Справа № 820/2666/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року м. Київ
К/800/63247/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.04.2013 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2013 року

у справі № 820/2666/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Харківський тракторний
завод ім. С.Орджонікідзе»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
«Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе» звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29.04.2013 року
у справі № 820/2666/13-а, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2013 року,
позов задоволено повністю. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Державної податкової служби від 27.11.2012
року № , № , № , № .

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогами
скаржника не погоджується, просить
залишити без змін рішення судів
попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки Публічного акціонерного
товариства «Харківський тракторний
завод ім. С.Орджонікідзе» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на прибуток за
2009 рік та з податку на додану вартість
по взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Промснаб-Харьков» за жовтень,
листопад, грудень 2009 року, відповідачем
складено акт від 08.11.2012 року №
492/40-028/05750295, яким встановлено порушення
пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. 7.7.2 п.
7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», завищення суми
податкового кредиту на загальну суму 28
118, 00 грн., що призвело до завищення суми
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з податку на
додану вартість на загальну суму 18 105, 00
грн., заниження позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з податку на додану вартість за
грудень 2009 року на суму 10 013, 00 грн.,
завищення задекларованих до
відшкодування з бюджету сум податку на
додану вартість у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних податкових
періодів на суму 16 420, 00 грн. за листопад
2009 року, заниження суми податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду на суму 10 013, 00 грн.
за грудень 2009 року; п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», завищено валові
витрати за 4 квартал 2009 року на суму 86 933,
00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27.11.2012 року №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 7 374, 00 грн., № ,
яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 16 420, 00 грн. Та
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 4 105, 00 грн., № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у загальному розмірі 12
516, 00 грн., № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 86 933, 00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження скарги позивача залишено
без задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень став висновок
податкового органу щодо
непідтвердження реальності здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку щодо
відсутності порушень позивачем вимог
податкового законодавства, реальності
господарських операцій позивача з його
контрагентом та неправомірного
прийняття відповідачем податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно із пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку, придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, що видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 вказаного
Закону передбачено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання товарів
(робіт/послуг), що пов'язані з рухом
активів, зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
економічному змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах.

При цьому, для формування витрат та
податкового кредиту мають значення
податкові накладні та інші первинні
документи, які, виходячи з наведеного,
видаються на підтвердження реально
вчиненої операції.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в перевіряємий період
позивач мав господарські
взаємовідносини із Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Промснаб-Харьков».

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наявними в матеріалах
справи первинними документами, які
відповідають вимогам законодавства,
підтверджується реальність
господарської операції між позивачем
та його контрагентом: договором, актами
прийняття виконаних робіт, податковими
накладними.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, оцінка яким
дана з дотриманням ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зроблений правильний висновок
про недоведеність відповідачем, на
якого в силу норми частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається обов'язок
доказування, правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень.

Посилання податкового органу на
інформацію, що міститься в акті
Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промснаб-Харьков»
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків та
зборів за період з 01.10.2009 року по 30.06.2012
року», як на підставу нереальності
здійснення господарської операції, є
необґрунтованим, та не може бути
доказом на спростування факту
реального виконання господарських
операцій, оскільки такі обставини в
даному випадку необхідно встановити,
враховуючи відповідні первинні
документи та інші докази в сукупності,
як це випливає з приписів закону.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо персональної відповідальність
кожного платника за ведення
податкового обліку. Відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
обґрунтовані рішення, які постановлені
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.04.2013 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2013 року
у справі № 820/2666/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук