Справа № 173/1873/14-а(2-а/173/42/2014)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" грудня 2014 р. справа №
173/1873/14-а(2-а/173/42/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації на
постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2014 року у справі
№ 173/1873/14-а(2-а/173/42/2014) за позовом ОСОБА_1
до управління соціального захисту
населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації про
стягнення заборгованості по щорічній
допомозі на оздоровлення за 2014 рік як
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи II
категорії,-

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до до
суду з позовом до управління
соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації, в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача та зобов'язати його
провести нарахування та виплату на
користь позивача недоплаченої суми за
щорічною разовою грошовою допомогою на
оздоровлення, як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
2-ої категорії за 2014 рік в розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Постановою Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2014 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та відмовити в
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи та
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів дійшла наступних
висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році ІІ
категорії, що підтверджується
посвідченням НОМЕР_1 від 29 вересня 2010
року.

Відповідно до статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивач має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення.

18 червня 2014 року позивач звернувся до
управління соціального захисту
населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації, в
якому просив здійснити перерахунок та
виплату допомоги на оздоровлення у
розмірі 5-ти мінімальних заробітних
плат, розмір яких визначається на
момент виплати, відповідно до статті 48
Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Листом №1067 від 26 червня 2014 року
відповідач зазначив, що щорічна разова
грошова допомога була призначена
позивачу у березні 2014 року на підставі
постанови Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року та складає 100
грн 00 коп.

Відповідно до статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС виплачується у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Вказаною статтею Закону визначено, що
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення, у розмірах,
які визначено Законом, а відтак має
право на звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року
Конституційний суд України зазначив,
що надання Верховною Радою України
права Кабінету Міністрів України
встановлювати у випадках, передбачених
законом, порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, пов'язується з його функціями,
визначеними в пунктах 2, 3 статті 116
Конституції України. Отже, Кабінет
Міністрів України регулює порядок та
розміри соціальних виплат та допомоги,
які фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного
подання положення частини другої
статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116
Конституції України треба розуміти
так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

За змістом статті 63 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виплати,
передбачені статтею 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Таким чином, виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, що
кореспондується з положеннями статті 95
Конституції України.

З 01 січня 2014 року набрав чинності Закон
України „Про Державний бюджет України
на 2014 рік", яким визначено, зокрема,
доходи і видатки Державного бюджету
України у 2014 році.

Проте, положеннями Закону України „Про
Державний бюджет України на 2014 рік" не
передбачено інших умов для реалізації
положень Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" ніж ті, які визначені
останнім. Зміни, зокрема, до статті 48
Закону в частині визначення розмірів
виплат одноразової допомоги на
оздоровлення особам не вносилися, не
делеговано права на встановлення
розмірів таких виплат і Кабінету
Міністрів України.

Отже застосування відповідачем у 2014
році положень постанови Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року
№562 при нарахуванні одноразової
допомоги на оздоровлення суперечить
положенням Закону України „Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" і Закону України „Про
Державний бюджет України на 2014 рік" та
не може бути віднесено до реалізації
права Кабінету Міністрів України на
встановлення розмірів соціальних
виплат та допомог, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, як таке, що передбачено
законом.

Таким чином, враховуючи, що станом на
час виникнення спірних правовідносин
дія статті 48 Закону України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не
призупинялась та жодним
нормативно-правовим актом не було
встановлено інших розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення,
ніж ті, що визначені статтею 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»",
суд апеляційної інстанції вважає, що у
січні 2014 році нарахування та виплата
одноразової допомоги на оздоровлення
повинна була здійснюватися у
відповідності до статті 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Право позивача на отримання щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
відповідно до статті 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат
надане державою і закріплено Законом
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи управління праці та соціального
захисту населення України несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті допомоги саме у розмірах, які
нею ж визначені та закріплені в Законі.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
правильно вирішив справу по суті та
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність у позивача права на
нарахування та виплату недоплаченої
суми за щорічною разовою грошовою
допомогою на оздоровлення, як особі,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2-ої
категорії за 2014 рік в розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону України
„Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", у зв'язку з
чим підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2014 року у справі
№ 173/1873/14-а(2-а/173/42/2014) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій сторонам та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров