Справа № 818/1868/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 р.Справа № 818/1868/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Охтирської об'єднаної
державної фінансової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 02.09.2014р. по справі № 818/1868/14

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Охтирської об'єднаної державної
фінансової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до
Охтирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 02.04.2014,
рішення № від 02.04.2014 про
застосування штрафних санкцій та
вимогу №Ф-141-17 від 07.03.2014 про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 02.09.2014 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
те, що висновки зроблені під час
перевірки є обґрунтованими та
законними, а тому відсутні підстави для
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 02.04.2014, рішення № від
02.04.2014 про застосування штрафних
санкцій та вимогу №Ф-141-17 від 07.03.2014 про
сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовими особами Охтирської ОДПІ
було проведено документальну планову
виїзну перевірку самозайнятої особи
ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2011 по 21.12.2013, за
результатами якої складено акт
№51/18-11-17-0123/НОМЕР_1 від 07.03.2014 (а.с.11-52),в
якому зафіксовано порушення позивачем,
зокрема:

-пп "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу
України, а саме не відображення у
податкових розрахунках за ф.1-ДФ за
ознакою 106 "Надання майна в лізинг,
оренду або суборенду" доходи,
нараховані на користь фізичної особи
ОСОБА_1 за оренду нежитлового
приміщення за період І кв. 2012 р. -ІV кв. 2013
р.

-п.4 ч.1 ст. 4, п.2 ч.1 ст. 7, ч.3 ст.7, п.4 ч.1, ст. 1,
п.11 ст. 8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а саме
заниження єдиного внеску із суми
доходу (прибутку) фізичної особи
підприємця, яка забезпечує себе
роботою самостійно в сумі 5852, 50 грн., в
тому числі по періодам: за 2012 рік на
суму 3470,00 грн., за 2013 р. на суму 2382,50 грн.

-п.181.1 ст. 181, п. 183.1 та п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст.
187 Податкового кодексу України, а саме
заниження податкових зобов'язань у
розмірі 35019 грн., в т.ч. по періодах:
лютий 2013 р.- 2681 грн., березень 2013 р. -3551
грн., квітень 2013 р.- 3369 грн., травень 2013 р.
- 4096 грн., червень 2013 р. -3776 грн., липень 2013
р. - 3618 грн., серпень 2013 р.- 3861 грн.,
вересень 2013 р. - 3646 грн., жовтень 2013 р. 3931
грн., листопад 2013 р. - 2425 грн., грудень 2013
р. -65 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
податковим органом винесено:

- податкове повідомлення-рішення №
від 02.04.2014 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів штрафні санкції по
податку на додану вартість в сумі 140566,00
грн., у тому числі: за основним платежем
- 34583,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 8713,00 грн. (а.с.53);

- рішення № від 02.04.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 466,12 грн. (а.с.54);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску №Ф-141-17 від 07.03.2014
в сумі 5852,50 грн. (а.с.55).

Задовольняючи позовні вимоги в
частині скасування податкового
повідомлення-рішення Охтирської ОДПІ
№ від 02.04.2014 р. суд першої
інстанції виходив з того, що висновки
посадових осіб податкового органу в
акті перевірки про те, що платник
податків зобов'язаний був
зареєструватись платником податку на
додану вартість, подати реєстраційну
заяву та сплачувати податок на додану
вартість - не відповідає вимогам п. 181.1.
ст. 181 Податкового кодексу України,
оскільки загальна сума від здійснення
операцій з постачання позивачем
товарів та сплачена йому, без
урахування податку на додану вартість,
за період з лютого 2012 р. по січень 2013 р.,
сукупно не перевищувала 300000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно п. 181.1 ст.181 Податкового кодексу
України обов'язок особи
зареєструватись як платник податку на
додану вартість в органах державної
податкової служби, а також
нараховувати, утримувати і сплачувати
податок на додану вартість, виникає з
моменту, коли загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів, що сплачена такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, без урахування податку на
додану вартість, сукупно перевищує 300
000,00 грн.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання, товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість).
Аналогічним чином регулюється порядок
визначення бази оподаткування
операцій з постачання товарів,
ввезених платником податку на митну
територію України.

Таким чином, базою оподаткування
операцій з постачання товарів ПДВ є
договірна (ринкова) ціна товару, за
виключенням ПДВ.

