Справа № 826/11421/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Єво-Профіт" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Єво-Профіт" до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Єво-Профіт"
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 26 лютого 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Єво-Профіт"
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби проведено
невиїзну позапланову документальну
перевірку ТОВ "Єво-Профіт" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ТОВ
"Скай Метр" за період липень-жовтень
місяці 2011 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 06 грудня
2012 року № 306/22-01/37146372.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.6 ст.198, п.201.4, 201.10 ст.201
Податкового Кодексу України, в
результаті чого ТОВ було занижено суму
податку на додану вартість, яка
підлягає сплаті до бюджету на суму 52
368,49 грн.

На підставі Акту перевірки Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26 лютого 2013
року № , яким визначено позивачу
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 65
460,61 грн., в тому числі застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 13
092,12 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
та вважаючи їх протиправними

Так, приймаючи рішення про відмову у
задоволені адміністративного позову,
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що господарські операції з
надання послуг між позивачем та
контрагентом ТОВ «Скай метр» фактично
не мали реального характеру, їх
виконання оформлено лише
документально без мети на реальне
настання правових наслідків.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п. 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Єво-Профіт» та ТОВ «Скай Метр»
укладено договір перевезення №1407/1 від
14 липня 2011 року, відповідно до умов
якого ТОВ «Скай Метр» (Перевізник) бере
на себе зобов'язання доставити
автомобільним транспортом довірений
йому ТОВ «Єво-Профіт» (Замовник) вантаж
(пісок річковий), а Замовник бере на
себе зобов'язання сплатити за
перевезення вантажу.

Так, на виконання вказаного договору
ТОВ «Скай Метр» у липні місяці 2011 року
було виписано ряд податкових
накладних, на підставі яких позивачем
було сформовано спірні суми
податкового кредиту з ПДВ у вказаний
період

На підтвердження виконання Договору
позивачем долучено до матеріалів
справи акти приймання-передачі
виконаних робіт (наданих послуг),
рахунки-фактури, видаткові накладні

Здійснення оплати на користь ТОВ «Скай
Метр» за вищевказаним Договором
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками з банку.

Крім того, на підтвердження фактів
реального виконання договору
позивачем було надано документи
подальшого руху товарів, які перевозив
ТОВ «Скай Метр», до третіх осіб разом із
договорами та іншими первинними
документами.

Так, судом першої інстанції взято до
уваги Акт Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
19 червня 2012 року № 1970/22-4/37000760 про
результати звірки ТОВ «Скай Метр» з
питань правильності обчислення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість за
період з 19 лютого 2010 року по 31 березня
2012 року, згідно з яким Товариство за
податковою адресою не знаходиться.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в
даному випадку належним доказом може
бути виключно вирок суду щодо даної
юридичної особи, який в матеріалах
справи відсутній.

З приводу посилань податкового органу
на те, що позивачем не подано до
перевірки товарно-транспортні
накладні, колегія суддів зазначає, що
позивач, згідно Договору перевезення №
1407/1 від 14 липня 2011 року перевезення, є
Замовником, а не Перевізником.

При цьому, пунктом 3 Договору
обумовлено лише два обов'язки
позивача, як Замовника за Договором, а
саме: - до прибуття автомобіля для
завантаження підготувати вантаж для
перевезення; - перевірити придатність
наданого транспорту (в тому числі
контейнера чи кузова) для забезпечення
фізичного збереження вантажу під час
перевезення та вимагати заміни
транспорту, якщо він не відповідає цим
умовам.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що позивачем на обґрунтування
реальності уколеного правочину було
долучено до матеріалів справи
необхідні первинні документи,
складання яких було обумовлено
Договором.

Крім того, в силу положень Податкового
кодексу України позивач не несе
відповідальність за дії чи
бездіяльність свого контрагента, у
тому числі, з приводу обставин
виконання укладених договорів.

З огляду на те, що матеріали справи
підтверджують реальність та
товарність господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Скай Метр" у період,
який перевірявся, колегія суддів
вважає, що позивач мав право на
формування податкового кредиту та
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування по операціях з
даним контрагентом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва від 26
лютого 2013 року № , яким визначено
позивачу суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
65 460,61 грн., в тому числі застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 13
092,12 грн. прийнято протиправно та
підлягає скасуванню.

Аналізуючи обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єво-Профіт", а тому
рішення суду підлягає скасуванню із
винесенням нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи, викладені в
апеляційній скарзі спростовують
висновки суду першої інстанції та
знайшли своє належне підтвердження в
суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають встановленим обставинам
по справі, допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Єво-Профіт" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 вересня 2013 року
скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Єво-Профіт" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві №
від 26 лютого 2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст постанови виготовлений
03.12.2014 року.

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Гром Л.М.

Міщук М.С.