Справа № 819/764/14-а
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 876/6292/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Дутка І.С.

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у адміністративній справі
№819/764/14-a за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Борщівського районного управління
юстиції про визнання протиправним та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до реєстраційної служби
Борщівського районного управління
юстиції Тернопільської області про
визнання протиправним та скасування
рішення реєстраційної служби
Борщівського РУЮ про відмову у
внесенні змін до запису Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№12010246 від 28 березня 2014 року;
зобов'язання реєстраційну службу
Борщівського РУЮ внести зміни до
запису в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно щодо цілісного
майнового комплексу, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер
об'єкта , а саме: внести розмір 1/1
частки власності ОСОБА_1, виключити
інформацію про спільну часткову
власність.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права та невірним
встановленням обставин у справі.
Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити в
повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, позивач та його
представник апеляційну скаргу
підтримали, просили скаргу
задовольнити, постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, представив на адресу суду
заперечення на апеляційну скаргу та
просив скаргу залишити без задоволення
а постанову суду без змін. Зазначає, що
в Державному реєстрі прав за
реєстраційним номером вказано
цілісний майновий комплекс з
зазначенням усіх об'єктів, у тому числі
і об'єктів, що були предметом договору
купівлі-продажу від 08 лютого 2012 року, а
тому позивач є власником лише 95/100
нерухомого майна. Внесення змін до
Державного реєстру прав, про які
зазначає позивач, можливе лише при
одночасному внесені змін до об'єкта
нерухомого майна з вилучення тих
об'єктів, які відчужені згідно з
договором купівлі-продажу від 08 лютого
2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 03 липня 2008
року, яке набрало законної сили, по
справі №11/119-2381 за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 до унітарного приватного
підприємства «Укртехмаш» визнано за
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 право власності
на цілісний майновий комплекс, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

08 лютого 2012 року між позивачем
(продавець) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 (покупці)
укладено договір купівлі-продажу,
посвідчений державним нотаріусом
Хотинської державної нотаріальної
контори Мартинюк Є.Р., відповідно до
умов якого продавець продав у
власність покупців 5/100 частин
цілісного майнового комплексу за
адресою: АДРЕСА_1. Вказані 5/100 частин
цілісного майнового комплексу
складаються з: будови електростанції
площею 210,20 кв. м., пожежної водойми
площею 52,10 кв. м., будови підстанції
площею 46,60 кв. м., будови насосної 24,60 кв.
м., будови з/д ваги з віткою площею 7,10 кв.
м.

Рішенням Борщівського районного суду
Тернопільської області від 12 грудня 2012
року, яке набрало законної сили, у
справі №1902/1865/2012 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 третя особа Хотинська
державна нотаріальна контора у
задоволенні позовних вимог про
визнання зазначеного вище договору
купівлі-продажу від 08 лютого 2012 року
недійсним відмовлено. Судове рішення
обґрунтоване тим, що підстав для
визнання оспорюваного договору
купівлі-продажу недійсним з мотивів
наведених позивачем немає, судом не
встановлено порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача у зв'язку з його укладенням,
тому позовні вимоги є безпідставними.
Також у постанові суду зазначено, що
сторонами не надано доказів державної
реєстрації оспорюваного договору
купівлі-продажу, а тому в цьому випадку
договір не є укладеним, не породжує для
його сторін відповідних прав, а тому не
може бути визнаний недійсним. При
цьому, Борщівським районним судом
встановлено, що 27 квітня 2012 року
Борщівським районним бюро технічної
інвентаризації видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
власникам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 5/100
частин цілісного майнового комплексу
нежитлових приміщень, та присвоєно
нову адресу: АДРЕСА_1.

В порядку статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом першої інстанції було
витребувано інформацію у Борщівського
районного бюро технічної
інвентаризації щодо державної
реєстрації договору від 08 лютого 2012
року купівлі-продажу 5/100 частин
цілісного майнового комплексу за
адресою: АДРЕСА_1. Такі відомості надані
суду, державна реєстрація договору
проведена. Відповідно до витягу про
державну реєстрацію прав Борщівським
районним бюро технічної
інвентаризації 23 квітня 2012 року
зареєстровано право спільної
часткової власності за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на підставі наведеного вище
договору купівлі-продажу.

