15 хв.

Суддя/підпис/М.Є. Ніколайчук"Згідно з
оригіналом" Суддя М.Є. Ніколайчук