Справа № 587/2339/14-а
Суддя: Степаненко О. А.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/2339/14-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року Сумський районний суд
Сумської області під головуванням
судді Степаненка О.А., при секретарі
Токаревій В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Суми
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Сумського районного управління
юстиції Сумської області, третя особа -
Управління Держземагенства у
Сумському районі про скасування рішень
та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О
В И В :

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 01.08.2014 року нею було подано заяви до
Реєстраційної служби Сумського РУЮ для
проведення державної реєстрації права
оренди земельних ділянок, що
розташовані на території
Степанівської селищної ради згідно
договорів оренди землі від 17.07. 2014 року.
Дані земельні ділянки належать їй на
праві власності згідно державного акту
на право власності на земельну ділянку
та свідоцтва про право на спадщину за
законом. 06.08.2014 року державним
реєстратором були прийняті рішення,
якими їй було відмовлено у державній
реєстрації права оренди земельних
ділянок з підстав неможливості
передачі в оренду земельних ділянок з
цільовим призначенням «для ведення
особистого селянського господарства».
Вважав висновок державного
реєстратора таким, що суперечить
чинному законодавству. Посилаючись на
ці обставини, позивачка просила
постановити рішення про скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зобов'язати відповідача провести
державну реєстрацію права оренди
земельних ділянок.

В судовому засіданні позивачка
підтримала свої вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала,
посилаючись на те, що договори оренди
земельних ділянок, укладені між
фізичною та юридичною особою щодо
земельних ділянок, цільове призначення
яких - ведення особистого селянського
господарства - не передбачено
законодавством, тому у держаній
реєстрації договору оренди земельних
ділянок було відмовлено. В даному
випадку позивачка як власник земельних
ділянок з цільовим призначенням - для
ведення особистого селянського
господарства, уклала договір оренди, де
в графі 15 зазначено, що земельна
ділянка передана для ведення
сільськогосподарського виробництва.
Реєстрація таких договорів оренди
реєстраційною службою не проводиться.

Представник Управління
Держземагенства у Сумському районі в
судове засідання не з'явився, від
Управління Держземагенства надійшла
заява з проханням слухати справу у
відсутність представника, при
винесенні рішення покладались на думку
суду.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд не вбачає підстав для
задоволення позову.

Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» регулює
відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень. ( стаття 1 Закону).

У відповідності з ст. 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Нерухоме майно - земельні ділянки,
а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення.

у відповідності з ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі
в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном.

У відповідності з ст. 1 Закону України
«Про оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

У відповідності з ст. 13 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку
у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Договір
оренди землі укладається у письмовій
формі і за бажанням однієї із сторін
може бути посвідчений нотаріально. ( ст.
14 Закону).

У відповідності з ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; а також умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до змісту ст. 20 ЗК
України надання (передача) земельної
ділянки громадянам та юридичним особам
відбувається згідно з їх цільовим
призначенням. Зокрема, громадянам для
ведення особистого селянського
господарства передаються у власність
та надаються у користування землі,
віднесені до категорії земель
сільськогосподарського призначення (п.
"а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).(постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 13
листопада 2013 р. у справі № 6-123цс13).

У відповідності із роз'ясненнями, що
містяться в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 01.06.2010 N 781/11/13-10 «Щодо застосування
окремих норм матеріального права під
час розгляду адміністративних справ»,
щодо можливості отримання та
використання юридичною особою земель
особистого селянського господарства,
то відповідно до частини третьої
статті 22 Земельного кодексу України
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства
можуть передаватись у власність лише
громадянам. Несільськогосподарські
підприємства, установи та організації
можуть набувати у власність або оренду
землі сільськогосподарського
призначення для ведення підсобного
сільського господарства.

Земельний кодекс України у частині
третій статті 33 визначає, що
використання земель особистого
селянського господарства здійснюється
відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України "Про
особисте селянське господарство"
визначено, що особисте селянське
господарство - це господарська
діяльність, яка проводиться без
створення юридичної особи фізичною
особою індивідуально або особами, які
перебувають у сімейних чи родинних
відносинах і спільно проживають, з
метою задоволення особистих потреб
шляхом виробництва, переробки і
споживання сільськогосподарської
продукції, реалізації її надлишків
та надання послуг з використанням
майна особистого селянського
господарства, у тому числі й у сфері
сільського зеленого туризму.
Діяльність, пов'язана з веденням
особистого селянського господарства,
не відноситься до підприємницької
діяльності.

Таким чином, ведення особистого
селянського господарства має на меті
виробництво сільськогосподарської
продукції для задоволення потреб
громадянина - власника земельної
ділянки та осіб, які перебувають з ним
у сімейних чи родинних відносинах, у
вирощуваній сільськогосподарській
продукції, а також у реалізації
надлишків такої продукції на ринку.

Земельний кодекс України та Закон
України "Про особисте селянське
господарство" не передбачає можливість
передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
юридичним особам у власність або в
оренду для ведення особистого
селянського господарства та визначає
суб'єктом права на земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства лише громадян.

Відповідно до пункту 15 Перехідних
положень Земельного кодексу України
не дозволяється купівля-продаж або
іншим способом відчуження земельних
ділянок і зміна цільового
призначення (використання) земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян та юридичних осіб, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених у натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обміну земельної
ділянки на іншу земельну ділянку
відповідно до закону та вилучення
(викупу) земельних ділянок для
суспільних потреб.

Статтею 20 Земельного кодексу України
встановлено, що віднесення земель
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень (частина перша).
Зміна цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої
влади або органами місцевого
самоврядування, які приймають рішення
про передачу цих земель у власність або
надання у користування, вилучення
(викуп) земель і затверджують проекти
землеустрою або приймають рішення
про створення об'єктів
природоохоронного та
історико-культурного призначення
(частина друга).

Судом встановлено, що позивачці
належать на праві власності земельні
ділянки, розташовані на території
Степанівської селищної ради,
кадастрові номери :03:002:0458 та
:03:002:0464, що підтверджується
державними актами на право власності
на земельну ділянку, копією свідоцтва
про право на спадщину за законом ( арк.с.
12,18, 22).

Цільове призначення ( використання)
земельної ділянки площею 0, 5000 га (
кадастровий номер :03:002:0458) -
ведення особистого селянського
господарства( ар. с.18), цільове
призначення ( використання) земельної
ділянки площею 0, 5000 га ( кадастровий
номер :03:002:0464) - ведення особистого
селянського господарства ( ар. с.18, 12).

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.
2014 року позивачка уклала договори
оренди вказаних земельних ділянок з
ТОВ агрофірмою «Владана» ( арк. с.5-7, 16-17).

В подальшому 01.08.2014 року позивачкою
ОСОБА_1 було подано заяви до
Реєстраційної служби Сумського РУЮ для
проведення державної реєстрації права
оренди земельних ділянок.

06.08.2014 року державним реєстратором
Білолюбською І.В. були прийняті
рішення, якими їй було відмовлено у
державній реєстрації права оренди
земельних ділянок з підстав
неможливості передачі в оренду
юридичній особі, якою є ТОВ агрофірма
«Владана» земельних ділянок з цільовим
призначенням «для ведення особистого
селянського господарства», оскільки
чинним законодавством не передбачено
ведення особистого селянського
господарства юридичними особами, якою
є ТОВ «Владана».

У відповідності з ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в
державній реєстрації, про її зупинення,
внесення змін до Державного реєстру
прав; здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Згідно ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону.

У відповідності з ч. 4 ст. 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.Абзац перший частини
четвертої статті 9 із змінами,
внесеними згідно із Законом N 5037-VI ( 5037-17
) від 04.07.2012

Дії або бездіяльність державного
реєстратора, державного кадастрового
реєстратора, нотаріуса, державного
виконавця можуть бути оскаржені до
суду. (стаття 30 Закону).

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, відмовляючи в державній
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок, укладених між позивачкою та
ТОВ «Владана», державний реєстратор
Білолюбська І.В. вірно виходила з того,
що Земельний кодекс України та Закон
України "Про особисте селянське
господарство" не передбачають
можливість передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
юридичним особам у власність або в
оренду для ведення саме особистого
селянського господарства та
визначають суб'єктом права на земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства лише
громадян.

Крім того, відмовляючи в задоволенні
позову суд виходить також з того, що
відсутність державної реєстрації
укладених між позивачкою та ТОВ
«Владана» договорів оренди земельних
ділянок не порушує прав та законних
інтересів позивачки, оскільки не тягне
за собою ніяких негативних наслідків,
бо в разі невиконання або неналежного
виконання договорів оренди з боку
орендаря позивачка може захистити свої
порушені права шляхом звернення до
суду з відповідним позовом в порядку
цивільного судочинства, і відсутність
державної реєстрації договору оренди
не може перешкодити їй у зверненні до
суду за захистом своїх прав і не може
негативно вплинути на здійснення
захисту своїх прав.

Таким чином, суд вважає, що дії
відповідача були правомірними, тому
суд не вбачає підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст. ст. 69-71, 158-161,
163 Кодексу адміністративного
судочинства України, ст. 1,2,4, 9, 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» ,ст. 1, 13,15 Закону України «Про
оренду землі», ст. ст. 20,22,33 Земельного
кодексу України, ст. 1 Закону України
"Про особисте селянське господарство",
п. 15 Перехідних положень Земельного
кодексу України, суд

П О С Т А Н О
В И В :

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Сумського районного управління
юстиції Сумської області, третя особа:
Управління Держземагенства у
Сумському районі про скасування рішень
та зобов'язання вчинити дії за
безпідставністю позовних вимог.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
районний суд Сумської області протягом
10 днів з дня отримання копії даної
постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Суддя