Справа № 813/8421/14
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/8421/14
м. Львів, вул. Чоловського,
зал судових засідань № 6
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
секретар судового засідання Павлишин
представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника відповідача та третьої
особи Германчука Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчук Роман
Васильович про скасування постанови,
визнання протиправними дій та
зобов'язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Львівській області Германчук Роман
Васильович, в якому просить суд
скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№45638775 від 01.12.2014р.; зобов'язати
відповідача виконати судове рішення у
справі №2а-1011/11/1370 від 07.05.2014р.; визнати
неправомірними дії третьої особи при
винесенні постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№45638775 від 01.12.2014р. та зобов'язати
прийняти до виконання виконавчий лист
у справі №2а-1011/11/1370; стягнути з
відповідача та третьої особи моральну
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
постанова відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№45638775 від 01.12.2014р. є протиправною,
оскільки виконавчий лист Львівського
окружного адміністративного суду від
07.05.2014р. у справі №2а-1011/11/1370 відповідає
вимогам виконавчого документа,
встановленим статтею 18 Закону України
«Про виконавче провадження», а
протиправна бездіяльність відповідача
порушує право позивача на своєчасне
виконання рішення суду, яке вступило в
законну силу.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, наведених у позовній заяві.
Просили суд позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив, просив
суд у задоволенні позову відмовити.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що
виконавчим листом Львівського
окружного адміністративного суду від
07.05.2014р.у справі №2а-1011/11/1370 не визначено
заходів примусового виконання рішень,
передбачених ст.32 Закону України «Про
виконавче провадження». Тому,
відповідач правомірно відмовив у
відкритті виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін та третьої особи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню частково, з
наступних підстав.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26.03.2014р. у
справі №2а-1011/11/1370 визнано
протиправними дії відповідачів щодо
нерозгляду скарг ОСОБА_1, подані до
Франківського районного відділу
Львівського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області.

На виконання вказаної постанови суду
07.05.2014р. Львівським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист №2а-1011/11/1370, стягувачем
за яким вказано ОСОБА_1, а боржником -
начальника Львівського міського
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області.

Позивач звернувся до відповідача з
заявою від 24.11.2014р. про прийняття до
виконання виконавчого листа
№2а-1011/11/1370, виданого 07.05.2014р. Львівським
окружним адміністративним судом.

За результатами розгляду вказаної
заяви, відповідачем винесено 01.12.2014р.
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) ВП №45638775.

Не погоджуючись з вказаною постановою
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, позивач звернувся до суду
з вимогою про скасування постанови,
визнання протиправними дій та
зобов'язання до вчинення дій.

Суд при вирішенні спору по суті
виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з ст.255 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) постанова або
ухвала яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Умисне невиконання службовою особою
вироку, рішення, ухвали, постанови суду,
що набрали законної сили, або
перешкоджання їх виконанню, являється
ознакою складу злочину передбаченого
ст.382 Кримінального кодексу України.

Судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
відповідно до ч.2 ст.257 КАС України є
підставою для його виконання.

За кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, відповідно
до ч.1 ст. 258 КАС України видається один
виконавчий лист.

Згідно з ч.4 ст. 257 КАС України примусове
виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Суд встановив, що 07.05.2014р. Львівський
окружний адміністративний суд видав
виконавчий лист в адміністративній
справі №2а-1011/11/1370 за позовом ОСОБА_1 до
Начальника Львівського міського
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області,
дільничного міліціонера Франківського
районного відділу Львівського
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
Червінського Михайла Романовича про
визнання протиправними дій

Відповідно до ч.1. ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим
вказаним Законом, і пред'явлений до
виконання до відповідного органу
державної виконавчої служби.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа у т.ч. за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення суду
буде розпочате примусове виконання
вказаного рішення із стягнення з
боржника виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій,
передбачених вказаним законом (ч. 2 ст. 25
Закону України "Про виконавче
провадження").

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 вказаного
Закону, та неподання заяви про
відкриття виконавчого провадження у
випадках, передбачених вказаним
Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 вказаного Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Згідно з ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11. Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених вказаним Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, а згідно
з ч.2 вказаної статті державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і вказаним
Законом.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип
верховенства права суд застосовує з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, яка
відповідно до вимог ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права в
Україні. Неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні пункту
першого статті 1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод. У рішенні
Європейського суду з прав людини від 29
червня 2004 року (справа "Жовнер проти
України") Суд відзначив, що право на
судовий розгляд, гарантоване статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, також захищає і
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які у країні, яка
поважає верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи
шкоди одній із сторін.

