Справа № 826/15316/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
«Інвестнафтопродукт» до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного Управління
Міністерства доходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Інвестнафтопродукт» (далі по тексту
також - позивач) з позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного Управління
Міністерства доходів у м. Києві (надалі
також - відповідач), в якому просило:
(протиправними) повністю: податкове
повідомлення - рішення від 24 червня 2014
ПРИБУТОК Приватних Підприємств, 11021000,
на суму два мільйони вісімдесят чотири
тисячі чотириста вісімдесят сім
гривень 00 коп. та податкове
повідомлення-рішення 24 червня 2014 р.
ВАРТІСТЬ із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг). 14010100. на суму
один мільйон шістсот двадцять три
тисячі сімсот одинадцять гривень 00 коп.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає задоволенню з огляду
Матеріалами справи підтверджено,
що відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.
За результатами перевірки
відповідачем складено акт перевірки
№1088/26-53-22-01-21/36404672 від 03.06.2014 року.
Перевіркою встановлено, що
Товариство з обмеженою
«Інвестнафтопродукт» порушено п. 138.2
пп. 138.10.2 п.138.10 ст.138, пп. 139.1.5 пп.139.1.9 п.139.1
ст. 139 Податкового кодексу України
№2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
позивачем занижено податок на прибуток
на загальну суму 2 003 088,00 грн. та пп.192.1.1
п.192.1 ст. 192, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4 201.6
ст.201 Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та
доповненнями, в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість на загальну суму 1 788 304,00 грн..
На підставі висновків акту
перевірки, відповідачем 24 червня 2014 р.
прийняті наступні податкові
За наслідками адміністративного
оскарження спірних податкових
повідомлень рішень, рішенням Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
результати розгляду первинної скарги
від 03.09.2014р. №8246/10/26-15-10-06-15, та рішенням
Фіскальної служби України від 29.09.2014р.
податкові повідомлення - рішення
Позивач категорично не
погоджуючись із правомірністю
податкових повідомлень - рішень
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва. В
обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що спірні рішення
прийняті відповідачем усупереч вимог
законів України, що відповідно завдає
шкоди охоронюваним законом правам та
Відповідач проти задоволення
позову заперечував та зазначав, що
позивачем здійснювались операції, без
мети реального настання правових
наслідків виключно, з метою заниження
об'єкту оподаткування шляхом штучного
формування податкового кредиту, для
несплати податку на додану вартість. З
огляду про що вважав, факт порушення
позивачем приписів п. 138.2 пп. 138.10.2 п.138.10
ст.138, пп. 139.1.5 пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139
Податкового кодексу України та пп. 192.1.1
п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, 198.3, 198,6 ст. 198, п. 201.4 201.6
ст.201 Податкового кодексу України
підтвердженим, стверджував про
правомірність винесених податкових
повідомлень - рішень від 26.06.2014 року
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, який,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.
Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21
Податкового кодексу України, посадові
особи контролюючих органів
зобов'язані, крім іншого: дотримуватися
Конституції України та діяти виключно
у відповідності з цим Кодексом та
іншими законами України, іншими
нормативними актами; забезпечувати
сумління виконання покладених н
контролюючі органи функцій; не
допускати порушень прав та
охоронюваний законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20
Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право,
зокрема, проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.
Як свідчать фактичні обставини
справи, предметом перевірки було
дослідження питань дотримання
законодавства позивачем за період з
01.01.2011 по 31.12.2013рр.
Фактичні обставини справи
свідчать, що у перевіряємому періоді,
позивач мав господарські
правовідносини з наступними
контрагентами: ТОВ «Барви-2007», ТОВ «Лек
- Ойл», ТОВ «Українська Нафтова Група»,
ТОВ «Торговий дім «Ветек», ПП «Адверса
Плюс», ТОВ «Укрінвестнафта».
