Справа № 2а-/0370/2664/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 р.
Справа № 131301/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 11
жовтня 2011 року в справі за позовом
Волинського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
командитного товариства «Імпульс» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2011 року Волинським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву Волинського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до командитного товариства
«Імпульс» про стягнення з відповідача
на користь держави в особі Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів в дохід
державного бюджету
адміністративно-господарські санкції
в сумі 6515,00 грн. та пеню в сумі 325,65 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій, на підставі ст. 20 Закону та
Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю відповідачу було нарахована до
сплати 6515,00 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пеню в сумі 325,65 грн., всього 6840,65 грн.,
що підтверджується розрахунком
вартості робочого місця, розміру
адміністративно-господарських санкцій
і пені, які належить сплатити КТ
«Імпульс».

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
вини відповідача у невиконанні
нормативу по працевлаштуванню
інвалідів у 2010 році немає, оскільки ним
вжито необхідних заходів по створенню
робочих місць та працевлаштуванню
інвалідів, створено таке робоче місце,
повідомлено про вільні вакансії
Нововолинський міський центр
зайнятості.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - Волинським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності, в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів
затвердженого Постановою КМУ від 26
вересня 2002 року № 1434 Фонд соціального
захисту інвалідів є урядовим органом
державного управління, який діє у
складі Міністерства праці та
соціальної політики України та
підпорядковується йому.

Основним завданням Фонду соціального
захисту інвалідів є контроль за
виконанням підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами і організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
установленого Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» Фонд соціального
захисту інвалідів має право проводити
перевірку підприємств щодо реєстрації,
подання ними звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені, цільового використання наданих
Фондом коштів. Суми
адміністративно-господарських санкцій
використовуються на фінансування
заходів щодо соціальної, трудової,
фізкультурно-спортивної та
професійної реабілітації інвалідів. В
зв'язку з цим, порушення відповідачем
вимог чинного законодавства зачіпає
інтереси держави у сфері соціального
захисту інвалідів та завдає
матеріальної шкоди Фонду соціального
захисту інвалідів, який є органом,
уповноваженим державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першої цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 вказаного Закону
передбачено, що підприємства, установи,
організації, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша
, ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 Закону, щороку
до 15 квітня року, що настає за роком, в
якому відбулося порушення нормативу
місць для працевлаштування інвалідів,
згідно Порядку сплати підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 31 січня
2007 року № 70, сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, яка використовує найману
працю, за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною 1 ст. 18 Закону та п. 10 Положення
про робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 травня 1995 року
№ 314, передбачено, що працевлаштування
інвалідів здійснюється органами
Міністерства праці України,
Міністерства соціального захисту
населення України, місцевими радами,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК.

Відповідно до пункту 5 вищезгаданого
Положення підприємства інформують
центри зайнятості, місцеві органи
соціального захисту населення та
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 зазначеного Положення також
передбачено, що підприємства, зокрема,
інформують державну службу зайнятості
та місцеві органи соціального захисту
населення про вільні робочі місця та
вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інвалідів.

Згідно пункту 2 Порядку, обчислення
суми адміністративно-господарських
санкцій проводиться роботодавцями
самостійно згідно з Інструкцією щодо
заповнення форми № 10 ПІ (річна) «Звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів», затвердженою наказом
Мінпраці України 10 лютого 2007 року № 42.
Вищевказаний звіт подається
роботодавцями щороку до 01 березня
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів, в яких вони зареєстровані.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема зі звіту форми № 10-ПІ,
середньооблікова чисельність
працюючих за 2010 рік у відповідача
фактично складала 10 чоловік, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність складала 0 чоловік.

Відповідно до вимог вищевказаного
закону, норматив для працевлаштування
відповідачем інвалідів складає 1 особа,
який відповідачем не виконаний,
оскільки, згідно ч. 5 ст. 19 Закону,
виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Згідно листа Нововолинського міського
центру зайнятості № 1330/04-2 від 10 жовтня
2011 року вбачається, що протягом 2010 році
на обліку в центрі зайнятості
перебувало 146 інвалідів.

Командитне товариство «Імпульс» у 2010
році подавало звіти за формою З-ПН «Про
наявність вакансій», щодо наявності
вільних робочих місць, а саме
прибиральника службових приміщень, для
працевлаштування осіб з інвалідністю
станом на 03 лютого 2010 року, 02 березня 2010
року, 05 квітня 2010 року, 16 квітня 2010 року,
25 червня 2010 року, 30 липня 2010 року, 30
серпня 2010 року, 30 вересня 2010 року, 29
жовтня 2010 року, 30 листопада 2010 року та 30
грудня 2010 року до Нововолинського
міського центру зайнятості. Було
направлено шість громадян з числа
інвалідів, причиною відмови цих осіб
від запропонованої вакансії є
віддаленість місця знаходження
підприємства від їхнього місця
проживання. Відмови роботодавця в
працевлаштуванні громадян на цю
вакансію не було.

Отже, встановлено факт невиконання
відповідачем нормативу по
працевлаштуванню інвалідів у 2010 році,
однак суд вважає, що вини відповідача в
цьому немає, оскільки він вживав
необхідних заходів по створенню
робочих місць та працевлаштуванню
інвалідів, створив таке робоче місце,
повідомив про вільні вакансії
Нововолинський міський центр
зайнятості, тобто командитним
товариством «Імпульс» виконано вимоги,
щодо створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Роботодавець вжив всіх необхідних
заходів для недопущення порушення, а
факт не працевлаштування інвалідів у
рахунок нормативів робочих місць для
даної категорії громадян, у зв`язку з їх
відсутністю, не може слугувати
підставою для накладення
адміністративно-господарських санкцій
та нарахуванню пені, оскільки
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування», а є заходом впливу до
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення,
підставою для застосування якого є
наявність вини фізичної чи юридичної
особи.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції вірно зазначив, що вини
командитного товариства «Імпульс» по
невиконанню забезпечення
працевлаштування інвалідів за 2010 рік
немає, в його діях відсутні порушення
передбаченні ст.ст. 18,19,20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2011
року в справі № 2а-2664/11/0370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей