Справа № 569/16739/14-а
Суддя: Наумов С.В. С. В.
Дата ухвалення: 2014-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі:

головуючого судді Наумов С.В.,

при секретарі Литвинюк Л.Ш.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне про
визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського
міського суду із адміністративним
позовом про визнання протиправними дій
управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне та зобов'язання здійснити
певні дії.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1
зазначила, що перебуваючи на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Рівне вона отримує пенсію відповідно
до Закону України «Про державну
службу» в розмірі 90 % заробітної плати
державного службовця. 03.10.2014 року нею
було подано заяву до управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне з
проханням здійснити перерахунок
призначеної пенсії з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань. Листом від
09.10.2014 року №407/10 управлінням
Пенсійного фонду України в м. Рівне
було відмовлено в проведенні
перерахунку з посиланням на те, що
порядок та умови визначення розміру
заробітної плати для обчислення пенсій
державним службовцям визначено
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі
питання вдосконалення розмірів
заробітку для обчислення пенсії»,
відповідно до п. 5 якої форма довідки
про заробітну плату, що подається для
призначення (перерахунку) пенсії
державним службовцям, затверджується
правлінням Пенсійного фонду України за
погодженням з Міністерством
соціальної політики України. Установа,
яка видає довідку про для призначення
(перерахунку) пенсії при заповненні
колонки «Інші виплати» несе
відповідальність за достовірність та
обґрунтованість видачі довідки. Згідно
зі статтею 33 зазначеного Закону
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
доплати за ранг, надбавки за вислугу
років на державній службі, премій та
інших надбавок, відтак Відповідач
вважає, що матеріальна допомога на
оздоровлення, матеріальна допомога для
вирішення соціально-побутових питань
не входять в структуру складових
заробітної плати при обчисленні
пенсії.

Позивач вважає такі дії Відповідача
протиправними і такими, що грубо
порушують норми чинного законодавства.

Ухвалою Рівненського міського суду від
27.10.2014 року було відкрито провадження у
справі. Копія ухвали про відкриття
провадження разом з копією позовної
заяви та доданих до неї документів була
надіслана Відповідачу.

У встановлений законом строк від
Відповідача надійшли письмові
заперечення, з огляду яких він просить
відмовити в задоволені
адміністративного позову в повному
обсязі за безпідставністю позовних
вимог, вказує, що окремі виплати, які
вказані у довідці не входять до
складових заробітної плати для
обчислення пенсії згідно із ст. 33
Закону України «Про державну службу»,
суми матеріальної допомоги включені у
невірному розмірі.

В судовому засіданні Позивач
підтримала вимоги адміністративного
позову в повному обсязі, просила суд
задовольнити їх.

Представник Відповідача в судове
засіданні не з'явився з невідомих суду
причин, про дату та час розгляду справи
був повідомлений належним чином, суд
вважає за можливе розглянути справу за
його відсутності.

Заслухавши пояснення Позивача, повно і
всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності, на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
наявними в матеріалах справи доказами,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
до задоволення частково з огляду на
наступне.

По справі встановлено, що Позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Рівне та
отримує пенсію за віком згідно із
Законом України «Про державну службу»
в розмірі 90 % заробітної плати
державного службовця.

Відповідно до постанови КМУ від 31.05.2000
року №865 передбачено, що разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям
відповідно до рішень Кабінету
Міністрів України (після набрання
чинності Законом України від 16 січня 2003
р. N 432-IV ( 432-15 ) "Про внесення змін до
Закону України "Про державну службу"
заробітна плата для перерахунку пенсії
пенсіонерам, яким пенсія призначена з
дня набрання чинності Законом України
"Про державну службу", визначається в
такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент
перерахунку пенсії продовжують
працювати на посаді, з якої призначено
пенсію, - на підставі поданої довідки
про одержувану заробітну плату на
момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі
документів, поданих на час перерахунку,
виходячи із сум заробітної плати, яку
одержує працюючий державний
службовець на відповідній посаді, з
якої призначено (перераховано) пенсію,
на момент виникнення права на
перерахунок.

03.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась до
відповідача із заявою про
перерахування та виплату пенсії з
урахуванням фактично отриманих
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально - побутових у відповідності
до довідки встановленого зразка від
20.12.2013 року №11594/1716-05-29 про заробітну
плату державного службовця за
аналогічною її посадою. Листом від
09.10.2014 року №407/10 управління Пенсійного
фондом України в м. Рівне Позивачу
відмовило в проведенні перерахунку.

Громадяни, згідно зі ст. 46 Конституції
України, мають право на соціальний
захист, що гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Статтею 8 Конституції України
проголошено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. В силу ст. ст. 22, 64
Конституції України конституційні
права і свободи гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод. Конституційні права та
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до вимог статті 37 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ
«Про державну службу» на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховуються страхові внески
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування. За кожний повний
рік роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків заробітної плати.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 6 ст. 33 цього ж Закону
державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також матеріальна допомога
для вирішення соціально-побутових
питань.

За приписами частини 7 ст. 33 Закону
України „Про державну службу" умови
оплати праці державних службовців,
розміри їх посадових окладів, надбавок,
доплат і матеріальної допомоги
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року № 108/95 ВР
«Про оплату праці» встановлено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено структуру заробітної
плати, до якої входить: основна та
додаткова заробітна плата, а також
заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Відповідно п. 2.3.3 ст. 2 Інструкції по
статистиці заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від
13.01.2004р. № 5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 27.01.2004р.
за № 114/8713, матеріальна допомога, що має
систематичний характер, надана всім
або більшості працівників входить до
складу фонду оплати праці.

Отже, чинне законодавство як загальне,
так і спеціальне відносить до складу
заробітної плати також інші виплати.
При цьому слід врахувати, що надбавки,
запроваджені нормативно-правовими
актами, матеріальна допомога належать
до додаткових видів грошового
забезпечення й приймаються в
розрахунок при нарахуванні пенсії лише
особам, які отримували такі надбавки
під час перебування на державній
службі та були звільнені зі служби
після їх запровадження.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та матеріальна
допомога на вирішення
соціально-побутових питань входили до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про
пенсійне забезпечення» врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначає виплати (доходи), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії. Так, зокрема до такого доходу
(заробітної плати) враховуються: суми
виплат, отримуваних застрахованою
особою після набрання чинності цим
Законом, з яких згідно з цим Законом
були фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат:
матеріальна допомога на оздоровлення,
матеріальна допомога на вирішення
соціально-побутових питань, з яких були
фактично нараховані та сплачені
страхові внески або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
враховуються в заробіток (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, незалежно від того, чи входять
вони до структури заробітної плати.

Приймаючи до уваги судову практику
Верховного суду України в справах щодо
ідентичних правовідносин в тій
частині, що перевагу мають спеціальні
норми, що визначають виплати (доходи)
для обчислення пенсії, суд приходить до
висновку, що для вирішення спірних
правовідносин в справі підлягають
застосуванню саме такі спеціальні
норми, що визначають виплати
/доходи/для обчислення пенсії, зокрема
ст. 41 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та стаття 66 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», а не
положенням Законів України «Про
державну службу» та «Про оплату праці»,
які щодо спірних відносин є загальними.

Згідно п. п. 4, 23 ч. 1 Європейської
соціальної хартії від 03.05.1996 року,
ратифікованої Закону України «Про
ратифікацію Європейської соціальної
хартії (переглянутої)» № 137-V 14.09.2006 року
усі працівники мають право на
справедливу винагороду, яка
забезпечить достатній життєвий рівень
для них самих та їхніх сімей та кожна
особа похилого віку має право на
соціальний захист.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Управління Пенсійного фонду України як
територіальний представницький орган
Пенсійного фонду України зобов'язано
керуватися у своїй діяльності лише
виключно діючим законодавством
України в межах своїх повноважень.

Статтею 64 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу 11 Конституції
України право на соціальний захист
віднесено до основоположних прав і
свобод. Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням і
забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані (частина друга), при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина третя).
Скасування конституційних прав і
свобод - це їх офіційна (юридична або
фактична) ліквідація. Звуження змісту
та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням листа-відповіді та
заперечення проти адміністративного
позову Відповідачем не надано суду
жодних доказів стосовно правомірності
прийнятого ним рішення, яке полягає у
відмові здійснити перерахунок та
виплату пенсії із урахуванням довідки
встановленого зразка.

Відповідно до вимог статті 37 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ
«Про державну службу» передбачається,
що пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
від сум їх заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. За кожний повний рік
роботи понад 10 років на державній
службі пенсія збільшується на один
відсоток заробітку, але не більше 90
відсотків заробітної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачається, що адміністративний
позов може містити вимоги про
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії (п.2)

Ч. 5. ст. 105 КАС України встановлює, що
адміністративний позов суб'єкта
владних повноважень може містити інші
вимоги у випадках, встановлених
законом.

Ч. 2 ст. 162 КАС України надає суду
повноваження при вирішенні справи в
разі задоволення позову, а саме:
«визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності (п. 1); зобов'язання
відповідача вчинити певні дії (п. 2).

Таким чином, порушене право Позивача
підлягає захисту шляхом визнання
протиправними дій суб'єкта владних
повноважень з одночасним відновленням
права, шляхом зобов'язання Відповідача
провести перерахунок та виплату пенсії
починаючи із 03.10.2014, як того просить
ОСОБА_1, з урахуванням «інших виплат» -
матеріальної допомоги на вирішення
соціально побутових питань,
матеріальної допомоги на оздоровлення
відповідно до довідки ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
від 20.12.2013 року №11594/10/1716-05-29.

Згідно вимог частини другої статті 161
КАС України, при прийнятті постанови
суд враховує висновки, викладені у
постанові Верховного Суду України від
20 лютого 2012 року № 21-430а11.

Окрім того, позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині зобов'язання Відповідача
здійснити перерахунок та виплату
пенсії з включенням таких складових
заробітної плати, як посадовий оклад,
надбавка за спеціальне звання,
надбавка за вислугу років, надбавка за
високі досягнення у праці або
виконання особливо важливої роботи,
премії є безпідставним, оскільки з
відповіді управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне вбачається, що такі
складові вже враховані в заробітній
платі для обчислення пенсії при її
перерахунку у лютому 2008 року, а відтак,
право Позивача в цій частині не було
поруше.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 71, 158-163, 167, 186 КАС України
суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
щодо відмови в перерахунку та виплаті
пенсії ОСОБА_1 починаючи із 03.10.2014р. з
урахуванням матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
та матеріальної допомоги на
оздоровлення відповідно до довідки ДПІ
у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області від 20.12.2013 року
№11594/10/1716-05-29.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне здійснити
перерахунок та виплату пенсії
державного службовця ОСОБА_1 починаючи
із 03.10.2014р. з урахуванням матеріальної
допомоги на вирішення
соціально-побутових питань та
матеріальної допомоги на оздоровлення
відповідно до довідки ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
від 20.12.2013 року №11594/10/1716-05-29.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
здійснити перерахунок та виплату
пенсії з включенням таких складових
заробітної плати, як посадовий оклад,
надбавки за спеціальне звання,
надбавки за вислугу років, надбавки за
високі досягнення у праці або
виконання особливо важливої роботи,
премії відмовити за їх безпідставністю
та недоведеністю.

Судові витрати в сумі 73 (сімдесят три), 08
грн. стягнути з Державного Бюджету на
користь ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
заяву не було подано. Якщо була подана
апеляційна скарга судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя Рівненського міського суду

С.В. Наумов