Зі змісту акту перевірки
вбачається, що висновки відповідача
про порушення позивачем норм
законодавства при здійсненні
господарської діяльності ґрунтуються
виключно на інформації інших
податкових органів, відображених
- у акті ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві
від 27.11.2012р. № 1994/22-90/34967677 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Барви-2007» щодо
взаємовідносин з ТОВ «Проперті
Менеджмент» яким встановлено, що у
підприємства ТОВ «Барви-2007» відсутні
адміністративно-господарські
можливості на виконання господарських
зобов'язань по укладеним угодам та
відсутність фактичних дій, спрямованих
на виконання взятих на себе
зобов'язань, що в свою чергу, свідчить
про відсутність наміру створення
- у акті ДПІ у Печерському районі
м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від
10.01.2013р. № 14/22-2/34047083 про результати
невиїзної позапланової документальної
перевірки ТОВ «Лек- Ойл», яким
встановлено, що ТОВ «Лек Ойл»
здійснювало діяльність спрямовану на
здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам. Також, у ТОВ «Лек Ойл» відсутні
об'єкти оподаткування податком на
додану вартість та податком на
прибуток по операціях з продажу
підприємствам-покупцям;
- у акті Броварської ОДПІ
Міндоходів у Київській області від
10.09.2013р. №8/22-02/34424388 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Українська нафтова група» яким
встановлено, що ТОВ «Українська
нафтова група» здійснювало безтоварні
операції з продажу/придбання товарів
підприємствам-покупцям/постачальникам
, які в дійсності не
реалізовувалися/придбавалися
вказаними підприємствами, а лише
полягали в документальному їх
оформленні (шляхом складання
договорів, актів здачі-прийняття
робіт (надання послуг),
рахунків-фактур, видаткових
накладних, податкових накладних та
інших документів), з метою ухилення від
сплати податків та обов'язкових
- у акті ДПІ у Печерському районі
м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від
16.05.2014р. № 1394/26-55-22-13/38809821 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Торговий дім «Ветек» в
якому вказано, що було проведено
почеркознавче дослідження зразків
підпису директора вищевказаного
підприємства громадянина ОСОБА_2,
висновком експерта встановлено, що
підписи на реєстраційних документах
ТОВ «Торговий дім «Ветек» були
виконані не громадянином ОСОБА_2, а
Так, на підставі вказаних актів та
відповідно інформації, що в них
відображена, відповідач дійшов до
висновку про те, що господарські
операції позивача у перевіряємому
періоді здійснювались без мети
реального настання правових наслідків
виключно, з метою заниження об'єкту
оподаткування шляхом штучного
формування податкового кредиту, для
несплати податку на додану вартість та
встановлено порушення приписів п. 138.2
пп. 138.10.2 п.138.10 ст.138, пп. 139.1.5 пп.139.1.9 п.139.1
ст. 139 Податкового кодексу України та
пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, 198.3, 198,6 ст. 198,
п. 201.4 201.6 ст.201 Податкового кодексу
Суд критично ставиться до таких
доводів відповідача, з огляду про
Матеріалами справи встановлено,
що між ТОВ «Інвестнафтопродукт» та ТОВ
«Барви 2007» було укладено договір №
МО-Б-103/01-2 від 21.01.11р. на виконання якого
ТОВ «Барви 2007» продав, а
ТОВ«Інвестнафтопродукт» купив у
березні 2011р. наступні нафтопродукти: -
згідно видаткової накладної №РН-0000734
від 04 березня 2011 р. бензин А-92 на суму
видаткової накладної №РН-0000749 від 09
в т.ч. ПДВ 6819,17 грн., - згідно видаткової
накладної №РН-0000769 від 11 березня 2011 р.
бензин А-92 на суму 184058,40 грн., в т.ч. ПДВ
№РН-0000791 від 14 березня 2011 р. бензин А-92
виписано на вказані вище операції
податкову накладну від 31.03.2011р. №37
бензин А-92 на суму 781285,90 грн., в т.ч. ПДВ
130214,32 грн.; виписано на вказані вище
операції податкову накладну від
31.03.2011р. №37 бензин А-92 на суму 1000350 грн., в
т.ч. ПДВ 166725 грн.; згідно договору
березня 2011 року та акту приймання
передачі №РН 0000807 від 16 березня та
податкової накладної від 31.03.2011р. №38
дизпаливо на суму 608182,50 грн. в т.ч. ПДВ
101363,75 грн., - у квітні 2011 року згідно
видаткової накладної №РН-0001179 від 04
т.ч. ПДВ 7350 грн., - згідно видаткової
накладної №РН-0001257 від 14 квітня 2011р.
накладної №РН-0001293 від 22 квітня 2011 р.
бензин А-92 на суму 400431,60 грн., в т.ч. ПДВ
операції податкову накладну від
30.04.2011р. №32 бензин А-92 на суму 538372,74 грн.,
квітня 2011 року та акту приймання
передачі №РН 0001292 від 26 квітня 2011 р. та
податкової накладної від 30.04.2011р. №33
дизпаливо на суму 623400 грн. в т.ч. ПДВ 103900
Суд звертає увагу на те, що
висновки відповідача щодо
господарських правовідносин позивача
з ТОВ «Барви 2007», що ґрунтуються
виключно на підставі даних, викладених
у акті ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва ГУ Міндоходів у м. Києві від
27.11.2012р. № 1994/22-90/34967677 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Барви-2007» є такими, що не
узгоджуються з приписами чинного
законодавства та є передчасними.
Поряд з цим, щодо правовідносин
позивача з ТОВ «Лек-Ойл», судом
встановлено наступне.
Між ТОВ«Інвестнафтопродукт» та
ТОВ «Лек-Ойл» було укладено договір №
ЛО-51/10 від 04.11.2010р. на виконання якого
ТОВ «Лек-Ойл» продав, а
ТОВ«Інвестнафтопродукт» купив у
вересні 2011р. наступні нафтопродукти:
- згідно рахунку-фактури №СФ-0001042
від 20 вересня 2011 р. та
акту-приймання-передачі №0413 від 17
вересня 2011р. та податкової накладної
від 17 вересня 2011р. №154 дизпаливо на суму
поставлене у цистерні 72040488, що
підтверджується залізничною накладною
та актом приймання нафтопродуктів по
кількості від 19 вересня 2011р.,
- згідно рахунку-фактури №СФ-0000500
від 20 липня 2011 р. та
акту-приймання-передачі №0243 від 20
липня 2011р. та податкової накладної від
20 липня 2011р. №139 дизпаливо на суму 595244,40
цистерні 74055062, що підтверджується
залізничною накладною та актом
приймання нафтопродуктів по кількості
Отже висновок у акті перевірки
про фіктивність вказаних операцій є
передчасним, та суперечить приписам
цивільного законодавства.
Поряд з цим, суд звертає увагу на
те, що рішенням Господарського суду
міста Києва у справі №910/5807/14 від
26.06.2014р. за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Форт-Ойл»
до Товариства з обмеженою
«Інвестнафтопродукт» про стягнення 3 976
926,33 грн. за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
«Інвестнафтопродукт» Товариства з
обмеженою відповідальністю «Форт-Ойл»
про визнання договору поставки №
217-2009по від 25.11.2009 року недійсним, судом
встановлено, що правочин № 217-2009по від
25.11.2009 року спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочинів є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 Цивільного
кодексу України, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Щодо правовідносин позивача з ТОВ
«Українська Нафтова Група», судом
встановлено наступне.
Між ТОВ«Інвестнафтопродукт» та
ТОВ «Українська Нафтова Група» було
укладено договір № 31/12/10-02 від 31.12.2010р.,
на виконання якого ТОВ «Українська
Нафтова Група» продав, а
ТОВ«Інвестнафтопродукт» купив у
вересні 2011р. наступні нафтопродукти: -
згідно рахунку-фактури №СФ-0001332 від 21
вересня 2011 р. та видаткової накладної
№РН-0001270 від 21 вересня 2011р. та
податкової накладної від 21 вересня 2011р.
Отже висновок у акті перевірки
про фіктивність вказаних операцій є
передчасним, документально не
підтвердженим та не ґрунтується на
приписах законодавства.
Поряд з цим, судом встановлено, що
між ТОВ«Інвестнафтопродукт» та ТОВ
«Торговий дім «Ветек» було укладено
договір № 41-26/09/13 від 26.09.2013р., на
виконання якого ТОВ «Торговий дім
«Ветек» продав, а ТОВ
«Інвестнафтопродукт» купив у жовтні
2011р. наступні нафтопродукти: - згідно
видаткової накладної №602 від 20 жовтня
2013 р. бензин А-92-євро на суму 672796,66 грн., в
т.ч. ПДВ 112132,78грн., поставлене у цистерні
74236316, що підтверджується залізничною
накладною та актом №134 приймання
нафтопродуктів по кількості від 23
жовтня 2013р. на 52,342 т.; у листопаді 2011р.
згідно видаткової накладної №1170 від 01
листопада 2013 р. бензин А-92-євро на суму
663681,64 грн., в т.ч. ПДВ 110613,61грн.,
поставлене у цистерні 74250838, що
підтверджується залізничною накладною
та актом №140 приймання нафтопродуктів
по кількості від 04 листопада 2013р. на 52,494
т.; - згідно видаткової накладної №1276
від 02 листопада 2013 р. бензин А-92-євро на
поставлене у цистерні 72882913, що
підтверджується залізничною накладною
та актом №141 приймання нафтопродуктів
по кількості від 06 листопада 2013р. на 45.201
т., також оформлені відповідними
податковими накладними.
Як слідує зі змісту акту
перевірки, серед іншого податковий
орган дійшов до висновку про те, що
витрати з придбання послуг у листопаді
2011р. у ПП «Адверса Плюс» на загальну
суму 950 000 грн. (крім того ПДВ 190000 грн.)
