Справа № 826/13005/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 жовтня 2014 року за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Нікопольське комунальне
підприємство «Нікопольтеплоенерго»,
Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», Дочірня компанія
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» про визнання протиправною та
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 вересня 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив: визнання протиправною та
скасування вимоги Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області від 22.08.2014 №
02.14/16032.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 жовтня 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції - зміні, виходячи
з наступного.

Як свідчать матеріали справи, в
провадженні Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області перебуває
зведене виконавче провадження ВП 32620389
про стягнення заборгованості з НКП
«Нікопольтеплоенерго».

Постановою державного виконавця від 14
лютого 2013 року накладено арешт на
кошти, що містяться на рахунках,
зокрема, Нікопольської філії
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
рахунки № 8752, 8001, МФО 305114,
та належать боржнику НКП
«Нікопольтеплоенерго».

Вимогою державного виконавця від 22.08.2014
№ 02.14/16032 зобов'язано позивача усунути
порушення законодавства про виконавче
провадження шляхом перерахування за
рахунок власних коштів ПАТ
«Укрсоцбанк» сум помилкових переказів
з рахунку НКП «Нікопольтеплоенерго» №
3216 за період з 03 лютого 2014 року по
11 березня 2014 року за наступними
реквізитами: Головне управління
юстиції у Дніпропетровській області,
депозитний рахунок № 0743, ГУДКУ у
Дніпропетровській області, , МФО 805012.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
виконавчого органу та з метою їх
відновлення ПАТ «Укрсоцбанк»
звернулось за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що державний виконавець,
зобов'язуючи позивача вимогою від
22.08.2014 № 02.14/16032 усунути порушення
законодавства про виконавче
провадження, а саме шляхом
перерахування відділу за рахунок
власних коштів ПАТ «Укрсоцбанк» сум
помилкових переказів з рахунку НКП
«Нікопольтеплоенерго» за період з
03.02.2014 по 11.03.2014, діяв в межах наданих
йому повноважень та в порядку,
визначеному чинним законодавством.

Проте, колегія суддів не погоджується в
повній мірі з висновком суду першої
інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України.

Відповідно до частини четвертої статті
82 Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Частиною третьою статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що відповідачем у справах
з приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3
Закону України «Про державну виконавчу
службу» органами державної виконавчої
служби є:

- Департамент державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, до складу якого
входить відділ примусового виконання
рішень;

- управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень;

- районні, районні у містах, міські
(міст обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної
виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби: відділи
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
підрозділи примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції в АРК, головні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не є органами
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їх участі як
сторони в адміністративному процесі.

З огляду на наведене, в разі подання
позовних заяв до структурних
підрозділів органів державної
виконавчої служби судам першої
інстанції згідно з вимогами статті 52
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно здійснювати заміну
первинного відповідача на належного -
відповідний орган державної
виконавчої служби, або ж, якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, залучати цю особу як другого
відповідача.

З урахуванням викладеного, після
детального з'ясування обставин справи
та аналізу законодавчих норм, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що оскільки судом першої
інстанції заміну відповідача
здійснено не було, і другого
відповідача не залучено, а суд судова
колегія на стадії апеляційного
розгляду не вправі здійснювати таку
заміну, виникають підстави для
відмовив позивачу в задоволенні
позовних вимог до зазначеного ним
відповідача - структурного підрозділу
органу державної виконавчої служби.

Аналогічна позиція висловлена Вищим
адміністративним судом України,
зокрема в ухвалах від 19.09.2014 (справа
№К/9991/75533/12) та від 13.11.2014 (справа
№К/800/53816/13), а також, в постанові пленуму
від 13.12.2010 №3.

Крім цього, відповідно до постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13.12.2010 №3, судам необхідно
мати на увазі, що в цій категорії справ
відповідачами можуть бути лише
перераховані органи державної
виконавчої служби у зв'язку з тим, що
структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби: відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
відділи примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не визначені
Законом України «Про державну
виконавчу службу» ( 202/98-ВР) як
самостійні органи державної
виконавчої служби, що виключає
можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Окремо, судова колегія вважає за
необхідне звернути увагу на
встановлені в ході апеляційного
розгляду обставини.

Так, 05 грудня 2014 року для всебічного,
об'єктивного розгляду
адміністративної справи, з'ясування
обставин, що мають значення для
вирішення адміністративної справи, суд
дійшов до висновку про необхідність
витребування від Державної фіскальної
служби України додаткових відомостей
згідно відповіді №575099 Державної
податкової служби України, що
надіслане 18.01.2013, 12:04:24, а саме,
перевірити відомості, що містяться у
зазначеній відповіді та підтвердити,
або спростувати наявну інформацію у
ній стосовно відкритих рахунків у
філії АКБ «Укрсоцбанк» м. Нікополь,
Дніпропетровської області - боржника
КП «Нікопольтеплоенерго».

22 грудня 2014 року на адресу Київського
апеляційного адміністративного суду
надійшов лист Державною фіскальною
службою України від 17.12.2014
№9999/5/99-99-11-02-0316, згідно якого дані про
платників податків - юридичних осіб
рахунки, зазначені у судовому запиті,
закрито 22.11.2000, повідомлення про
закриття рахунків платником податків
НКП «Нікопольтеплоенерго» 03.01.2001
надано Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у
Дніпропетровській області.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Згідно з ст. 201 КАС України, підставами
для зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Таким чином, позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, ухвалене судом
рішення першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог є
правильним. Неправильне застосуванням
норм матеріального права, які не
призвели до невірного вирішення справи
і не є підставою для скасування
судового рішення, проте є підставою для
його зміни.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк» -
задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 жовтня 2014 року
щодо підстав відмови в задоволенні
позову.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А.
Твердохліб

Головуючий суддя

Троян Н.М.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.