Також судом встановлено, що 18 січня 2013
року позивач звернувся до
реєстраційної служби Борщівського РУЮ
із заявою про надання інформації з
Державного реєстру прав. Тоді ж
відповідачем надано витяг з Державного
реєстру прав № 72070 та проінформовано
позивача про те, що за адресою: АДРЕСА_1
у Державному реєстрі прав відомості
відсутні.

В подальшому 02 лютого 2013 року
реєстраційною службою Борщівського
РУЮ на підставі заяви позивача про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень та доданих документів
сформовано витяг з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності індексний №257175 по
цілісному майновому комплексу за
адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер
. Відповідно до цього витягу 02
лютого 2013 року проведена державна
реєстрація прав та їх обтяжень за
власником ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого
майна цілісний майновий комплекс, за
адресою вказаною вище, з зазначенням
всіх об'єктів, у тому числі і тих, що
були предметом договору від 08 лютого 2012
року купівлі-продажу 5/100 частин
цілісного майнового комплексу. При
цьому зазначено форму власності
приватна спільна часткова, розмір
частки 95/100.

Не погоджуючись із таким відомостями,
зазначеними у витягу, позивач
звернувся до реєстраційної служби
Борщівського РУЮ із заявою про
внесення змін до запису Державного
реєстру прав з метою зміни спільної
часткової власності 95/100 на приватну
власність 1/1 та подав рішення
господарського суду Тернопільської
області від 03 липня 2008 року по справі №
11/119-2381 про визнання за ним права
власності на цілісний майновий
комплекс.

Державним реєстратором реєстраційної
служби Борщівського РУЮ за
результатами розгляду даної заяви
прийнято рішення від 07 травня 2013 року
№2146379 про відмову у внесенні змін до
запису Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно через відсутність
підстав для їх внесення, оскільки
відповідно до інформації з Реєстру
прав власності на нерухоме майно
встановлено відчужено 5/100 частин
цілісного майнового комплексу згідно
договору купівлі-продажу від 08 лютого
2012 року. Дане рішення прийнято
державним реєстратором на підставі
підпункту 2.15.1 пункту 2.15 Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12
грудня 2011 року №3502/5.

Позивач оскаржив зазначене рішення
державного реєстратора в судовому
порядку. Постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від 19
вересня 2013 року, яка набрала законної
сили, у справі №819/2015/13-а за позовом
ОСОБА_1 до реєстраційної служби
Борщівського РУЮ позовні вимоги
задоволені частково, визнано
протиправним та скасовано рішення
державного реєстратора реєстраційної
служби Борщівського РУЮ від 07 травня 2013
року № 2146379 про відмову у внесенні змін
до запису Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та зобов'язано
реєстраційну службу Борщівського РУЮ
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про
внесення змін до запису Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Судове рішення мотивоване тим, що під
час судового розгляду справи
відповідачем не виконано свій
обов'язок щодо доказування
правомірності оскаржуваного рішення
від 07 травня 2013 року № 2146379,
необґрунтовано безпідставність
внесення змін до реєстрації 95/100 частин
цілісного майнового комплексу за
ОСОБА_1 при наявності у витягу від 02
лютого 2013 року будов вказаних у
договорі купівлі-продажу від 08 лютого
2012 року; також оскаржуване рішення
прийнято на підставі Порядку прийняття
і розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12
грудня 2011 року № 3502/5, який втратив
чинність на день прийняття рішення
відповідно до наказу Міністерства
юстиції України від 14 грудня 2012 року №
1841/5, яким вказаний Порядок викладено у
новій редакції. Також у постанові суду
зазначено, що ОСОБА_1 при поданні заяви
07 травня 2013 року про внесення змін до
запису Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно не представлено
реєстраційній службі Борщівського РУЮ
рішення Борщівського районного суду
Тернопільської області від 12 грудня 2012
року по справі № 1902/1865/2012, а отже,
відповідач не міг дати їм належну
оцінку, що обумовлює необхідність
зобов'язання відповідача повторно
розглянути питання внесення змін до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

