Справа № 345/356/14-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 р.
Справа № 876/3985/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Гулида Р.
М., Матковська З. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Вайтєкаускаса Вітаутаса
Альгірдо на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 5
березня 2014 року у справі № 345/356/14-а за
позовом Вайтєкаускаса Вітаутаса
Альгірдо до Відділу Державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2014 року Вайтєкаускас Вітаутас
Альгірдо звернувся з адміністративним
позовом до Відділу Державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції,
яким просив визнати дії відділу ДВС
Калуського міськрайонного управління
юстиції в особі старшого державного
виконавця В. В. Поповича та в. о.
начальника міського відділу ДВС
Калуського міськрайонного управління
юстиції О. В. Данилишин, які проявилися
у винесенні та затвердженні 31 серпня 2012
року постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №25004576 з
примусового виконання постанови №3-2532
від 3 лютого 2011 року про стягнення з
позивача на користь держави 510 грн з
неналежної підстави - направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби, а також бездіяльність
відповідача, що проявилася в
ненаправленні позивачу оспорюваної
постанови - неправомірною; скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП №25004576 з примусового
виконання постанови №3-2532 від 3 лютого
2011 року про стягнення з позивача на
користь держави 510,00 грн. як винесену
без належної на те основи; зобов'язати
відповідача винести постанову про
закінчення виконавчого провадження ВП
№25004576 на основі п.6 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження».

Позов мотивує тим, що 14 січня 2014 року
він одержав від відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції пакет
документів, що містяться в справі
виконавчого провадження. Серед
документів знаходилася постанова №3-2532
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24
грудня 2010 року про стягнення з
Вайтєкаускаса Вітаутаса Альгірдо 510
грн штрафу, а також постанова, винесена
старшим державним виконавцем міського
відділу ДВС Калуського міськрайонного
управління юстиції В.В. Поповича про
закінчення виконавчого провадження
від 31 серпня 2012 року у виконавчому
провадженні №25004576. В постанові
міститься посилання на акт державного
виконавця та сам виконавчий документ,
що боржник працює в м.
Івано-Франківську по вул. Хіміків, 17/17
фірма «Едельвейс-7», а тому документ
слід направити у МВ ДВС
Івано-Франківського МУЮ. Тому,
керуючись пунктом 10 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
постановив закінчити виконавче
провадження. Вважає, що в даних
постановах йдеться не про нього, а про
особу з тотожними персональними даними
(прізвище, ім'я , по батькові, місце
проживання), але невірними даними про
місце роботи. Так як відповідач вчинив
зумисні дії з винесення та
затвердження невмотивованої,
незаконної і необґрунтованої
постанови про закриття виконавчого
провадження, а також бездіяльність
відповідача у вигляді неповідомлення
його про відкриття виконавчого
провадження позбавило його можливості
оскаржити вказані постанови.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 5
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
позивач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задоволити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що відомості про місце роботи є
визначальними для ідентифікації
боржника. Вказує, що судом не з'ясовано
причини з яких відповідачем закрито
виконавче провадження.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоч і були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
проведення судового засідання, що не
перешкоджає слухати справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з наступних
підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
24 грудня 2010 року Калуським
міськрайонний судом
Івано-Франківської області було
винесено постанову №3-2532/2010, відповідно
до якої Вайтєкаускаса Вітаутаса
Альгірдо визнано винним за статтею 122
частиною 3 КУпАП та призначено
стягнення 510 грн штрафу.

31 серпня 2012 року старшим державним
виконавцем міського відділу державної
виконавчої служби Калуського
міськрайонного управління юстиції В. В.
Попович винесена постанова про
закриття виконавчого провадження про
примусове виконання постанови №3-2532,
виданої 3 лютого 2011 року Калуським
міськрайонним судом про стягнення з
Вайтєкаускаса Вітаутаса Альгірдо на
користь держави 510 грн штрафу. Як
зазначено в цій постанові, відповідно
до акта державного виконавця та
виконавчого документа, боржник працює
в м. Івано-Франківську по вул. Хіміків,
17/17, фірма «Едельвейс-7», а тому документ
слід направити на виконання до МВ ДВС
Івано-Франківського МУЮ, а виконавче
провадження закінчити.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
дані про місце роботи боржника не є
визначальними для ідентифікації особи,
а є даними, які можуть сприяти
примусовому виконанню рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають положенню
статті 18 Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно з частиною 1 цієї статті у
виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

З аналізу вказаних законодавчих норм
зрозуміло, що такі дані як дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника
зазначаються у виконавчому документі
якщо вони відомі суду чи іншому органу,
що видав виконавчий документ та
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню.

Відтак зазначення таких даних не є
обов'язковим, а відбувається
диспозитивно, в залежності від
наявності цих даних та їх корисності
для ідентифікації стягувача та
боржника чи примусового виконання
рішення.

В силу їх необов'язковості,
незазначення таких відомостей чи їх
зазначення з помилками не може бути
причиною для скасування виконавчого
документа.

Відповідно до пункту 10 частини статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби.

Оскільки приймаючи оскаржену
постанову про закінчення виконавчого
провадження відповідач діяв в межах
повноважень наданих йому законом, з
дотриманням встановленої процедури,
оскаржена постанова відповідає
вимогам статті 18 Закону України «Про
виконавче провадження», а позивачем не
надано жодних доказів про незаконність
такої постанови, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для визнання дій
відповідача протиправними та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №25004576.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення -суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Вайтєкаускаса
Вітаутаса Альгірдо залишити без
задоволення, а постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 5
березня 2014 року у справі № 345/356/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді
Гулид Р. М.

Матковська З. М.