Справа № 804/127/14
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2014 рокусправа № 804/127/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Першотравенського міського управління
юстиції Дніпропетровської області
Журби Наталі Анатоліївни про визнання
рішення від 08.11.2013р. незаконним та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби
Першотравенського міського управління
юстиції Дніпропетровської області
Журби Наталі Анатоліївни, в якому
просила визнати рішення відповідача
№7769696 від 08 листопада 2013 року про
відмову у державній реєстрації права
приватної власності на двокімнатну
квартиру №1, загальною площею 45,5кв.м.,
житловою площею 25,9кв.м., розташовану за
адресою: будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконним. Зобов'язати
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Першотравенського міського управління
юстиції Дніпропетровськогої області
Журбу Наталю Анатоліївну
зареєструвати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
речове право на нерухоме майно -
квартиру №1, загальною площею 45,5кв.м.,
житловою площею 25,9кв.м., розташовану за
адресою: будинок АДРЕСА_1, яка належить
на праві приватної власності, та у
зв'язку з цим видати необхідні
документі, пов'язані з реєстрацією
цього права.

Адміністративний позов обґрунтовано
тим, що позивач 26 листопада 1997 року
уклала договір купівлі-продажу
нерухомого майна у виконання біржового
контракту зареєстрованого на
Павлоградській Товарній біржі 26
листопада 1997 року за №11/29. Договір у
відповідності до ч.2 ст. 15 Закону
України «Про товарну біржу» не
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню, тому відмова державного
реєстратора в державній реєстрації
права власності є протиправною.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
державний реєстратор правомірно
відмовив у державній реєстрації права
власності на нерухоме майно, оскільки
відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК УРСР (чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин) яка є спеціальною
нормою з питання укладання правочинів
між громадянами, які не є членами біржі,
договір купівлі-продажу підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не з'явились, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином, а тому відповідно до ст.
41 КАС України фіксування судового
засідання не здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, що 26
листопада 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
було укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна - двокімнатної
квартири, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та згідно ст. 15 Закону України
«Про товарну біржу» від 10 грудня 1991
року даний договір був зареєстрований
на Павлоградській Товарній біржі і не
підлягав нотаріальному посвідченню.
(а.с. 7-8).

22 жовтня 2013 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про проведення
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 та разом із заявою
для підтвердження права власності
надала договір купівлі-продажу
нерухомого майна зареєстрованого на
Товарній біржі від 26 листопада 1997 року.

08 листопада 2013 року державний
реєстратор Реєстраційної служби
Першотравенського міського управління
юстиції Дніпропетровської області
розглянувши подані документи,
керуючись ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», п. 16 та
п. 23 Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 22
червня 2011 року №703, прийнявши рішення
№7341539 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
посилаючись на те, що наданий
правовстановлюючий документ не
відповідає вимогам законодавства, а
саме: згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР чинного
на час укладення договору, зазначений
договір повинен бути нотаріально
посвідчений та підлягав відповідній
реєстрації.

Вказана відмова державного
реєстратора стала підставою для
звернення позивача з адміністративним
позовом до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних організацій,
іноземних держав, а саме: право
власності на нерухоме майно.

Згідно із ст.8 вищевказаного Закону,
орган державної реєстрації прав
проводить, зокрема, державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», п. 16 та п.23 Порядку №703 у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
обгрунтованості відмови позивачу у
реєстрації права власності об'єкту
нерухомості, виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу» (чинного на момент
укладення договору) угоди,
зареєстровані на біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню.

Між тим, відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК УРСР
(чинного в редакції на 26.11.1997р.)
передбачено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин.

Відповідно до ч.4 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З аналізу вищевикладеного вбачається,
що застосуванню у даному випадку
підлягають норми ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР,
оскільки вони носять вищу юридичну
силу та є спеціальними у спірних
правовідносинах.

Таким чином, договори щодо придбання на
біржових торгах об'єктів нерухомого
майна вимагають оформлення в письмовій
формі та підлягають нотаріальному
посвідченню.

Відповідної позиції дотримується
Верховний Суд України у своїй
постанові від 16 лютого 2010 року.

За приписами ст. 244-2 КАС України
визначено, що рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковими для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
С.В. Сафронова