На виконання постанови
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року державним реєстратором
реєстраційної служби Борщівського РУЮ
повторно 28 березня 2014 року розглянуто
заяву ОСОБА_1 про внесення змін до
запису Державного реєстру прав з метою
зміни спільної часткової власності 95/100
на приватну власність 1/1 та прийнято
оскаржуване рішення № 12010246 від 28
березня 2014 року про відмову у внесенні
змін до запису в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно. Рішення
обґрунтоване тим, що для внесення змін
до Державного реєстру прав відсутні
підстави. Відповідно до відомостей з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, який використовується під час
проведення державної реєстрації прав у
Державному реєстрі прав, відчужено 5/100
частин цілісного майнового комплексу
згідно з договором купівлі-продажу від
08 лютого 2012 року, що підтверджується
копією даного договору наданого на
запит державного реєстратора
Борщівським районним бюро технічної
інвентаризації. Дане рішення прийнято
державним реєстратором на підставі
підпункту 2.14.1 пункту 2.14 Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12
грудня 2011 року № 3502/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 грудня
2011 року за № 1429/20167 (з змінами).

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
державний реєстратор реєстраційної
служби Борщівського РУЮ правомірно та
підставно прийняв рішення № 12010246 від 28
березня 2014 року про відмову у внесенні
змін до запису Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Проте колегія суддів апеляційного суду
не погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає їх такими,
що суперечать нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав
приймає державний реєстратор, який
також встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав (пункти 1, 2 частини
другої статті 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав визначає Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року № 868 (з змінами і
доповненнями) (далі - Порядок № 868).
Відповідно до пункту 94 даного Порядку
під час проведення державної
реєстрації прав у Державному реєстрі
прав державний реєстратор
використовує дані Реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Процедуру прийняття і розгляду заяв
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (далі - Державний
реєстр прав), перелік документів,
необхідних для внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації прав
та скасування записів Державного
реєстру прав, права та обов'язки
суб'єктів, що є учасниками зазначеної
процедури, визначає Порядок прийняття
і розгляду заяв про внесення змін до
записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджений наказом
Міністерства юстиції України від 12
грудня 2011 року № 3502/5 (з змінами і
доповненнями) (далі - Порядок № 3502/5).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 3502/5
для внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
органу державної реєстрації прав,
державним реєстратором якого було
проведено державну реєстрацію прав,
або нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.

Для внесення змін до записів
Державного реєстру прав у зв'язку зі
зміною відомостей про нерухоме майно,
право власності та суб'єкта (суб'єктів)
цього права, інші речові права та
суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження
прав на нерухоме майно та суб'єкта
(суб'єктів) цих прав, що містяться у
Державному реєстрі прав, які не
пов'язані з проведенням державної
реєстрації прав, заявник подає
документ, що є підставою для зміни
відомостей, копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу
(тобто документи, що посвідчують його
особу, визначені Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703), та документ про
внесення плати за внесення змін до
запису Державного реєстру прав (пункт
2.5 Порядку № 3502/5).

Згідно з пунктами 2.9, 2.10 Порядку № 3502/5
під час розгляду заяви та документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор перевіряє наявність
підстав для внесення змін до записів,
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав та
скасування записів Державного реєстру
прав. За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення,
зокрема, щодо внесення змін до записів
або рішення щодо відмови у внесенні
змін до записів Державного реєстру
прав.

Підпунктом 2.14.1 пункту 2.14 Порядку № 3502/5
визначено підстави за наявності яких
державний реєстратор приймає рішення
щодо відмови у внесенні змін до записів
Державного реєстру прав, зокрема:
органом державної реєстрації прав або
нотаріусом, до якого звернувся заявник,
не проводилась державна реєстрація
прав на відповідний об'єкт нерухомого
майна; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами;
відповідні зміни до записів Державного
реєстру прав уже внесені; із заявою
звернулась неналежна особа; відсутній
запис, щодо якого подано заяву;
документи подані не в повному обсязі.

Судом встановлено, що державним
реєстратором реєстраційної служби
Борщівського РУЮ 28 березня 2014 року
повторно розглянуто заяв у позивача
про внесення змін до запису Державного
реєстру прав з метою зміни спільної
часткової власності 95/100 на приватну
власність 1/1.

Відмовляючи у проведенні змін до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно, державний реєстратор виходив з
того, що відповідно до інформації з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно відчужено 5/100 частин цілісного
майнового комплексу згідно договору
купівлі - продажу.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що на 5/100 частин цілісного майнового
комплексу видано свідоцтво про права
власності на нерухоме майно від 27
квітня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
присвоєно нову поштову адресу даному
об'єкту: АДРЕСА_1.

Відповідно до Інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна від 28.03.2014 р. по об'єкту
нерухомого майна що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 відомості про право
власності за ОСОБА_4. та ОСОБА_3:
«рішення про закриття 27.04.2014 р.».

Таким чином, відповідач відмовляючи
позивачу у проведенні державної
реєстрації змін до Державного реєстру
прав на нерухоме майно, не врахував
зазначені вище обставини та не
зазначив конкретної підстави,
передбаченої Підпунктом 2.14.1 пункту 2.14
Порядку №3502/5, яка дає підставу для
відмови у проведенні державної
реєстрації.

Згідно ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно з приписами частини 1 статті 55
Конституції України, пункту 2
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
застосувати частину четверту статті 8
(Верховенство права) Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Крім цього, відповідно до частини 2
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини
розкриває зміст принципу верховенства
права через формулювання вимог, які він
виводить з цього принципу.

Однією з вимог принципу верховенства
права є захист від свавілля, і це
означає, що втручання у права людини
повинно підлягати ефективному
контролю. Щонайменше це має бути
судовий контроль, який найкращим чином
забезпечує гарантії незалежності,
безсторонності та належної правової
процедури (п. 55 рішення від 6 вересня 1978
року у справі «Класс та інші проти
Німеччини»). У зв'язку із судовим
контролем важливою є вимога про доступ
до суду. Серед іншого, вона означає, що з
юрисдикції судів не можна вилучати
будь-які позови, так само не можна
надавати певним категоріям осіб
імунітети від судових позовів (п. 65
рішення від 21 вересня 1994 року у справі
«Фаєд проти Сполученого Королівства»).

Крім іншого, у справі «Олссон проти
Швеції» зазначається, що для
забезпечення відповідності принципу
верховенства права необхідне
існування у внутрішньому праві
відповідних заходів захисту проти
довільного втручання публічної влади у
здійснення права (пункт 61 рішення від
24.03.88 року у справі «Олссон проти
Швеції»).

Відповідно до висновку Європейського
суду з прав людини у справі «Проніна
проти України» (рішення від 18 липня 2006
року), - кожен доречний і важливий
аргумент особи має бути
проаналізований і суд має надати
відповідь на кожен з таких аргументів
заявника.

Згідно положень вищевказаної практики
Європейського Суду з прав людини, Суд
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, звертає увагу
на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Відповідно до частини першої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах про оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням наведеного вище, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення відповідачем
винесене без достатніх правових
підстав, тому підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання відповідача внести зміни
до запису в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно щодо цілісного
майнового комплексу, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер
об'єкта , а саме: внести розмір 1/1
частки власності ОСОБА_1, виключити
інформацію про спільну часткову
власність, то така підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Обираючи спосіб захисту порушеного
права позивача, суд керуючись ч. 2 ст. 11
КАС України, з метою захисту прав та
інтересів позивача прийшов до
переконання про необхідність
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо повторного розгляду питання
внесення зміни до запису Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
щодо вказаного цілісного майнового
комплексу.

Дані обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про задоволення позову
з наведених вище підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

За наведених обставин, колегія суддів
прийшла до неспростовного переконання
про те, що суд першої інстанції
допустив неповне та хибне з'ясування
фактичних обставин по справі, не дав
об'єктивну оцінку усім доводам
наведеним у позовній заяві, відтак
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті
спору та дає правові підстави для
скасування постанови та ухвалення
нового рішення, як це передбачено ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача підлягає задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про
задоволення позовних вимог з наведених
вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2014
року у адміністративній справі
№819/764/14-a - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Реєстраційної служби
Борщівського районного управління
юстиції Тернопільської області №12010246
від 28.03.2014р.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Борщівського районного управління
юстиції Тернопільської області
повторно розглянути заяву Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 про внесення змін до
запису в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно щодо цілісного
майнового комплексу по АДРЕСА_1,
реєстраційний номер об'єкта .

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а у разі складення в повному
обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України - з дня складення в повному
обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст постанови складено
23.12.2014р.