Справа № 455/2118/13-а, 2а-455/17/14
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.
Справа № 876/2886/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Гулида Р.
М., Довга О. І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області на постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 18 лютого 2014 року
у справі № 455/2118/13-а, 2а-455/17/14 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Старосамбірському районі
Львівської області про зобов'язання
провести перерахунок надбавки до
пенсії, як реабілітованій,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Старосамбірському районі Львівської
області, у якому просив зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії з 5 червня 2013 року
підвищення у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до пункту
«г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
18 лютого 2014 року позов задоволено.
Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Старосамбірському районі щодо
невиплати позивачу надбавки до пенсії
як члену сім'ї реабілітованого
громадянина в розмірі, передбаченому
пунктом "г" статті 77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" із розрахунку 25
% мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Старосамбірському
районі здійснити перерахунок надбавки
до пенсії і проводити відповідні
виплати позивачу, як члену сім'ї
реабілітованого громадянина в розмірі,
передбаченому пунктом "г" статті 77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" із розрахунку 25 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленої статтею 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з 5
червня 2013 року з урахуванням уже
здійснених виплат.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Просить постанову суду скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує те, що ними належним чином і
відповідно до вимог законодавства
України виконало свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому підвищення до
пенсії. Просить врахувати, що
встановлений частиною 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може враховуватися для перерахунків
або підвищень інших пенсій. Вважає, що
при ухваленні оскаржуваного рішення
судом не були взяті до уваги положення
бюджетного законодавства України, а
також видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоч і були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
проведення судового засідання, що не
перешкоджає слухати справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у відповідності з
довідкою № 4/5-19931с від 24 квітня 1992 року,
27 липня 1950 року у складі сім'ї батька
позивачка рішенням особливої наради
при МДБ СРСР була виселена на
спецпоселення в Іркутську область. В
червні 1958 року звільнена, а на підставі
статті 3 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій в Україні» - реабілітована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
він отримує підвищення до пенсії, як
примусово переселений член сім'ї
реабілітованих, проте менше розміру
встановленого пунктом «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».
Оскільки постанова Кабінету Міністрів
України № 654 від 16 квітня 2008 року є
підзаконним нормативно-правовим актом,
то слід керуватися саме згаданим
Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до пункту «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються громадянам, - які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з пунктом 6 Розділу XV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» до прийняття
відповідного Закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

УПФУ в Залізничному районі м. Львова не
здійснювало виплати у зв'язку з
підвищенням до пенсії позивачу, що
передбачено Законом України «Про
пенсійне забезпечення».

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про пенсійне забезпечення» має вищу
юридичну силу в порівнянні з
постановою Кабінету Міністрів України
№ 654 від 16 липня 2008 року.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Тому, положення частини 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування величини мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого частиною 1
цієї статті мінімального розміру
пенсії за віком.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
відповідно до пункту «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
розмірі 25% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 30 квітня 2012
року.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення -суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Турківському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 9 квітня 2014
року у справі № 813/9557/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Гулид Р. М.

Довга О. І.