Відповідачем не надано суду доказів
невідповідності виконавчого документа
вимогам ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження" та не доведено
наявності, передбачених ст. 26 Закону
України "Про виконавче провадження"
підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження, зокрема,
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Посилання відповідача на ст. 32 Закону
України "Про виконавче провадження" суд
вважає безпідставним, оскільки п. 4 ст. 32
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачає, що заходами
примусового виконання рішень є інші
заходи, передбачені рішенням.

Суд звертає увагу відповідача на те, що
відповідно до ст. 34 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі якщо
викладена у виконавчому документі
резолютивна частина рішення є
незрозумілою, державний виконавець або
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення відповідного рішення.

Суд або орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ,
зобов'язаний розглянути заяву
державного виконавця у десятиденний
строк з дня її надходження і у разі
необхідності дати відповідне
роз'яснення рішення чи змісту
документа, не змінюючи їх редакції.

Докази звернення відповідача до суду
за роз'ясненням викладеної у
виконавчому документі резолютивної
частини рішення в матеріалах справи
відсутні.

З урахуванням наведених норм
законодавства та фактичних обставин
справи суд дійшов висновку про те, що
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження №45638775 від
01.12.2014р. прийнята без достатніх
правових підстав, а тому, є
протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно, протиправними є дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчука Романа
Васильовича по винесенню постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №45638775 від 01.12.2014р.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача виконати судове рішення у
справі №2а-1011/11/1370 від 07.05.2014р. та
зобов'язання прийняти до виконання
виконавчий лист у справі №2а-1011/11/1370 суд
зазначає таке.

Суд зазначає, що обов'язковість
виконання судових рішень на всій
території України прямо передбачена у
ст.124 Конституції України та ст.ст.14, 255
КАС України, а тому, в суду немає
підстав додатково визначати обов'язок
виконання судового рішення, яке
набрало законної сили.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Відповідно до ст. 19
вказаного Закону, вирішення питання
про наявність підстав для відкриття
виконавчого провадження є
компетенцією державного виконавця.

Суд встановив протиправність
постанови відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№45638775 від 01.12.2014р. Проте, з аналізу норм
Закону України «Про виконавче
провадження» випливає, що суд не вправі
зобов'язати відповідача відкрити
виконавче провадження, оскільки
вирішення питання про відкриття
виконавчого провадження належить до
виключної компетенції державного
виконавця, а тому, суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, та давати вказівки, які б
свідчили про вирішення питань, які
належать до виключної компетенції
такого суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про зобов'язання відповідача
виконати судове рішення у справі
№2а-1011/11/1370 від 07.05.2014р. та зобов'язання
прийняти до виконання виконавчий лист
у справі №2а-1011/11/1370 є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Разом з цим, суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача вирішити
питання про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2а-1011/11/1370, виданого Львівським
окружним адміністративним судом
07.05.2014р., з урахуванням висновків суду у
цій справі.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача та третьої особи моральної
та матеріальної шкоди в розмірі 10000грн.
суд зазначає таке.

Позивач не надав суду доказів
заподіяння йому моральної та
матеріальної шкоди протиправними
діями відповідача та третьої особи, які
полягають у винесенні постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №45638775 від 01.12.2014р.

З огляду на наведене, суд вважає, що у
задоволенні позовної вимоги про
відшкодування шкоди слід відмовити.

У судовому засіданні позивач звернувся
до суду з усним клопотанням про
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень подати звіт про
виконання судового рішення у цій
справі щодо відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

З урахуванням встановлених обставин у
справі, суд не вбачає підстав для
реалізації свого права зобов'язати
відповідача - суб'єкта владних
повноважень подати звіт про виконання
судового рішення у справі.

У судовому засіданні позивач звернувся
до суду з усним клопотанням про
постановлення окремої ухвали.

Відповідно до ч.2 ст.166 КАС України у
разі необхідності суд може постановити
окрему ухвалу про наявність підстав
для розгляду питання щодо притягнення
до відповідальності осіб, рішення, дії
чи бездіяльність яких визнаються
протиправними.

Суд не вбачає підстав для
постановлення окремої ухвали у цій
справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади і їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про
судовий збір» позивач звільнений від
сплати судового збору як інвалід
другої групи.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження №45638775 від
01.12.2014р.

Визнати протиправними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області Германчука Романа
Васильовича по винесенню постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №45638775 від 01.12.2014р. та
зобов'язати вирішити питання про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа
№2а-1011/11/1370, виданого Львівським
окружним адміністративним судом
07.05.2014р., з урахуванням висновків суду у
цій справі.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений
та підписаний 29.12.2014р.

Суддя
А.Г. Гулик