Справа № 2а-7893/10/0470
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/6599/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Калашнікової О.В.,

Конюшка К.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Дніпропетровської
митниці Міндоходів на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2012 року у справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю "Геліус
ЛТД" до Дніпропетровської митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в
Дніпропетровській області, за участю
прокуратури Дніпропетровської області
про скасування рішення та стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Геліус ЛТД"
звернулось до суду з позовом до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України в Дніпропетровській області
про скасування рішення про визнання
митної вартості товарів від 03.06.2010
№110000013/2010/151318/2 та стягнення з
Державного бюджету України надмірно
сплачену суму податку на додану
вартість на підставі рішення
Дніпропетровської митниці від 03.06.2010
№110000013/2010/151318/2 у розмірі 7 577,28 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
Дніпропетровською митницею
протиправно, на підставі хибного
висновку щодо заниження позивачем
митної вартості товарів, що ввозилися
на територію України, прийнято рішення
про визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів, у зв'язку з чим позивачеві
завдано збитків у вигляді надміру
сплаченого податку на додану вартість
у розмірі 7 577,28 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
липня 2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2012 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року скасовано; прийнято нову, якою
позов задоволено частково: скасовано
рішення Дніпропетровської митниці від
03.06.2010 №110000013/2010/151318/2 про визначення
митної вартості товарів; в іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
Дніпропетровська митниця,
правонаступником якої є
Дніпропетровська митниця Міндоходів,
із посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29.04.2009 між товариством з
обмеженою відповідальністю "Геліус
ЛТД" та компанією ILIM TRADING, Женева,
Швейцарія укладено контракт на
поставку товару №І.05.17403.049.

З метою здійснення митного оформлення
товару, ввезеного на виконання
контракту, позивачем до
Дніпропетровської митниці 03.06.2010
подано вантажну митну декларацію та
декларацію митної вартості, згідно з
якою митну вартість ввезеного товару
визначено за ціною угоди.

Посадовою особою митного органу у
графі декларації митної вартості "для
відміток митного органу" вчинено запис
про необхідність подання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість товарів, а саме: раніше
винесені рішення про визначення митної
вартості товарів.

03.06.2010 Дніпропетровською митницею
прийнято рішення про визначення митної
вартості товару №110000013/2010/151318/2,
відповідно до якого митну вартість
імпортованого товару визначено за
третім методом.

Вказуючи на протиправність рішення
митного органу про визначення митної
вартості товару, товариство з
обмеженою відповідальністю "Геліус
ЛТД" звернулось до суду із зазначеним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
правомірності рішення
Дніпропетровської митниці від 03.06.2010
№110000013/2010/151318/2 про визначення митної
вартості товару як такого, що прийнято
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що митним органом при
прийнятті рішення про визначення
митної вартості товару, не дотримано
встановлений законодавством
десятиденний строк, відведений
декларанту для надання додаткових
документів. Також судом апеляційної
інстанції вказано на відсутність
обґрунтування з боку митного органу
неможливості застосування попередніх
методів визначення митної вартості.
Крім того, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про достатність
поданих позивачем документів для
визначення митної вартості товару за
ціною угоди, у той час як митним органом
не доведено наявності у нього потреби
на витребування даних, що
підтверджують правильність визначення
декларантом митної вартості товару.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, вказує на
передчасність висновків як суду першої
інстанції, так і суду апеляційної
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 72
Митного кодексу України, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, митне оформлення
розпочинається після подання митному
органу митної декларації, а також усіх
необхідних для здійснення митного
контролю та оформлення документів,
відомостей щодо товарів і транспортних
засобів, які підлягають митному
оформленню.

Відповідно до частини першої статті 262
Митного кодексу України, митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що митне оформлення
ввезеного позивачем товару розпочато
шляхом подання вантажної митної
декларації від 03.06.2010 №110000013/2010/509027.

У той же час, копія зазначеної
вантажної митної декларації у
матеріалах справи відсутня.

Згідно з декларацією митної вартості
товару від 03.06.2010 №110000013/2010/509027
позивачем заявлено митну вартість та
метод визначення двох товарів - за
кодом у розмірі 17 691,00 доларів США
та за кодом у розмірі 6 281,14
доларів США.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
про визначення митної вартості товару
від 03.06.2010 №110000013/2010/151318/2
Дніпропетровською митницею визначено
митну вартість також двох товарів -
картону для плоских слоїв гофрокартону
"Крафтлайнер"-марка К-125 та картону для
плоских слоїв гофрокартону
"Крафтлайнер"-марка К-175, які згідно з
описом товару є відмінними за
показником щільності.

При цьому митну вартість зазначених
товарів визначено на різних рівнях:
картону марки К-125 - на рівні 0,74 доларів
США за одиницю; картону марки К-175 - на
рівні 0,64 доларів США.

У той же час, суди попередніх інстанцій
при розгляді переданого на вирішення
суду спору зазначеного не врахували та
розглянули правомірність рішення про
визначення митної вартості від 03.06.2010
№110000013/2010/151318/2 виключно в частині
визначення митної вартості у розмірі
0,74 доларів США, виходячи з того, що на
вказаному рівні визначено митну
вартість усього товару, що ввозився
позивачем згідно з ВМД від 03.06.2010
№110000013/2010/509027.

Крім того, судом першої інстанції у
мотивувальній частині судового
рішення зазначено, що митну вартість
ввезеного позивачем товару визначено
на рівні 0,53 доларів США, у той же час
зазначене не підтверджується
матеріалами справи, у тому числі даними
декларації митної вартості від 03.06.2010
№110000013/2010/509027, копія якої наявна в
матеріалах справи.

Так, судами попередніх інстанцій не
враховано, що товар, який ввозився
позивачем згідно з оскаржуваним
рішенням про визначення митної
вартості, - картон марки К-175 та картон
марки К-125, не є одним і тим самим
товаром і відрізняються за показниками
щільності, що зумовлює їх різну, у тому
числі митну, вартість.

Різні характеристики зазначеного
товару обумовлюють використання
митним органом і різних даних для
визначення митної вартості товару.

Також колегія суддів вказує на
помилковість позиції суду апеляційної
інстанції щодо недоведеності з боку
митного органу наявності у нього
підстав для витребування додаткових
документів.

Так, відповідно до пункту 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, чинною на момент
виникнення правовідносин, подання
митному органу рішення про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом), є обов'язком декларанта.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Геліус ЛТД" на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовувались позовні вимоги, до
позовної заяви додано, зокрема, рішення
Дніпропетровської митниці про
визначення митної вартості товарів від
07.04.2010 №110000013/2010/150661/12, яке також
приймалось за контрактом від 29.04.2009
№І.05.17403.049 та згідно з яким митним
органом визначено митну вартість
картону марки К-140 та марки К-175.

Також, судами попередніх інстанцій при
перевірці наявності у митного органу
обґрунтованого сумніву щодо
достовірності заявленої позивачем
митної вартості товару не надано
оцінки іншим доводам митного органу
щодо необхідності підтвердження
митної вартості додатковими
документами, які наведені у
запереченнях на позовну заяву.

Враховуючи викладене, зважаючи на
неповноту встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи,
а також виходячи з того, що обставини,
які суди вважали встановленими, не
відповідають матеріалам справи,
колегія суддів позбавлена можливості
перевірити правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права при розгляді
переданого на вирішення суду спору.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
липня 2011 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2012 року скасувати.

Справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Геліус
ЛТД" до Дніпропетровської митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в
Дніпропетровській області, за участю
прокуратури Дніпропетровської області
про скасування рішення та стягнення
коштів направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: