Справа № 824/2765/14-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2765/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

24 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка
Ю.П.

за участю секретаря судового
засідання: Швець А.І.

за участю представників сторін:

прокурора - Клименко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
прокуратури Чернівецької області на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 02 жовтня
2014 року у справі за адміністративним
позовом прокурора міста Чернівці до
Чернівецької міської ради, третя особа
- ОСОБА_2 про скасування рішення ,

В С Т А Н О В И В :

26.05.2010 року позивач - прокурор м.
Чернівці звернувся до Чернівецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Чернівецької міської ради, третя особа
- ОСОБА_2 про скасування рішення.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 02.10.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від
02.10.2014 року та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги.

18.12.2014 року на адресу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від третьої особи надійшла заява із
запереченнями на апеляційну скаргу, в
якій просить розглянути справу без її
участі.

19.12.2014 року на адресу суду від
відповідача надійшла заява з
клопотанням розглянути справу без
участі його представника.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги в повному обсязі, решта сторін в
судове засідання не з'явились, хоча
вони були належним чином повідомлені
про дату час і місце судового
засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Чернівецька міська рада на підставі
дозволу на складання проекту
відведення - рішення 30 сесії міської
ради 5 скликання від 17.07.2008 року та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 22.10.2009 року №181835
винесла рішення № 1266 від 30.03.2010 року
"Про надання громадянам земельних
ділянок в оренду та внесення змін в
раніше прийняті рішення".

Пунктом 12 додатку 4 рішення 50 сесії
Чернівецької міської ради 5 скликання
від 30.03.2010 року № 1266 "Про надання
громадянам земельних ділянок в оренду
та внесення змін в раніше прийняті
рішення" громадянці ОСОБА_2 затверджено
проект відведення та надано в оренду
строком на три роки для обслуговування
прибудови земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 0,0191 га.

23 квітня 2010 року прокуратурою міста
Чернівці було внесено протест на п. 12
додатку 4 рішення 50 сесії Чернівецької
міської ради 5 скликання від 30.03.2010 року
№ 1266 "Про надання громадянам земельних
ділянок в оренду та внесення змін в
раніше прийняті рішення" громадянці
ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 площею 0,0191 га.

06 травня 2010 року Чернівецька міська
рада прийняла рішення №1334 яким
відхилила протест прокурора м.
Чернівців від 23 квітня 2010 року.

На думку позивача такі дії
Чернівецької міської ради є
протиправними, що стало причиною
звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Земельного кодексу
України, Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", прийшов до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно п. 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

У відповідності до ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад та
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст. 26 Закону України „Про
місцеве самоврядування" виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 5 Закону України
«Про основи містобудування» визначена
необхідність врахування громадських
інтересів при плануванні і забудові
територій, участь громадян, об'єднань
громадян в обговоренні містобудівної
документації, проектів окремих
об'єктів містобудування. При
плануванні і забудові територій
населених пунктів врахування
громадських інтересів здійснюється
відповідно до ст.13 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
інших законодавчих актів.

Стаття 23 Закону України «Про
планування і забудову територій»
передбачає, що планування окремої
земельної ділянки, будівництво на ній
будинків і споруд власниками або
користувачами здійснюються з
урахуванням законних інтересів інших
власників або користувачів земельних
ділянок, будинків і споруд.

Відповідно до Державних санітарних
правил планування та забудови
населених пунктів, затвердженими
наказом МОЗ України від 19.06.1996 № 173,
дворові території мікрорайонів
повинні мати достатні розміри для
забезпечення різних видів відпочинку
та занять усіх груп населення.

Згідно матеріалів справи затверджено
проект відведення та надано в оренду
для обслуговування прибудови земельну
ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 площею 190 м2,
хоча дозвіл на прибудову житлового
будинку надано площею 50 м.кв. Таким
чином, надана в оренду земельна ділянка
не відповідає розмірам прибудови та в
матеріалах справи відсутні докази на
обгрунтування саме такого розміру
земельної ділянки для прибудови площею
50 м.кв.

Крім того, в матеріалах справи були
відсутні докази проведення
громадських слухань з даного питання
та належного сповіщення громадян про
такі слухання.

На вище вказані недоліки рішення було
звернуто увагу в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
27.08.2014 року, якою справу було направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що в даному
випадку не потрібно проводити
громадські слухання,

Висновки суду спростовуються ст.13
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" згідно якої
територіальна громада має право
проводити громадські слухання ,
порядок організації яких визначається
статутом територіальної громади.

Гл.2.7 Статуту територіальної громади
м.Чернівці, який затверджений рішенням
7 сесії міської ради ХХІУ скликання
26.12.2002 року №0115, визначено, що
громадськими слуханнями є зустрічі
членів територіальної громади з
міським головою, депутатами міської
ради під час яких, зокрема,
заслуховується інформація про
вирішення окремих питань, які
зачіпають інтереси всіх членів
територіальної громади або її окремих
частин, а також обговорюються та
вносяться пропозиції до проектів
рішень міської ради.

Вирішення питання про надання в оренду
земельної ділянки ОСОБА_2 зачіпає
інтереси мешканців багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1, тому мали
бути обговорені та внесені пропозиції
до відповідного проекту рішення
міської ради.

Міська рада, судячи з наданих суду
доказів, притримується позиції, щодо
того, що в випадку надання в оренду
спірної земельної ділянки, громадські
слухання не повинні проводитись,
громада не має повідомлятись, тому
відповідачем і не надано доказів
належного сповіщення громадян про
слухання та про проведення останніх. З
цього можна зробити висновок про те, що
громадські слухання не проводились і
мешканці будинку не повідомлялись.

Судом першої інстанції при розгляді
справи не взято до уваги, що
Чернівецька міська рада порушила
вимоги чинного земельного
законодавства, зокрема ст. 42 Земельного
кодексу України, оскільки надала в
користування земельну ділянку, що
безпосередньо примикає до
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1 та необхідна для його
обслуговування і забезпечення
нормального функціонування усіх
об'єктів та умов проживання населення, -
без будь-якого погодження з власниками
квартир, які є співвласниками
багатоквартирного будинку і
допоміжних приміщень.

Крім того, законодавством не
передбачено надання в оренду земельної
ділянки для обслуговування квартири в
багатоквартирному житловому будинку.

Поза увагою суду першої інстанції
залишилися і доводи суду касаційної
інстанції про те, що наказ Держкомзему,
Держкоммістобудування,
Держжитлокомунгоспу та Фонду
держмайна України від 05.05.96 р. № 31/30/53/396,
яким затверджено Положення про порядок
встановлення та закріплення меж
прибудинкових територій існуючого
житлового фонду та надання у спільне
користування або спільну сумісну
власність земельних ділянок для
спорудження житлових будинків втратив
чинність та не може використовуватись
для регулювання спірних відносин.

З огляду на вище викладене суд першої
інстанції передчасно дійшов висновку
про правомірність п. 12 додатку 4 рішення
50 сесії Чернівецької міської ради 5
скликання від 30.03.2010 року № 1266 "Про
надання громадянам земельних ділянок в
оренду та внесення змін в раніше
прийняті рішення" громадянці ОСОБА_2 по
АДРЕСА_1 площею 0,0191 га.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з матеріалами справи
відповідачем не було надано допустимих
доказів, які б підтверджували
правомірність оскаржуваного рішення
чи спростовували доводи позивача.

Частиною 2 ст. 14 КАС України
передбачено, що постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що рішення
відповідача є необгрунтованим та
протиправним.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки вказаним обставинам та зібраним
по справі доказам, не правильно
застосував норми матеріального права,
у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглянув справу.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.
4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції
вирішив скасувати її та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог, з підстав порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокуратури
Чернівецької області задовольнити
повністю .

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року скасувати .

Винести нову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 12 додатку 4 рішення 50 сесії
Чернівецької міської ради V скликання
від 30.03.2010 року № 1266 "Про надання
громадянам земельних ділянок в оренду
та внесення змін в раніше прийняті
рішення", яким затверджено проект
відведення та надання в оренду строком
на три роки для обслуговування
прибудови земельну ділянку по АДРЕСА_1
площею 0,0191 га ОСОБА_2.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.