Справа № 823/3015/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 823/3015/14
інстанції: Трофімова Л.В.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Саприкіної І.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Смілянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2014
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Смілянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду з позовом до
Смілянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправною
вимогу про сплату боргу від 18.08.2014 року
№Ф179 та її скасування, прийняту
Смілянською ОДПІ; зобов'язання
Смілянської ОДПІ припинити
нарахування єдиного соціального
внеску як особі, що перебуває на пенсії
за віком, та є фізичною
особою-підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково: скасовано вимогу
про сплату боргу від 18.08.2014 року №Ф179 у
сумі 3 754 (три тисячі сімсот п'ятдесят
чотири) грн. 57 коп. визнавши
протиправною; у задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з вказаною Постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати Постанову суду
першої інстанції. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що оскаржуване рішення
є необґрунтованим та прийнято з
порушенням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи з
11.02.1997 року ОСОБА_3 є фізичною
особою-підприємцем, про що свідчить
свідоцтво Серії НОМЕР_1 та отримує
пенсію за вислугою років (пенсійне
посвідчення Серії НОМЕР_2 від 30 серпня
2006 року).

Смілянською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області на підставі ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» сформовано
вимогу про сплату боргу від 18.08.2014 року
№ Ф-179, відповідно до якої позивачу
визначено суму боргу зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3754,57 грн.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
оскільки позивачу призначено пенсію за
вислугою років як військовослужбовець
за законом № 2262-ХІІ, то на нього не
розповсюджуються положення ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», і він
не звільнений від сплати єдиного
внеску.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що ОСОБА_3 є фізичною
особою - підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування, досяг
встановленого Законом №1788 пенсійного
віку, а тому на нього поширюються
положення ч.4 ст.4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» щодо
звільнення від сплати за себе єдиного
соціального внеску.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону.

Доводи апелянта про те, що до позивача
не може бути застосовано положення ч. 4
ст. 4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки його вихід на пенсію відбувся
за зниженим граничним віком на
пільгових умовах не беруться колегією
суддів до уваги з огляду на те, що
ОСОБА_3 є пенсіонером за вислугою років
в розумінні поняття «пенсіонер», яке
наведено у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України і деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» 07.07.2011
року №3609-VІ статтю 4 Закону України
08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування» доповнено частиною
четвертою, згідно з якою особи, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Вказані зміни відповідно до ч. 1 розділу
II Прикінцевих та перехідних положень
Закону України № 3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011 року, тому
нарахування сум щодо сплати єдиного
внеску позивачу є неправомірним, що
вірно встановлено судом першої
інстанції.

Більш того, положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску фізичних осіб-підприємців, які
мають статус пенсіонерів. Також,
законодавець зазначеною нормою не
виключає осіб, які є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах, тобто зазначений перелік
обставин є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 15.01.2014 року у справі
№К/9991/59628/12.

Відповідно до ч.7 ст.1 Закону України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07.07.2011
року № 3609-VI, ст.4 Закону №2464 доповнено
ч.4 згідно якої особи, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу і обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Враховуючи, що зміни відповідно до ч.1
розділу II Прикінцевих та перехідних
положень Закону №3609 набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011 року, тому
покладання на позивача (народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 і має вік понад 60 років)
обов'язку щодо сплати єдиного внеску,
починаючи з серпня 2011 року - є
неправомірним.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії відповідно до цього
Закону та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», призначається одна
пенсія за її вибором. При цьому різниця
між розміром пенсії, на який особа має
право відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», і розміром пенсії
із солідарної системи відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка визначається у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, фінансується за
рахунок коштів державного бюджету.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачу призначено
пенсію за вислугою років відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб». Судом враховано, що ОСОБА_3
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до
приписів ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року
№ 1788-XII досяг пенсійного віку та має
право виходу на пенсію за віком.

Проаналізувавши норми діючого
законодавства, судом встановлено, що
надання пільг щодо звільнення від
сплати єдиного внеску не залежить від
виду отримуваної пенсіонером пенсії
(за віком, по інвалідності, у разі
втрати годувальника чи за вислугу
років), визначальним критерієм надання
зазначених пільг є досягнення фізичною
особою - підприємцем пенсійного віку.
Таким чином, фізична особа -
підприємець, яка досягла пенсійного
віку, незалежно від виду пенсії, яку
отримує, має право на пільги,
встановлені ч.4 ст.4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги про зобов'язання
відповідача припинити нарахування
позивачу єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як особі, що
перебуває на пенсії за віком та обрала
спрощену систему оподаткування
задоволенню не підлягають з огляду на
те, що згідно з вимогами статей 2, 6 КАС
України в порядку адміністративного
судочинства захисту підлягають тільки
порушені права, а не ті, які можуть бути
порушені в майбутньому.

Виходячи зі змісту статті 5 КАС України
судом у конкретній справі вирішується
спір, предмет якого існує на час
розгляду справи. Отже, зобов'язання,
встановлені в резолютивній частині
рішення суду, не можуть поширюватись на
майбутнє. Таким чином, неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення пенсійних прав
позивача в майбутньому.

Вимоги апелянта про закриття
провадження у справі не підлягають
задоволенню, оскільки ні з матеріалів
справи, ні навіть з доводів апеляційної
скарги не вбачається підстав для цього,
виключний перелік яких встановлений
ст. 157 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Смілянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області -
залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 25.12.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
І.В. Саприкіна

Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Саприкіна І.В.

Сорочко Є.О.