Справа № 2а-5090/10/2570
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/7425/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Чернігові

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 січня 2011
року

у справі № 2а-5090/10/2570

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Чернігівський
ремонтно-будівельний завод «Жовтневий
молот»

до Державної податкової інспекції у
місті Чернігові

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відкрите акціонерне товариство
«Чернігівський ремонтно-будівельний
завод «Жовтневий молот» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у місті
Чернігові (далі - відповідач) про:
визнання протиправними дій ДПІ у м.
Чернігові щодо проведення
документальної перевірки своєчасності
сплати податку на додану вартість від 29
липня 2010 року; скасування податкових
повідомлень-рішень від 09 серпня 2010 року
№ /0 та від 16 вересня 2010 року №
/1 (в редакції заяви про збільшення
позовних вимог від 29 жовтня 2010 року).

Ухвалою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року позовну заяву в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові
від 09 серпня 2010 року № /0 залишено
без розгляду.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року позовні вимоги задоволено
повністю. Визнано протиправними дії
ДПІ у м. Чернігові щодо проведення
документальної перевірки своєчасності
сплати податку на додану вартість від 29
липня 2010 року. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 16 вересня 2010
року № /1 на суму 2924,30 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 січня 2011
року постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Чернігові,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 січня 2011 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі.

У запереченні на касаційну скаргу ВАТ
Чернігівський ремонтно-будівельний
завод «Жовтневий молот», посилаючись
на те, що постанова Чернігівського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 січня 2011 року є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить відмовити в задоволенні
касаційної скарги та залишити без змін
рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у м. Чернігові провела невиїзну
документальну перевірку ВАТ
«Чернігівський ремонтно-будівельний
завод «Жовтневий молот» своєчасності
сплати податку на додану вартість за
квітень, травень, липень 2009 року за
результатами якої був складений акт №
1137/15-243 від 29 липня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпункту5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», які полягали у несвоєчасній
сплаті узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за квітень, травень та липень
2009 року.

Зокрема, в акті перевірки було
встановлено, що податкові зобов'язання
з податку на додану вартість,
самостійно узгоджені підприємством
згідно податкових декларацій за
квітень, травень, липень 2009 року, були
сплачені з порушенням граничного
терміну, встановленого законодавством.

09 серпня 2010 року ДПІ у м. Чернігові на
підставі вказаного акта перевірки
прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0, яким на
підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» за затримку на 23
календарних дні граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 29243,00 грн.
застосувала до позивача суму штрафних
санкцій в розмірі 10 % в сумі 2924,30 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його скарга була
залишена без задоволення, а податковим
органом було прийняте податкове
повідомлення-рішення № /1 від 16
вересня 2010 року на аналогічну суму
штрафних санкцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що норма пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» не встановлює право
чи обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти. Також, суд виходив з
того, що у податкового органу були
відсутні підстави для проведення
повторної перевірки платника податків,
оскільки аналогічна перевірка за ті ж
самі податкові періоди вже була
проведена ДПІ у м. Чернігові 29 січня 2010
року (акт № 249/15-243).

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій згідно
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
податкового органу про сплату
узгоджених сум податкових зобов'язань
з податку на додану вартість за
квітень, травень та липень 2009 року із
затримкою.

Згідно пункту 1.5 статті 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) штрафна санкція
(штраф) - плата у фіксованій сумі або у
вигляді відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами.

Відповідно до положень підпункту 17.1.7
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом, такий платник податку
зобов'язаний сплатити штраф у таких
розмірах, зокрема, при затримці до 30
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі десяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Отже, для застосування цього штрафу
необхідна наявність двох підстав: 1)
наявність узгодженої суми податкового
зобов'язання; 2) несплата цієї
узгодженої суми податкового
зобов'язання із затримкою на
відповідну кількість календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання.

Ці факти мають бути належним чином
встановлені податковим органом. Інших
підстав для застосування штрафу не
передбачено.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Як встановлено судами попередн6іх
інстанцій, позивачем були своєчасно
сплачені до державного бюджету
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, самостійно узгоджені
у деклараціях за квітень, травень та
липень 2009 року, проте ДПІ у м. Чернігові
самостійно скерувала зазначені
платежі в рахунок погашення
податкового боргу позивача за
попередні податкові періоди.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
неправомірність визначення податковим
органом позивачу штрафних санкцій у
розмірі 2924,30 грн. згідно оспорюваного
податкового повідомлення-рішення від 16
вересня 2010 року № /1.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга не
містить посилань на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в іншій частині позовних вимог, а судом
касаційної інстанції не встановлено
таких порушень згідно положень частини
2 статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
залишенню без змін, а касаційна скарга -
без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у м. Чернігові підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 січня 2011року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Чернігові
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна