Справа № 826/16739/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2014 року 08:41
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючий суддя Кобилянський К.М.,
судді Санін Б.В., Скочок Т.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби Українитреті особи
без самостійних вимог на предмет
спору1) Публічне акціонерне товариство
«Омега Банк» 2) Публічне акціонерне
товариство «Дельта банк» про
скасування постанови,ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Державної
виконавчої служби України, в якій
просить суд скасувати постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 14.08.2014 ВП №40933724.
В судовому засіданні 25.11.2014 суд ухвалив
залучити у якості третіх осіб Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк»
(далі - третя особа-1) та Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
(далі - третя особа-2).
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що ПАТ
«Омега Банк» не міг бути стягувачем у
виконавчому провадженні №40933724,
оскільки до відкриття даного
виконавчого провадження право вимоги
за кредитним договором №594-Ф від 17.05.2006
було відступлене ним ПАТ «Дельта Банк»
(новий кредитор). Вказав на те, що ОСОБА_1
у добровільному порядку погасила борг
за кредитним договором №594-Ф від 17.05.2006
шляхом передання предмету іпотеки
новому кредитору - ПАТ «Дельта Банк».
Представник позивача посилався на те,
що державний виконавець не вчиняв дії,
направлені на примусове виконання
судового рішення, а тому підстави для
стягнення виконавчого збору відсутні.
Просив задовольнити позовні вимоги у
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, посилаючись на те, що в діях
відповідача відсутні порушення норм
законодавства. На його думку,
оскаржувана постанова винесена у
відповідності до вимог законодавства
та підстави для її скасування відсутні.
Третя особа-1 посилалась на те, що
заходи примусового виконання
виконавчого листа №1016/2304/12 від 16.09.2013,
виданого Макарівським районним судом
Київської області державним
виконавцем у виконавчому провадженні
№40933724 не застосовувались, у
примусовому порядку будь-якого майна
стягувачу передано не було. Крім того,
представник третьої особи-1 зазначив,
що ПАТ «Омега Банк» помилково
звернулось до відповідача із заявою
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання вказаного
виконавчого листа, оскільки станом на
дату звернення з такою заявою (21.11.201)
права вимоги за кредитним договором
№594-Ф від 17.05.2006 вже були відступлені
Третя особа-2 зазначила, що позивач
виконала зобов'язання за кредитним
договором №594-Ф від 17.05.2006 без
застосування з боку відповідача
заходів примусового виконання
судового рішення у виконавчому
провадженні №40933724. Просила врахувати
дані пояснення при розгляді справи.
В судове засідання 17.12.2014 представники
третіх осіб не прибули, про дату, час та
місце судового засідання були
повідомлені належним чином.
Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
На виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України перебувало виконавче
провадження №40933724 щодо примусового
виконання виконавчого листа
Макарівського районного суду
Київської області від 16.09.2013 №1016/2304/12.
14.08.2014 державний виконавець виніс
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП №40933724, якою
постановлено стягнути з ОСОБА_1
виконавчий збір у розмірі 2 764 037,84 грн.
та 95 690,98 доларів США.
Вважаючи протиправною постанову
відповідача від 14.08.2014 ВП №40933724 про
стягнення з боржника виконавчого
збору, позивач оскаржила її до суду.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до частини 1 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частинами 1, 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Суд встановив, що відповідач 27.11.2013
відкрив виконавче провадження №40933724 з
примусового виконання виконавчого
листа Макарівського районного суду
Київської області від 16.09.2013 №1016/2304/12,
про: «у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№4-Ф від 17.05.2006, укладеного між Закритим
акціонерним товариством
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк» (м. Київ, вул.
Новоконстантинівська, 18 літера В, ІПН
19356840) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в сумі
27640378,49 грн., та 956909,87 доларів США
звернути стягнення на предмет іпотеки
по іпотечному договору №593-Ф.594-Ф/ІП-3
від 29.11.2006, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, та
зареєстрованого за реєстровим №7487,
укладеним між ОСОБА_1 (01004, АДРЕСА_2) та
Закритим акціонерним товариством
«ТАС-Інвестбанк», як
іпотекодержателем, правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Сведбанк», а саме - земельну ділянку
площею 8,3244 га., розташовану за адресою:
Київська область, Макарівський район,
Копилівська сільська рада, яка
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серія ЯД №770272, виданого 16.07.2007,
кадастровий номер земельної ділянки:
:03:009:0054. Встановити спосіб
реалізації предмета іпотеки по
Іпотечному договору №593-Ф,594-Ф/ІП-3 від
29.11.2006 шляхом продажу на прилюдних
торгах в межах процедури виконавчого
провадження з початковою ціною на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під проведення
виконавчих дій.».

У вказаній постанові державний
виконавець надав боржнику (ОСОБА_1)
семиденний строк для самостійного
виконання рішення суду з моменту
винесення (отримання) постанови.

Позивач посилалась на те, що у даній
постанові було невірно вказано номер
кредитного договору, за яким
зверталось стягнення на предмет
іпотеки, а саме: помилково вказано «№4-Ф
від 17.05.2006» замість правильного «№594-Ф
від 17.05.2006», що унеможливлювало
добровільне виконання даного рішення
суду.

Суд встановив, що рішенням
Апеляційного суду Київської області
від 20.03.2014 №1016/2304/12 рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 18.05.2013 в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
змінено та викладено другий абзац
резолютивної частини в наступній такій
редакції: «В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№594-Ф 17.05.2006, укладеного між ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк» (м. Київ, вул.
Новоконстантинівська 18 літера В, ІПН
19356840) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в
розмірі 35288959 гривень 08 коп., з яких тіло
кредиту - 14313462 гривні 10 коп., відсотки -
15559071 гривень 92 коп., пеня - 5416425 гривень 06
коп. звернути стягнення на предмет
іпотеки по іпотечному договору №
593-Ф,594-Ф/ІП-3 від 29.11.2006, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрованого за реєстровим № 7487,
укладеним між ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) та ЗАТ
«ТАС-Інвестбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк», а саме земельну
ділянку площею 8,3244 га, розташовану на
території Копилівської сільської ради
Макарівського району Київської
області кадастровий № :03:009:0054, яка
належить на праві власності ОСОБА_1 на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 770272, виданого 16.07.2007».

У відповідності до частин 1, 2 статті 258
Кодексу адміністративного судочинства
України, за кожним судовим рішенням,
яке набрало законної сили або яке
належить виконати негайно, за заявою
осіб, на користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Виконавчий лист
видається судом першої інстанції. Якщо
за результатами перегляду справи суд
апеляційної чи касаційної інстанції
залишить прийняте по суті позовних
вимог рішення без змін, ухвалить нове
судове рішення по суті позовних вимог
чи змінить судове рішення, то
виконавчий лист видається судом
апеляційної чи касаційної інстанції,
за умови, що заява особи про видачу
виконавчого листа надійшла до моменту
повернення адміністративної справи до
суду першої інстанції.

Після апеляційного перегляду рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 18.05.2013 №1016/2304/12,
ПАТ «Омега Банк» (правонаступник ПАТ
«Сведбанк»), у порядку, встановленому
статтею 258 Кодексу адміністративного
судочинства України, мав звернутись до
суду апеляційної або першої інстанції
із заявою про видачу нового
виконавчого листа.

Однак, матеріали справи свідчать про
те, що державний виконавець
продовжував виконувати виконавчий
лист Макарівського районного суду
Київської області від 16.09.2013 №1016/2304/12,
попри те, що рішення, на підставі якого
він виданий, було змінено.

Крім того, суд встановив, що між ПАТ
«Омега Банк» (правонаступник ПАТ
«Сведбанк») (Продавець) та ПАТ «Дельта
Банк» (Покупець) укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги №1 від
18.06.2013, згідно якого Продавець передав
(відступив) Покупцю права вимоги за
кредитними договорами, в тому числі за
кредитним договором №594-Ф від 17.05.2006, що
підтверджується копією виписки з
вказаного договору купівлі-продажу
(а.с. 203-207 Т. І).

Отже, ще 18.06.2013, тобто до відкриття
виконавчого провадження №40933724 ПАТ
«Омега Банк» відступив права вимоги за
кредитним договором №594-Ф від 17.05.2006
новому кредитору - ПАТ «Дельта Банк».

Зазначене свідчить про те, що у ПАТ
«Омега Банк» були відсутні підстави
для звернення до виконавчого органу з
виконавчим листом Макарівського
районного суду Київської області від
18.05.2013 №1016/2304/12, адже новим кредитором
став ПАТ «Дельта Банк».

Матеріали справи свідчать про те, що
02.07.2014 між ПАТ «Дельта Банк» (Кредитор),
ОСОБА_2 (Первісний боржник) та ОСОБА_1
(Новий боржник) укладено договір
переведення боргу (про заміну боржника
у зобов'язанні), згідно якого новим
боржником за кредитним договором №594-Ф
від 17.05.2006 (зі змінами) стала ОСОБА_1 (а.с.
90 Т. І).

Того ж дня між ПАТ «Дельта Банк»
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_1
(Іпотекодавець) укладено договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 02.07.2014, згідно якого Іпотекодавець в
добровільному порядку в рахунок
погашення заборгованості Іпотекодавця
за кредитним договором №594-Ф від 17.05.2006
(зі змінами) передає, а Іпотекодавець
приймає у власність нерухоме майно:
земельну ділянку, площею 8,3244 га,
цільове призначення - під розміщення
виробничо-складського комплексу, яка
розташована за адресою: Копилівська
сільська рада, Макарівський район,
Київська область, кадастровий номер
:03:009:0054. (а.с. 91-92 Т. І).

Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від
10.07.2014 №66 ДРНЗ(Д) по кредитному договору
№594-Ф від 17.05.2006, укладеного з ОСОБА_1,
заборгованість станом на 09.07.2014
становить 0,00 грн. (а.с. 93).

Таким чином, ОСОБА_1 у добровільному
порядку погасила заборгованість за
кредитним договором №594-Ф від 17.05.2006
шляхом передання нерухомого майна,
яким було забезпечено виконання
зобов'язань за даним договором, згідно
іпотечного договору №593-Ф,594-Ф/ІП-3 від
29.11.2006.

З матеріалів справи видно, що 12.08.2014 до
відділу примусового виконання судових
рішень Державної виконавчої служби
України надійшла заява ПАТ «Дельта
Банк» про повернення виконавчого
документа від 30.07.2014 №85 ДРНЗ(Д), у якій
описано вищезазначені договори та
вказано про те, що ОСОБА_1 здійснила
повне погашення заборгованості перед
ПАТ «Дельта Банк» за кредитним
договором №594-Ф від 17.05.2006 (а.с. 196-198 Т. І).

У даній заяві ПАТ «Дельта Банк» просило
замінити сторону виконавчого
провадження №40933724 ПАТ «Сведбанк» (ПАТ
«Омега Банк») на ПАТ «Дельта Банк», а
також повернути виконавчий лист
Макарівського районного суду
Київської області від 18.05.2013 №1016/2304/12 і
зняти арешт з усього майна, яке було
арештоване у даному виконавчому
провадженні.

Однак, суд встановив, що відповідач
залишив дану заяву ПАТ «Дельта Банк»
без розгляду та жодних дій, про які
просила третя особа-2 не вчинив.

16.09.2014 ПАТ «Омега Банк» подало до
відділу примусового виконання судових
рішень Державної виконавчої служби
України заяву про повернення
виконавчого документа, у якому просило
замінити сторону виконавчого
провадження №40933724 ПАТ «Сведбанк» на
ПАТ «Омега Банк», а також повернути
виконавчий лист Макарівського
районного суду Київської області від
18.05.2013 №1016/2304/12 і зняти арешт з усього
майна, яке було арештоване у даному
виконавчому провадженні (а.с. 218 Т. І, а.с.
112-113 Т.ІІ).

Представник третьої особи-1 пояснив, що
вказаний виконавчий лист був
пред'явлений до виконання помилково,
оскільки на момент звернення до
відповідача із заявою про відкриття
виконавчого провадження права вимоги
за кредитним договором були
відступлені ПАТ «Дельта Банк».

Положеннями частини 1 статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Суд встановив, що позивач самостійно у
добровільному порядку погасила
заборгованість за кредитним договором
№594-Ф від 17.05.2006 перед ПАТ «Дельта Банк»
без участі державного виконавця та дій
з боку останнього, направлених на
примусове виконання виконавчого листа
Макарівського районного суду
Київської області від 18.05.2013 №1016/2304/12.

Крім того, відповідач навіть не
здійснив заміну сторони виконавчого
провадження ПАТ «Сведбанк» на
належного стягувача - ПАТ «Дельта
Банк», на виконання заяви останнього
про повернення виконавчого документа
від 30.07.2014 №85 ДРНЗ(Д).

Відповідно до вимог частини 1 статті 28
Закону України «Про виконавче
провадження», у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Згідно з частиною 3 статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Таким чином, у випадку, якщо до початку
примусового виконання рішення суду
державним виконавцем отримано
документальне підтвердження про повне
виконання рішення боржником
виконавчий збір з боржника не
стягується.

З аналізу наведених вище положень
Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що
обов'язковою передумовою виникнення у
державного виконавця права на
стягнення виконавчого збору з боржника
є факт здійснення державним виконавцем
дій спрямованих на примусове виконання
рішення суду, а не факт невиконання
боржником рішення суду в добровільному
порядку у строк встановлений в
постанові про відкриття виконавчого
провадження.

При цьому, Законом України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавчий збір не підлягає стягненню
у випадку, якщо до початку примусового
виконання рішення суду державним
виконавцем отримано документальне
підтвердження про його повне виконання
боржником.

Враховуючи те, що судове рішення, на
підставі якого Макарівськмим районним
судом Київської області від 18.05.2013
№1016/2304/12 було змінене, те, що у третьої
особи-1 були відсутні правові підстави
для звернення до відповідача із заявою
про відкриття виконавчого провадження
за вказаним виконавчим листом через
відступлення права вимоги за кредитним
договором №594-Ф від 17.05.2006, а також те, що
відповідач не вчиняв дії, направлені на
примусове виконання судового рішення,
суд дійшов висновку про те, що
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору від 14.08.2014 ВП №40933727 є
протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову Державної
виконавчої служби України про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 14.08.2014 ВП №40933724.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_2) судові витрати в сумі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень 20
коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
К.М. Кобилянський

Судді
Б.В. Санін

Т.О. Скочок