Справа № 822/4237/14
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/4237/14

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

18 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07
листопада 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області, Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області про визнання протиправними,
скасування податкових
повідомлень-рішень та наказу ,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області,
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
10.06.2014 року № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 8500
грн., № про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1300,1 грн.,
№ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 487 грн. та
наказу №427 від 19.05.2014 року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07.11.2014 року
позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому від 10.06.2014 року №
щодо стягнення штрафних (фінансових
санкцій) в сумі 1300,1 грн., в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нову про
відмову в задоволенні позову. В
апеляційній скарзі податковий орган
зазначає, що за кожне не зберігання
фіскального звітного чеку
застосовується штрафна санкція у
розмірі 340 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу в якій
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову про
задоволення позову. В обґрунтування
поданої скарги апелянт вказує на те, що
податковим органом неправомірно
проведено перевірку суб'єкта
господарювання, а також безпідставно
нараховано штраф у сумі 8500 грн. за
зберігання алкогольного напою без
марки акцизного податку встановленого
зразка, оскільки, як зазначає позивач,
вказана марка відклеїлась та
знаходилась на полиці.

Сторони в судове засідання не з'явились
про дату, час та місце розгляду справи
були повідомлені завчасно та належним
чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ст. 197
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача не підлягає задоволенню, а
підлягає частковому задоволенню
апеляційна скарга відповідача, а
постанова суду першої інстанції
скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
працівниками відділу контролю за
проведенням розрахункових операцій ГУ
Міндоходів у Хмельницькій області
проведено фактичну перевірку
господарської одиниці - магазину, який
належать ФОП ОСОБА_2, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, з питань дотримання
вимог Податкового кодексу України,
Законів України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері громадського харчування та
послуг" від 06.07.95 року №265/95-ВР, "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" від 19.12.95 року,
№481/95-ВР та інших законодавчих актів.

За результатами перевірки складено акт
від 28.05.2014 року №0242/22/01/22//0135.

Перевіркою встановлено наступні
порушення:

- не забезпечено зберігання фіскальних
звітних чеків (Z-звітів) протягом
встановленого законодавством терміну
їх зберігання (3 роки), а саме: 2-звіт за
№0064, 2-звіт за №0065, 2-з віт за №0066 - не
збережені;

- порушено порядок ведення обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації і зберігання, а саме,
встановлено нестачу товарів на
загальну суму 139,55 грн.;

- не забезпечено відповідність
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, що зазначена в
денному Х-звіті, невідповідність
становить 4,45 грн.;

- порушено порядок використання
торгового патенту, а саме, не
забезпечено розміщення оригіналу або
нотаріально засвідченої копії
торгового патенту на видному для
огляду місці;

- встановлено факт зберігання
алкогольного напою - вино „Каберне",
0,75л., із вмістом спирту 9,5-13 %об.,
виробництва ТОВ „КД Коктебель" в
кількості 1 шт. без марки акцизного
податку встановленого зразка. Як
свідчать фотоматеріали, надані до акту
фактичної перевірки, будь-які відбитки
клею на пляшці вина "Каберне", які б
свідчили про прикріплення марки
акцизного податку до алкогольного
напою, відсутні.

За наслідками розгляду акту перевірки
ДПІ у м. Хмельницькому ГУ Міндоходів у
Хмельницькій області податковим
повідомленням-рішенням від 28.05.2014
№ застосовані до ФОП ОСОБА_2
штрафні (фінансові) санкції у сумі 1300,1
грн., у тому числі 1020,0 грн. (340,0 грн.х3) за
не зберігання трьох фіскальних звітних
чеків в книзі обліку розрахункових
операцій - двадцять неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; 1 грн. за не
забезпечення відповідності готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових
операцій-вчинене вперше - 1 грн., 279,10 грн.
(139,55 грн.х2) за здійснення реалізації
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку; податковим
повідомленням-рішенням ДПІ у м.
Хмельницькому ГУ Міндоходів у
Хмельницькій області від 28.05.2014 №
застосовано до підприємця штрафну
(фінансову) санкцію у сумі 487 грн. за
порушення порядку використання
торгового патенту; податковим
повідомленням-рішенням ДПІ у м.
Хмельницькому ГУ Міндоходів у
Хмельницькій області від 10.06.2014 №
застосовано до підприємця фінансову
санкцію у сумі 8500 грн. за реалізацію
алкогольних напоїв без марок акцизного
податку встановленого зразку.

Задовольняючи позовні вимоги частково
суд першої інстанції зазначив про
протиправність податкового
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року, яким позивачу визначено штраф у
розмірі 1300,1 грн., а також відмовив у
задоволенні позовних вимог про
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 10.06.2014
року та від 10.06.2014 року з огляду на
правомірність їх прийняття та відмовив
у задоволенні позовної вимоги про
скасування наказу про проведення
перевірки, так як позивач сам допустив
посадових осіб до проведення
перевірки.

Суд апеляційної інстанції частково
погоджується з рішенням суду першої
інстанції враховуючи такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

19.05.2014 року в.о. начальника Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області, з урахуванням п.п.20.1.10. п.20.1,
ст.20, п.75.1. ст.75, п.п.80.2.2, п.п.80.2.5., п.80.2 ст.80
ПК України, видано наказ №427 про
проведення фактичної перевірки СГ -
фізичної особи ОСОБА_2

Підставою для прийняття оскаржуваного
наказу слугував лист начальника
відділу внутрішньої безпеки ГУ
Міндоходів у Хмельницькій області від
11.02.2014 р. №РК126.

Суд апеляційної інстанції не бере до
уваги твердження позивача стосовно
правомірності проведення перевірки та
прийняття оскаржуваного наказу.

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України (далі - ПК)
органи державної податкової служби
мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Відповідно до ст. 75 ПК органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
органом державної податкової служби
щодо дотримання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки,
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому
числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами).

Згідно з п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК фактична
перевірка може проводитися на підставі
рішення керівника органу податкової
служби, оформленого наказом, копія
якого вручається платнику податків або
його уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин, зокрема отримання в
установленому законодавством порядку
інформації про порушення вимог
законодавства в частині виробництва,
обліку, зберігання та транспортування
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів та цільового
використання спирту платниками
податків, а також здійснення функцій,
визначених законодавством у сфері
виробництва і обігу спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК посадові
особи органу державної податкової
служби мають право приступити до
проведення документальної виїзної
перевірки, фактичної перевірки за
наявності підстав для їх проведення,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення або надіслання у випадках,
визначених цим Кодексом, таких
документів: направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування органу
державної податкової служби, реквізити
наказу про проведення відповідної
перевірки, найменування та реквізити
суб'єкта (об'єкта), перевірка якого
проводиться (прізвище, ім'я, по батькові
фізичної особи - платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника органу
державної податкової служби або його
заступника, що скріплений печаткою
органу державної податкової служби;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

Відтак, податковим законодавством
визначено підстави для не допуску
працівників податкового орану до
проведення перевірки.

Враховуючи викладені норми
законодавства, працівники податкового
органу проводячи фактичну перевірку
підприємця діяли у межах наданих
повноважень, що підтверджується
матеріалами справи, зокрема наказом
про проведення фактичної перевірки №427
від 19.05.2014 року, направленнями на
проведення фактичної перевірки №599, 600
від 19.05.2014 року.

Отже, у разі невиконання працівником
податкового органу вимог податкового
законодавства платник податків має
право не допустити працівника до
проведення цієї перевірки.

Однак, у будь-якому разі власне
недотримання податковим органом вимог
законодавства під час проведення
перевірки платника не звільняє
останнього від передбаченої чинним
законодавством відповідальності за
допущені ним порушення вимог
податкового та іншого законодавства.

Перевищення податковим органом своєї
компетенції тягне за собою
застосування до посадових осіб цього
суб'єкта владних повноважень
відповідних заходів примусу в розрізі
адміністративної, кримінальної
відповідальності тощо, однак жодним
чином не звільняє платника від
обов'язку сплати податкових
зобов'язань та штрафних санкцій у
необхідному розмірі відповідно до
чинного законодавства України. Отже,
навіть виявлені факти порушення
процедури проведення спірної
перевірки (у разі їх наявності) не мають
обов'язковим наслідком недійсність
рішення податкового органу, прийнятих
за результатами цієї перевірки.

Таким чином, колегією суддів
встановлено, що відповідач діяв у межах
реалізації податковим органом своїх
повноважень та у спосіб, передбачений
чинним законодавством, а отже судом
першої інстанції правомірно
відмовлено в задоволенні позовної
вимоги про визнання протиправним та
скасування наказу про проведення
перевірки.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в задоволені позовних вимог
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року, яким до позивача застосовано
штраф у розмірі 487 грн. за порушення п.п.
267.6.1, п.п. 267.6.2, п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267
Податкового кодексу України.

Вказану санкцію до позивача
застосовано у зв'язку з не
забезпеченням розміщення оригіналу
або нотаріально засвідченої копії
торгового патенту на видному для
огляду місці.

Згідно з п.п. 267.6.1., п.п. 267.6.2, п.п. 267.6.3 п.
267.6 ст. 267 Податкового кодексу України
оригінал торгового патенту повинен
бути розміщений: на фронтальній
вітрині магазину, а за її відсутності -
біля реєстратора розрахункових
операцій; на фронтальній вітрині малої
архітектурної форми; на табличці в
автомагазинах, на розвозках та інших
видах пересувної торговельної мережі,
а також на лотках, прилавках та інших
видах торговельних точок, відкритих у
відведених для торговельної
діяльності місцях; у пунктах обміну
іноземної валюти; у приміщеннях для
надання платних послуг, а також у
приміщеннях, в яких проводяться
розважальні ігри.

Торговий патент повинен бути відкритий
та доступний для огляду (п.п. 267.6.2, п. 267.6
ст. 267).

Для запобігання пошкодженню торгового
патенту (вигорання на сонці, псування
внаслідок затікання дощової води,
псування сторонніми особами тощо)
дозволяється розміщувати нотаріально
засвідчені копії торгових патентів у
визначених цією частиною місцях. При
цьому оригінал такого патенту повинен
зберігатися у відповідальної особи
суб'єкта господарювання або
відповідальної особи відокремленого
підрозділу, яка зобов'язана надавати
його для огляду уповноваженим законом
особам (п.п. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267).

За таких обставин, враховуючи те, що
позивач у суді першої інстанції
визнала вказане правопорушення та не
оскаржує податкове
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року до суду апеляційної інстанції,
тому судом першої інстанції правомірно
відмовлено в задоволенні вказаної
вимоги.

Згідно з податковим повідомленням
рішенням № від 10.06.2014 року до
позивача застосовано штрафні санкції у
розмірі 8500 грн., у зв'язку з порушенням
ст.11 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» та ст. 226 Податкового кодексу
України.

Згідно з частиною другою статті 11
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» маркування виноробної
продукції, у тому числі сидру і перрі
(без додання спирту), яка реалізується в
Україні, здійснюється таким чином: на
лицьовій стороні етикетки кожної
пляшки або самої пляшки (іншого посуду)
виноробної продукції, у тому числі
сидру і перрі (без додання спирту), яка
реалізується через торговельну мережу,
в доступній для споживача формі згідно
з чинним законодавством про мови
вказуються: назва держави;
найменування суб'єкта господарювання
та його місцезнаходження; знак для
товарів і послуг; назва продукції;
місткість посуду; вміст спирту (% об.);
вміст цукру (крім сухих вин,
шампанського, ігристого вина та
коньяку) (% мас.); позначення
нормативного документа (для продукції
вітчизняного виробництва, призначеної
для реалізації на території України);
наявність ароматизаторів, барвників
(при їх використанні).

Штриховий код повинен бути нанесений
на видиму сторону етикетки, або
контретикетки, або пляшки (іншого
посуду). Дата виготовлення продукції
повинна бути зазначена на видимій
стороні етикетки, або контретикетки,
або корка, або пляшки (іншого посуду).

Термін витримки для марочних вин та
позначення "Марочне", вік коньячних
спиртів для марочних коньяків і
коньяків спеціальних назв наводяться
на кольєретці.

На пляшках з колекційними винами та
коньяками наклеюються додаткові
ярлики із зазначенням "Колекційне
(колекційний), додатково витримане
(витриманий) в колекції ____ років".

На шийку пляшки з колекційним вином
наклеюється кольєретка із зазначенням
року урожаю винограду, з якого
виготовлене вино.

На етикетках пляшок з вином
контрольованих за походженням назв
обов'язковий напис "Вино
контрольованих за походженням назв", а
на контретикетках - схематичне
зображення території району, де
виготовлене вино, із позначенням
виноградних ділянок.

На пляшці з вермутом повинна бути
контретикетка або додаткова етикетка,
на якій наводяться дані про основний
склад компонентів напою і погоджені з
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
охорони здоров'я, рекомендації щодо
вживання напою.

На пляшки з усіма видами виноробної
продукції можуть наклеюватися
контретикетки, які містять додаткову
інформацію про напої.

Пунктами 20, 21, 22 Положення про
виготовлення, зберігання, продаж марок
акцизного податку та маркування
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, затверджених постановою КМУ
від 27.12.10 № 1251, у разі виробництва на
митній території України алкогольних
напоїв і тютюнових виробів чи ввезення
таких товарів на митну територію
України покупці марок зобов'язані
забезпечити їх маркування марками
встановленого зразка у такий спосіб,
щоб марка розривалася під час
відкупорювання (розкривання) товару.
Для прикріплення марок
використовується клей (дисперсійний,
дескрин тощо), який не дає змоги зняти
їх з виробів без пошкодження і
змивається у разі потреби в митті
пляшок для повторного їх використання.
Марки наклеюються на пляшку П- чи
Г-подібним способом через горловину.

Згідно з п. 228.9 ПК України
відповідальність за недодержання
порядку маркування, продажу
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, несплату чи несвоєчасну
сплату податку несуть виробники
(замовники), імпортери, продавці таких
товарів та їх посадові особи
відповідно до закону.

В силу вимог п.п. 14.1.107. ПК України
визначено, що марка акцизного податку,
це спеціальний знак для маркування
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, віднесений до документів
суворого обліку, який підтверджує
сплату акцизного податку, легальність
ввезення та реалізації на території
України цих виробів.

Згідно з п.п. 14.1.109. ПК України
маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, це наклеювання
марки акцизного податку на пляшку
(упаковку) алкогольного напою чи пачку
(упаковку) тютюнового виробу в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України щодо виробництва, зберігання
та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 226.1 ПК України передбачено, що у
разі виробництва на митній території
України алкогольних напоїв і тютюнових
виробів чи ввезення таких товарів на
митну територію України платники
податку зобов'язані забезпечити їх
маркування марками встановленого
зразка у такий спосіб, щоб марка
акцизного податку розривалася під час
відкупорювання (розкривання) товару.

Пунктом 226.2 статті 226 ПК України
визначено, що наявність наклеєної в
установленому порядку марки акцизного
податку встановленого зразка на пляшці
(упаковці) алкогольного напою та пачці
(упаковці) тютюнового виробу є однією з
умов для ввезення на митну територію
України і продажу таких товарів
споживачам, а також підтвердженням
сплати податку та легальності ввезення
товарів.

Відповідно до п. 226.3. ПК України
встановлено, що виготовлення,
зберігання, продаж марок акцизного
податку та маркування алкогольних
напоїв і тютюнових виробів
здійснюються відповідно до положення,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 12 Правил роздрібної торгівлі
алкогольними напоями, затверджених
постановою КМ України від 30.07.1996 р. № 854
"Про затвердження Правил роздрібної
торгівлі алкогольними напоями" також
передбачено, що зберігання та
реалізація алкогольних напоїв, крім
алкогольних напоїв з вмістом спирту
етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об'ємних
одиниць, вироблених в Україні,
дозволяється тільки за наявності марки
акцизного збору встановленого зразка
на пляшці або на іншій тарі згідно із
законодавством.

Ввезення на митну територію України,
зберігання, транспортування, прийняття
на комісію з метою продажу та продаж на
митній території України не маркованих
в установленому порядку алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
забороняються (п. 226.11. ПК України).

Відповідно до акту фактичної перевірки
перевіряючими встановлено факт
зберігання алкогольного напою, а саме
вино Коктебель «Каберне» 0,75 л із
вмістом спирту 9,5-13 % об без марки
акцизного податку.

Так, позивач стверджує, що марка
акцизного податку, яка була відсутня на
пляшці алкогольного напою (вино
«Каберне») відклеїлась в силу різних
причин, а тому відповідачем
безпідставно застосовано до позивача
штраф.

Втім суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами суду першої
інстанції, що наявні в матеріалах
справи фотоматеріали до акту перевірки
свідчать про відсутність будь-яких
відбитків кріплення марки акцизного
податку до алкогольного напою.

Суд не бере до уваги твердження
позивачки про необхідність проведення
експертизи, оскільки вона не може бути
проведена через те, що пляшка була
розбита під час проведення перевірки,
що унеможливлює проведення перевірки.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що
перевіряючі повинні були рахувати
пляшку «Каберне» як фальсифіковану, а
тому вона підлягала вилученню для
проведення відповідної перевірки,
зокрема експертизи.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» фальсифікація алкогольних
напоїв та тютюнових виробів - умисне, з
корисливою метою виготовлення
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів з порушенням технології чи з
неправомірним використанням знака для
товарів і послуг, чи копіюванням форми,
упаковки, зовнішнього оформлення, а так
само прямим відтворенням товару іншого
підприємця з самовільним
використанням його імені. Отже
враховуючи дане положення у
податкового органу не було підстав для
визначення вина «Каберне» як
фальсифікату.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» до суб'єктів
господарювання застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафів у
разі виробництва, зберігання,
транспортування, реалізації
фальсифікованих алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів; алкогольних напоїв
чи тютюнових виробів без марок
акцизного податку встановленого
зразка або з підробленими марками
акцизного податку - 200 відсотків
вартості товару, але не менше 8500
гривень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства України дійшов
висновку, що зазначений алкогольний
напій вважаюється як такий, що
немаркованими, а встановлені
податковим органом порушення та
накладення на позивача санкції
відповідно до оскаржуваного рішення
про застосування фінансових санкцій №
від 10.06.2014 року є правомірним, а
тому вимоги позивача в апеляційній
скарзі про скасування вказаного
податкового повідомлення-рішення є
безпідставними.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком про повне
скасування податкового повідомлення
рішення № від 10.06.2014 року, яким
позивачу визначено штраф у розмірі 1300, 1
грн., за порушення пунктів 9, 12, 13 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Так, підставами для винесення
вказаного рішення слугували висновки
акту перевірки про: не забезпечення
зберігання фіскальних звітних чеків
протягом встановленого законодавством
терміну їх зберігання, а саме Z №0064, Z №
0065, Z№0066 - не збережено; не забезпечення
відповідності сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків, сума
коштів, яка зазначена в денному Х-звіті,
невідповідність становить 4,45
грн.;порушення порядку ведення обліку
товарно-матеріальних цінностей за
місцем їх обліку, зберігання та
реалізації, а саме встановлена нестача
товарних цінностей на загальну суму 139,
55 грн.

Відтак, податкове повідомлення-рішення
№ включає в себе штрафні санкції
на загальну суму 1300,1 грн., у тому числі
за не зберігання трьох фіскальних
звітних чеків в книзі ОРО - двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян 1020,0 грн. (340,0 грн.х3); за не
забезпечення відповідності готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових
операцій-вчинене вперше - 1 грн.; за
здійснення реалізації товарів, які не
обліковані у встановленому порядку -
279,10 грн. (139,55 грн.х2).

В апеляційній скарзі відповідач
вказує, що у разі невиконання щоденного
фіскального звітного чеку на
реєстраторі розрахункових операцій до
суб'єкта господарювання
застосовуються фінансові санкції у
розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожний такий не
роздрукований чек.

Таким чином суд апеляційної інстанції
вважає, що податкове повідомлення
рішення № від 10.06.2014 року підлягає
скасуванню в частині застосування
штрафних санкцій у розмірі 1020 грн. за не
забезпечення зберігання 3-х фіскальних
звітних чеків протягом встановленого
законодавством терміну їх зберігання,
з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на РРО (за
виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки
і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4 статті 17 цього Закону
у разі невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для
висновку, що зазначена фінансова
санкція встановлена за порушення
суб'єктами підприємницької діяльності
вимоги закону щоденно друкувати
фіскальний звітний чек та зберігати
його в книзі обліку розрахункових
операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду
обов'язок щодня друкувати фіскальний
звітний чек, суб'єкт підприємницької
діяльності вчиняє продовжуване
порушення, а не зберігаючи цей чек у
книзі обліку розрахункових операцій -
триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61
Конституції України ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які
йдеться у пункті 4 статті 17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", відповідний орган державної
податкової служби України може
застосувати лише одну фінансову
санкцію у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від кількості
виявлених під час перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності, який
здійснює розрахункові операції за
товари (послуги), випадків невиконання
щоденного друку фіскального звітного
чеку та/або його незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій.

Вказана правова позиція також
висловлена у постанові Верховного Суду
України від 16.04. 2013 року у справі №21-89а13,
від 17.12.2013 року №21-442а13.

Разом з тим суд апеляційної інстанції
зауважує, що позивачем в
адміністративному позові та в
апеляційній скарзі не оскаржувались
штрафні санкції по податковому
повідомленню-рішенню № від 10.06.2014
року у розмірі 208, 1 грн., зокрема 1 грн. -
за не забезпечення відповідності
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій-вчинене вперше
та 279, 10 грн. за здійснення реалізації
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, також
застосування вказаних санкцій не було
предметом розгляду у суді першої
інстанції, та матеріали справи не
містять будь-яких доказів по вказаним
правопорушенням.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу на те, що наслідком
встановлення судом невідповідності
частини рішення суб'єкта владних
повноважень вимогам чинного
законодавства є визнання такого акта
частково протиправним, при умові, що цю
частину може бути ідентифіковано
(виокремлено, названо) та що без неї
оспорюваний акт в іншій частині
(частинах) не втрачає свою цілісність,
значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій в якійсь сумі.

Отже враховуючи те, що у даному випадку
можливо виокремити частину рішення,
яка прийнята з порушенням податкового
законодавства та частині рішення, яка
позивачем не оскаржуються, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року в частині застосування штрафних
санкцій на суму 1020 грн.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
скасування постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року в частині застосування штрафних
санкцій на суму 1020 грн., а врешті
позовних вимог - відмовити.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи встановлене порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про часткове задоволення позовних
вимог.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Отже позивачем при подані до суду
першої інстанції було сплачено 10%
розміру ставки судового збору, тобто
182,7 грн., інша сума не стягувалась у
зв'язку із задоволенням позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем
91,35 грн. судового збору.

Проте під час апеляційного розгляду
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, а тому позивачем
повинен бути сплачений судовий збір за
частину позовних вимог в задоволенні
яких відмовлено.

За таких обставин, відповідно до ст. 94
КАС України підлягає стягненню з
ОСОБА_2 2466,45 грн. не сплаченого судового
збору.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області,
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправними, скасування
податкових повідомлень-рішень та
наказу - скасувати, прийняти нову
постанову.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

1. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 10.06.2014 року в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу)
на суму 1020 грн., в іншій частині рішення
залишити без змін.

2. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

3. Стягнути з ОСОБА_2 2466,45 грн. не
сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.