01.11.2011р. та акту про надання послуг від
30.11.2011р. за послуги «По подготовке и
передане информации в периметре
специального расследования
проводимого Министерсгвом економики
развития и торговки Украины и
Межведомственной комиссией по
международной торговле» з тих причин,
що перевіряючим не було надано звіту,
який передбачено п.1.2 вказаного
договору, а також постановою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.12.2012р.ПП «Адверса Плюс»
Проте, в межах судового розгляду
справи встановлено, що переданий
згідно із вказаним договором та актом
про надання послуг від 30.11.2011р. звіт
існує у електронній формі (витяг з
нього у паперовій формі позивачем
надавався разом із запереченнями на
При цьому, суд звертає увагу на те,
що той факт, що постановою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.12.2012р. ПП «Адверса Плюс»
визнано банкрутом не має юридичного
значення до його господарських
правовідносин у 2011 році.
Також встановлено, що між
ТОВ«Інвестнафтопродукт» та ТОВ
«Укрінвестнафта» було укладено
договір № 06-23/1 від 23.06.09 на виконання
якого ТОВ «Укрінвестнафта» продав, а
ТОВ«Інвестнафтопродукт» купив у
червні 2011р. наступні нафтопродукти: -
червня 2011 р. та податкової накладної
від 01.06.2011року №1 бензин А-95 на суму
728481.60 грн. в т.ч. ПДВ 121413,60грн., - згідно
2011 р. та податкової накладної від
03.06.2011року №2 бензин А-92 на суму 634875 грн.
в т.ч. ПДВ 105812,50грн., - згідно видаткової
накладної №0606_1 від 6 червня 2011 р. та
податкової накладної від 06.06.2011року №3
бензин А-92 на суму 646875 грн., в т.ч. ПДВ
107812,50грн., - згідно видаткової
накладної №0607_1 від 7 червня 2011 р. га
податкової накладної від 07.06.2011року №4
бензин А-92 на суму 642625 грн. в т.ч. ПДВ
107104,17грн., - згідно видаткової
накладної №0608_1 від 8 червня 2011 р. та
податкової накладної від 08.06.2011року №5
бензин А-92 на суму 640250 грн. в т.ч. ПДВ
106708,33грн., - згідно видаткової
накладної №0610_1 від 10 червня 2013 р. та
податкової накладної від 10.06.2011року №7
бензин А-92 на суму 641000 грн., в т.ч. ПДВ
В аспекті викладеного, суд
звертає увагу на те, що згідно з п. 44.1 ст.
44 Податкового кодексу України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Водночас ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
З урахуванням викладеного, суд
зазначає, що для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України
№996-ХІV передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Як встановлено підпунктом 138.1.1 п.138.1
ст.138 Податкового Кодексу витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.
Поряд з цим, згідно з п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу Україні не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Водночас, відповідно до п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання у межах господарської
Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Проте, як вже було встановлено судом,
відповідач на підтвердження порушення
позивачем приписів податкового
законодавства покликався на висновки
актів про результати проведення
документальних позапланових перевірок
інших суб'єктів господарювання.
Суд критично ставиться до таких
доводів відповідача, з огляду про
Відповідно до п.83.1. статті 83
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України) для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є : • документи, визначені
цим Кодексом; • податкова інформація;
• експертні висновки; • судові
рішення; • інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
органи державної податкової служби.

Таким чином, інформація викладена у
актах перевірок чи актів про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагентів позивача з їх
контрагентами (з якими позивач не мав
господарських правовідносин) не носить
преюдиційного значення та не може бути
підставою для визначення
правомірності віднесення сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту в контексті статті
83 ПК України.

При цьому, суд звертає увагу на те,
що відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності і застосування
незалежно від відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності. Отже, в
даному разі для перевірки законності
здійснених донарахувань оспорюваних
сум податкових зобов'язань позивачеві,
дослідженню підлягають обставини щодо
реальності здійснення господарських
операцій та правильності формування
даних податкового обліку за наслідками
виконання цих операцій.

Так, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджет, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість та мас всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

За таких обставин із системного
аналізу норм чинного законодавства
слідує, що позивач не може нести
відповідальності за
фінансово-господарську діяльність
своїх контрагентів, відповідно і
застосування санкції за порушення
останніми податкового чи іншого
законодавства України до позивача є
недопустимим в силу закону.

Крім того, суд приймає до уваги
той факт, що акт перевірки не містить
зауважень щодо порушення позивачем
вимог законодавства до складу, форми,
реквізитів зазначених первинних
бухгалтерських документів.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, прийшов до висновку про
протиправність податкових
повідомлень - рішень №№, №,
а відтак заявлені позовні вимоги є
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.71 КАС
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення від 24 червня 2014
р. №.

Визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення від 24 червня 2014
р. №.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А.Качур