Справа № 2а-1425/11/0970
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року
Справа № 115858/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

прокурора - Ольшанської Н. М.;

представника відповідача - Ляховича Д.
П.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ до якої приєдналась
прокуратура Івано-Франківської
області на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2011
року в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Краснопіль» до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2007 року господарським судом
Івано-Франківської області
зареєстровано позовну заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю «Краснопіль» до
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ про скасування
рішення Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 28 березня 2007 року № /0.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що позивачем на виконання
вимог закону проводилися розрахункові
операції у готівковій формі у сфері
торгівлі нафтопродуктами з
використанням книг обліку
розрахункових операцій та
розрахункової книжки із додержанням
встановленого порядку їх ведення, а з 10
жовтня 2006 року - через зареєстрований
РРО.

Постановою Господарського суду
Івано-Франківської області від 14
листопада 2007 року позов задоволено
частково. Рішення ДПІ у м.
Івано-Франківську № /0 від 28
березня 2007 року про застосування
штрафних (фінансових) санкцій
скасоване в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
9965277,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2007
року вказану постанову Господарського
суду Івано-Франківської області
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 березня 2011 року касаційні
скарги Державної податкової інспекції
в м. Івано-Франківськ та товариства з
обмеженою відповідальністю
«Краснопіль» задоволено частково, а
вказану постанову Господарського суду
Івано-Франківської області від 14
листопада 2007 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2007
року у справі № А-8/67 скасовано в
частині нарахування сум штрафу за
роботу підприємства без застосування
РРО. Справу № А-8/67 направлено на новий
розгляд, в іншій частині рішення
залишено без змін.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 26
серпня 2011 року позов задоволено.
Скасовано рішення державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 28
березня 2007 року № /0 в частині
нарахування сум штрафу за роботу
підприємства без застосування РРО.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
фінансові санкції застосовані
податковим органом поза межами
встановлених ст. 250 ГК України строків.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Державною
податковою інспекцією в м.
Івано-Франківськ, подано апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог, до даної апеляційної
скарги приєдналася прокуратура
Івано-Франківської області.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що застосування ст.
250 ГК України до даних правовідносин є
неправомірним.

Прокурор та представник відповідача, у
судовому засіданні, вимоги апеляційної
скарги підтримали та просять її
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196
КАС України, вважає можливим
здійснювати розгляд справи за їхньої
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо оскаржуваного
рішення вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України суд
апеляційної інстанції не погоджується
з такими та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Встановлено, що державною податковою
інспекцією в м. Івано-Франківськ 28
березня 2007 року прийнято рішення №
/0 про застосування до ТзОВ
«Краснопіль» штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 15200353,15 грн.

Дане рішення прийнято на підставі акту
перевірки № 115/23-3/24681466 від 16 березня 2007
року «Про результати виїзної планової
перевірки ТзОВ «Краснопіль» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2006
року».

Актом перевірки встановлено
перевищення позивачем 23 червня 2004 року
граничного розміру розрахункових
операцій - 200000,00 грн., через що останній
повинен був проводити розрахункові
операції через зареєстрований і
опломбований РРО з друкуванням
відповідних розрахункових документів.
Однак позивач розпочав проведення
розрахунків через РРО з 10 жовтня 2006
року, обсяг операцій за період 23 червня
2004 року по 10 червня 2006 року, що не
проведені через РРО, складає 3039678,73 грн.

Відповідно до розрахунку фінансових
санкцій по Акту перевірки від 16 березня
2007 року податковим органом застосовані
санкції в наступних розмірах: за
непроведення через РРО розрахункових
операцій - 15198393,65 грн., за непроведення
розрахункової операції через РРО і
невидачу розрахункового документа
встановленого взірця на 20,00 грн. - 100,00
грн.; за невідповідність сум готівкових
коштів сумі коштів, зазначеній в
денному звіті РРО в сумі 31,90 грн. - 159,50
грн., за здійснення розрахункових
операцій РРО, в конструкцію чи
програмне забезпечення якого внесені
зміни, не передбачені
конструкторсько-технологічною та
програмною документацією виробника -
1700,00 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

За порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки (п.1
ч.1 ст.17 Закону).

Статтею 10 Закону передбачено, що
перелік окремих форм та умов
проведення діяльності у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, яким дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій, а
також граничний розмір річного обсягу
розрахункових операцій з продажу
товарів (надання послуг), при
перевищенні якого застосування
реєстраторів розрахункових операцій є
обов'язковим, встановлюються Кабінетом
Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади з
питань економічної політики і
Державної податкової адміністрації
України. Розрахункові книжки не
застосовуються у випадках здійснення
підприємницької діяльності,
визначених статтею 9 цього Закону

Відповідно до постанови КМ України №
1336 від 23 серпня 2000 року «Про
забезпечення реалізації статті 10
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» граничний розмір
річного обсягу розрахункових операцій
у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг суб'єктами
підприємницької діяльності на
території сіл і селищ міського типу,
яким згідно із Законом України «Про
статус гірських населених пунктів в
Україні» надано статус гірських, у разі
перевищення якого застосування
реєстраторів розрахункових операцій є
обов'язковим, складає 200 тис. гривень на
один суб'єкт господарської діяльності.

Постановою КМ України № 121 від 07 лютого
2001 року «Про терміни переведення
суб'єктів підприємницької діяльності
на облік розрахункових операцій у
готівковій та безготівковій формі із
застосуванням реєстраторів
розрахункових операцій» передбачено,
що терміни переведення суб'єктів
підприємницької діяльності на облік
розрахункових операцій у готівковій та
безготівковій формі із застосуванням
реєстраторів розрахункових операцій
суб'єктів підприємницької діяльності у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, яким згідно
постанови КМ України від 23 серпня 2000
року № 1336 дозволено проводити
розрахункові операції без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій з
використанням розрахункових книжок та
книг обліку розрахункових операцій, і
розмір річного обсягу розрахункових
операцій яких не перевищує граничного
розміру, встановленого зазначеною
постановою, складає один місяць з дати
перевищення граничного розміру
річного обсягу розрахункових операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Штрафні (фінансові) санкції, з приводу
правомірності яких виник спір, за своєю
правовою сутністю є
адміністративно-господарськими
санкціями.

Адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом
(ст. 250 ГК України).

Задовольняючи позов та скасовуючи
рішення державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 28 березня 2007 року № /0
в частині нарахування сум штрафу за
роботу підприємства без застосування
РРО суд першої інстанції зазначив, що
вищевказане порушення виявлене
відповідачем 21 вересня 2006 року, що
підтверджується листом, направленим
відповідачем ТзОВ «Краснопіль» 21
вересня 2006 року за № 39201/10/23-3-44, зі
змісту якого вбачається що податковий
орган просить керівника ТзОВ
«Краснопіль» забезпечити подання
документів необхідних для реєстрації
РРО, а оскаржуване рішення прийнято
тільки 28 березня 2007 року, тобто з
порушенням строків передбачених ст. 250
ГК України.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з даними висновками суду
першої інстанції та зазначає, що факт
порушення може бути встановлений лише
в ході проведення податковим органом
перевірки, відтак днем виявлення
порушення є 16 березня 2007 року (дата
складення податковим органом акту №
115/23-3/24681466).

Відповідно, фінансові (штрафні)
санкції мають бути застосованими за
період з 16 березня 2006 року по 10 жовтня
2006 року (дата початку проведення
позивачем розрахунків через РРО).

Сума фінансових (штрафних) санкцій,
яка підлягає до застосування становить
- 5292415,75 грн. (згідно даних
розрахункових книжок та книг обліку
розрахункоих операцій).

Відтак, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що рішення
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 28
березня 2007 року № /0 є правомірним
в частині застосування штрафних
санкцій на суму 5292415,75 грн., а в частині
застосування штрафних санкцій на суму
9905977,90 грн. (15198393,65 грн. - 5292415,75 грн.) - є
неправомірними та підлягає скасуванню.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ до якої приєдналась
прокуратура Івано-Франківської
області - задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 26
серпня 2011 року в справі № 2а-1425/11/0970 -
скасувати та прийняти нову, якою
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Краснопіль» до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
скасування рішення - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 28 березня 2007 року № /0
в частині нарахування сум штрафу за
роботу підприємства без реєстраторів
розрахункових операцій на суму 9905977
(дев'ять мільйонів дев'ятсот п'ять тисяч
дев'ятсот сімдесят сім) гривень 90
(дев'яносто) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у випадку
коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160
КАС України, складення постанови в
повному обсязі відкладено - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 26
грудня 2014 року.