Справа № 21-518а14
Суддя: Кривенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючогоКривенка
В.В.,суддів:Гуменюка В.І., Григор'євої
Л.І., Гриціва М.І., Гусака М.Б.,
Коротких О.А., Кривенди О.В., Лященко Н.П.,
Маринченка В.Л., Охрімчук Л.І.,
Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,
Самсіна І.Л., Сеніна Ю.Л., Сімоненко В.М.,
Терлецького О.О., Яреми А.Г.,
-розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Дніпровському районі м. Херсона (далі
- управління ПФУ, ПФУ відповідно) про
визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
зобов'язати управління ПФУ провести
розрахунок і виплатити йому
компенсацію втрати частини доходу у
зв'язку з порушенням строків виплати
частини пенсії в період з грудня 2007
року по травень 2010 року включно, а також
виплатити компенсацію у зв'язку з
порушенням строків виплати зазначеної
вище компенсації починаючи з липня 2010
року.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив,
що Херсонський окружний
адміністративний суд рішенням від 22
серпня 2008 року, яке набрало законної
сили, зобов'язав управління ПФУ
здійснити йому перерахунок пенсії з
дня виникнення права на пенсію з
урахуванням його доходів за період із
січня 1995 року по грудень 1999 року
включно, оскільки при призначенні
пенсії управління ПФУ не врахувало
вибраний позивачем період страхового
стажу, у зв'язку з чим пенсія йому
виплачувалася частково. Отже, він має
право на одержання невиплаченої
частини пенсії (яка у червні 2010 року
управлінням ПФУ виплачена однією
сумою) з нарахуванням компенсації
втрати частини доходів на підставі
частини другої статті 46 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин; далі - Закон № 1058-IV) та Закону
України від 19 жовтня 2000 року №
2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 2050-ІІІ).

Дніпровський районний суд міста
Херсона постановою від 13 грудня 2010 року
позов задовольнив частково: зобов'язав
управління ПФУ виконати розрахунок і
виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати частини пенсії в
період із грудня 2007 року по травень
2010 року включно. У задоволенні
решти позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний
суд постановою від 18 квітня 2012 року
постанову суду першої інстанції
скасував, у задоволенні позову
відмовив.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 17 червня 2014 року постанову
апеляційного суду залишив без змін.

Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
компенсація на підставі статті 2 Закону
№ 2050-ІІІ була б можливою, якби пенсія
була нарахована і не виплачена.
Ураховуючи те, що між позивачем та
органом ПФУ мав місце спір про право на
перерахунок пенсії, а отже, цей дохід
мав бути нарахований тільки після
ухвалення судом відповідного рішення,
а також те, що управління ПФУ не
порушило строків виконання такого
рішення, передбачених зазначеною
статтею Закону № 2050-ІІІ підстав для
виплати позивачу компенсації втрати
частини доходів немає.

У заяві про перегляд судових рішень
Верховним Судом України
ОСОБА_1, посилаючись на неоднакове
застосування касаційними судами одних
і тих самих норм матеріального права,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 17 червня 2014 року та
ухвалити нове рішення - про задоволення
позову.

На обґрунтування заяви додано рішення
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 лютого 2012 року, у якому цей
суд визнав право застрахованої особи
на компенсацію втрати частини доходів
у зв'язку з несвоєчасним отриманням
щомісячних страхових виплат,
донарахованих і виплачених на підставі
рішення суду.

Перевіривши наведені у заяві доводи,
колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах і Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України дійшла висновку про
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції статті 46 Закону №
1058-IV, статті 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок), при
вирішенні питання щодо наявності
підстав для відшкодування особі втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати у випадку
донарахування та стягнення таких
доходів за рішенням суду.

Усуваючи розбіжності у застосуванні
касаційним судом зазначених норм
матеріального права, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах і Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України
виходить із такого.

Частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV,
яка регламентує виплату пенсій за
минулий час, передбачено, що нараховані
суми пенсії, не отримані з вини органу,
що призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів. При цьому компенсація
втрати частини пенсії у зв'язку з
порушенням строків її виплати
пенсіонерам здійснюється згідно із
законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням
компенсації громадянам втрати частини
доходів у випадку порушення
встановлених строків їх виплати,
врегульовані Законом № 2050-ІІІ та
Порядком, затвердженим Кабінетом
Міністрів України для реалізації
згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ
підприємства, установи і організації
всіх форм власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи),
така компенсація провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Під
доходами у цьому Законі слід розуміти
грошові доходи громадян, які вони
одержують на території України і які не
мають разового характеру: пенсії,
соціальні виплати, стипендії,
заробітна плата (грошове забезпечення)
та інші.

Із наведеного вбачається, що дія
зазначених нормативних актів
поширюється на підприємства, установи
та організації всіх форм власності і
господарювання та застосовується у
всіх випадках порушення встановлених
термінів виплати грошових доходів, у
тому числі з вини власника або
уповноваженого ним органу (особи), та
стосується усіх доходів, які одержують
громадяни в гривнях на території
України і не мають разового характеру
(пенсії, соціальні виплати, стипендія,
заробітна плата).

Основною умовою для виплати
громадянину передбаченої статтею 46
Закону № 1058-IV, статтею 2
Закону № 2050-ІІІ та Порядком
компенсації є порушення встановлених
строків виплати нарахованих доходів (у
тому числі пенсії). При цьому
компенсація за порушення строків
виплати такого доходу проводиться
незалежно від порядку і підстав його
нарахування: самим підприємством,
установою чи організацією (у
цій справі - органом ПФУ) добровільно чи
на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку
дійшла колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України у постанові від 7 листопада 2012
року № 6-131цс12.

Отже, висновок суду касаційної
інстанції у справі, що розглядається,
не ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права, тому ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 17 червня 2014 року відповідно до
частини другої статті 243 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягає скасуванню, а
справа - направленню на новий
касаційний розгляд.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Судової палати
в адміністративних справах і Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 17 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий касаційний
розгляд.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає, крім випадку, встановленого
пунктом 2 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
В.В. КривенкоСудді:
В.І. Гуменюк Л.І.
Григор'єва М.І.
Гриців М.Б. Гусак
О.А. Коротких
О.В. Кривенда
Н.П. Лященко
В.Л. Маринченко
Л.І. Охрімчук П.В.
Панталієнко
О.Б. Прокопенко І.Л.
Самсін Ю.Л.
Сенін В.М. Сімоненко
О.О. Терлецький
А.Г. Ярема