У подальшому, постачальник, на підставі
п. п. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 Податкового
кодексу України, визначає ПДВ від бази
оподаткування та додає його до ціни
товарів.

Отже, якщо особа здійснює господарську
діяльність з постачання товарів і при
цьому є і платником податку на додану
вартість, сформована ним остаточна
договірна (ринкова) ціна товару завжди
буде включати 20 відсотків податку на
додану вартість (за виключенням
випадків, якщо такий суб'єкт
господарювання здійснює операції, які
не є об'єктами оподаткування,
звільнених від оподаткування, та
операції, до яких застосовується
нульова ставка податку).

Як вбачається з матеріалів справи,
25.01.2012 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Баядера
логістик" був укладений договір
поставки товарів за № 1019, на підставі п.
1.1. якого, ТОВ "Баядера логістик"
зобов'язується передавати у власність
Покупцю алкогольні напої, які останній
зобов'язаний приймати та оплачувати
даний товар. При цьому, ТОВ "Баядера
логістик" є платником податку на додану
вартість з 03.12.2010 і станом на дату
складання акту.

Під час перевірки встановлено, що сума
реалізації товару за 2012 рік становить
32500,00 грн. в тому числі ПДВ 5416,66 грн. (Акт
перевірки стор. 8), що також
підтверджується первинними
документами наданими під час
перевірки.

ФОП ОСОБА_1 також було укладено і ряд
інших господарських договорів, на
підставі яких суб'єкти господарювання
здійснювали постачання товарів. Всі,
без виключення, постачання товарів
суб'єктами господарювання позивачу
здійснювались за цінами, до яких був
доданий податок на додану вартість,
який складає 20 % ціни товару (а.с.91-128),
зокрема:

- ТОВ "Кримська водочна компанія" код
36499654, платник ПДВ з 03.06.2009, договір №
0590-525 від 19.01.2012, сума поставки - 9600,00 грн.,
в тому числі ПДВ 1600,00 грн.;

- ТОВ "Горобина", код 31162928, платник ПДВ з
10.11.2000, договір № 1201023 від 26.01.2012, сума
поставки - 17600,00 грн., в тому числі ПДВ
2933,33 грн.;

- ПП "Зевс", код 31578034, платник ПДВ з 07.08.2001,
договір № ХА 107/09 від 09.04.2012, сума
поставки - 7700,00 грн., в тому числі ПДВ
1283,33 грн.;

- ПФ "Свіфт", код 31236617, платник ПДВ з
12.07.2001, договір № СУ 12/136 від 26.07.2012, сума
поставки - 3000,00 грн., в тому числі ПДВ 500,00
грн.;

- ТОВ "Торг сервіс", код 24832610, платник ПДВ
з 06.08.1997, договір № 109 від 23.01.2012, сума
поставки - 3500,00 грн., в тому числі ПДВ 600,00
грн.;

- ТОВ "УКРАЇНСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА
КОМПАНІЯ", код 37310549, платник ПДВ з 01.11.2010,
договір № 1299 від 26.01.2012, сума поставки -
6700,00 грн., в тому числі ПДВ 1116,00 грн.;

- ТОВ "ЛОДІС-СУМИ", код 34451762, платник, ПДВ
з 09.08.2006, договір № 7046 від 21.02.2012, сума
поставки - 2900,00 грн., в тому числі ПДВ 483,33
грн.

Таким чином, вирахувавши податок на
додану вартість у розмірі 13932,65 грн.,
позивач втрачає ознаки платника
податку на додану вартість, оскільки
загальна сума від здійснення операцій
з постачання товарів, що підлягають
оподаткуванню, нарахована (сплачена) у
такій особі протягом останніх 12
календарних місяців (з лютого 2012 р. по
січень 2013 р.), сукупно не буде
перевищувати 300 000,00 грн., і становитиме
286 247,95 грн.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
обґрунтованість позовних вимог в
частині скасування рішення Охтирської
ОДПІ № від 02.04.2014 про
застосування штрафних санкцій у
розмірі 466,12 грн., донарахування єдиного
внеску та вимоги про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску
№Ф-141-17 від 07.03.2014 року, з огляду на
наступне.

Судовим розглядом встановлено, що
оскаржувана вимога винесена у зв'язку
з виявленням порушення позивачем
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, за наслідками
якого донараховано борг в сумі 5852,50 грн.
Підставою для формування такого
висновку послугувало завищення
позивачем валових витрат у сумі 17500,00
грн. (стор. 30-31 акту перевірки), а саме
суми коштів, витрачених на придбання
ліцензії на продаж алкогольних та
тютюнових виробів у сумі 2000,00 грн. та
500,00 грн. (відповідно) за календарний
квартал, які, на переконання посадових
осіб податкового органу, не
відноситься до витрат операційної
діяльності на підставі п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України та на
підставі пп. "ж" п. 138.10.6. ст. 138
Податкового кодексу України
підлягають амортизації.

Відповідно до пп. "ж" п. 138.10.6. ст. 138
Податкового кодексу України, інші
витрати звичайної діяльності (крім
фінансових витрат), не пов'язані
безпосередньо з виробництвом та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг включають, зокрема,
витрати на придбання ліцензій та інших
спеціальних дозволів (крім тих,
вартість та строк використання яких
відповідають ознакам, встановленим для
основних засобів розділом І цього
Кодексу, та підлягають амортизації у
складі нематеріальних активів),
виданих державними органами для
провадження господарської діяльності,
в тому числі витрати на плату за
реєстрацію підприємства в органах
державної реєстрації, витрати на
придбання ліцензій та інших
спеціальних дозволів на право
здійснення за межами України вилову
риби та морепродуктів, а також надання
транспортних послуг.

Пунктом 14.1.138 Податкового кодексу
України передбачено, що основні засоби
- матеріальні активи, у тому числі
запаси корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Суд першої інстанції, виходячи із
аналізу законодавчих норм, вірно
зазначив, що застосування даної норми
можливо лише у разі наявності в
сукупності наступних ознак: строк
використання понад 1 рік, вартість
більше 2500,00 грн.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів", ліцензії на право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями і тютюновими виробами
видаються уповноваженими Кабінетом
Міністрів України органами виконавчої
влади в містах, районах, районах у
містах Києві та Севастополі за місцем
торгівлі суб'єкта господарювання
терміном на один рік і підлягають
обов'язковій реєстрації в органі
доходів і зборів, а у сільській
місцевості - і в органах місцевого
самоврядування за місцем торгівлі
суб'єкта господарювання.

Плата за ліцензію на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями, крім
сидру та перрі (без додання спирту),
становить 8000 гривень на кожний окремий,
зазначений в ліцензії електронний
контрольно-касовий апарат (книгу
обліку розрахункових операцій), що
знаходиться у місці торгівлі; на
роздрібну торгівлю тютюновими
виробами на кожне місце торгівлі - 2000
гривень, а на території сіл і селищ, за
винятком тих, що знаходяться у межах
території міст, - 500 гривень на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями, крім сидру та перрі (без
додання спирту), на кожний окремий,
зазначений у ліцензії електронний
контрольно-касовий апарат (книгу
обліку розрахункових операцій), що
знаходиться у місці торгівлі, і 250
гривень - на роздрібну торгівлю
тютюновими виробами на кожне місце
торгівлі.

Плата за ліцензії на право роздрібної
торгівлі алкогольними напоями і
тютюновими виробами справляється
щоквартально рівними частками і
зараховується до місцевих бюджетів
згідно з чинним законодавством.

Оскільки строк дії ліцензій на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюном становить лише один
рік, підлягає щоквартальній оплаті,
тому понесенні витрати не підпадають
під ознаки витрат передбачених пп. "ж" п.
138.10.6. ст. 138 Податкового кодексу
України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 вказаного
Закону передбачено, що платниками
єдиного внеску є роботодавці - фізичні
особи, які забезпечують себе роботою
самостійно, та фізичні особи, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону,
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон)
обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, враховуючи те, що за перевіряємий
період з 04.10.2011 по 31.12.2013, у ФОП ОСОБА_1 не
було заниження суми чистого
оподатковуваного доходу, база
нарахування єдиного внеску відсутня,
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, прийнято рішення №
від 02.04.2014 року про застосування
штрафних санкцій та вимогу №Ф-141-17 від
07.03.2014 р. за відсутності передбачених
законом підстав та при невірному
застосування норм законодавства.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Сумського окружного
адміністративного суду від 02.09.2014 року
по справі № 818/1868/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Охтирської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 02.09.2014р. по
справі № 818/1868/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М.