Справа № 817/3470/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3470/14

17 грудня 2014 року 12год. 50хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Мартинчук К.Ю.,

відповідача: представник Медвідь М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Державної фінансової інспекції в
Рівненській області

до Радивилівської державної лікарні
ветеринарної медицини про
зобов'язання вчинення певних дій ,
-ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція в
Рівненській області звернулась до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Радивилівської державної лікарні
ветеринарної медицини про зобов'язання
виконати п. п. 2, 3 вимог Дубенської ОДФІ
Державної фінансової інспекції в
Рівненській області від 11.07.2014 № 140-13/1228.

Під час судового розгляду, 27.11.2014, на
адресу суду надійшла заява позивача
про зменшення позовних вимог у зв'язку
із добровільним виконанням п.2 вимог.

В судовому засіданні під час
розгляду справи по суті представник
позивача позов в частині що стосується
зобов'язання відповідача виконати п.3
Вимоги підтримав. Просив його
задовольнити.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечив. На
обґрунтування своїх заперечень вказав
на те, що автомобіль, який був зданий в
оренду-позичку був переданий на
підставі договору у безоплатне
користування Управлінню ветеринарної
медицини в Радивилівському районі. А
тому вимоги інспекції на переконання
представника відповідача є
безпідставними.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що
Дубенською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією відповідно до п.
3.1.5.1 Плану контрольно-ревізійної
роботи Державної фінансової інспекції
в Рівненській області на I квартал 2014
року, проведено ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
Радивилівської державної лікарні
ветеринарної медицини за період з
01.01.2011 по 01.05.2014. Акт ревізії складено
27.06.2014 №140-16/91 та підписано без
заперечень 09.07.2014 року.

За результатом проведеної перевірки,
зокрема, встановлено факт передачі
ветлікарнею у безоплатне користування
на строк обумовлений договором-позички
управлінню ветмедицини в
Радивилівському районі автомобіль ВАЗ
21074, державний номерний знак 745-31 РВ .
Договір було укладено з 10.01.2007по 09.01.2012
та з 10.01.2012 по 10.01.2017.

Внаслідок надання у безоплатне
користування автомобіля ВАЗ -21-074, на
переконання позивача за 2011 рік, та на
час проведення ревізії,
підконтрольною установою не до
отримано доходів на суму 2,61 тис.
грн., чим порушено ст. 19 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» від 10.04.1992 № 2269-XII та п.7 Методики
№786.

Внаслідок чого, на думку позивача,
загальному фонду кошторису ветлікарні
нанесено матеріальної шкоди (збитків)
на суму 2,61 тис гривень.

У зв'язку із викладеним, начальникові
Радивилівської районної державної
лікарні ветеринарної медицини листом
№ 140-13/1228 від 11.07.2014 позивачем
направлено вимогу про усунення
порушень виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності,
зокрема, п. 3 зобов'язано вжити заходів
щодо стягнення з орендаря орендної
плати за автомобіль на суму 2,61 тис.
гривень. Термін виконання вимог
встановлено до 29.08.2014.

На час пред'явлення позову вказана
вимога позивача відповідачем не
виконана, з огляду на що, позивач,
посилаючись на п.10 ч.1 ст.10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» № 2939-ХІІ, просив суд
зобов'язати Радивилівську державну
лікарню ветеринарної медицини
виконати п. 3 вимог про усунення
порушень Дубенської ОДФІ Державної
фінансової інспекції в Рівненській
області від 11.07.2014 № 140-13/1228.

Вирішуючи спір щодо наявності підстав
для задоволення позову та надаючи
правову оцінку встановленим
обставинам, суд виходить з такого.

Як описано вище по тексту постанови, п. 3
вимог вимагається від відповідача
забезпечити відшкодування збитків у
спосіб, визначений чинним
законодавством України, в тому числі за
рахунок винних осіб.

Згідно з Положенням про Державну
фінансову інспекцію України,
затвердженим Указом Президента
України №499/2011 від 23.04.2011, (далі
Положення), Державна фінансова
інспекція України (Держфінінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальності винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
службових осіб підконтрольних установ
усунення виявлених порушень
законодавства; звертається до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог до усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення,
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що
Держфінінспекція України має право
звернутись до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону
України "Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні" № 2939-ХІІ від 26.01.1993, згідно з
якими державній контрольно-ревізійній
службі надано право пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Разом з тим, відповідно до пункту 49
Порядку проведення інспектування
Державною фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №550 від 20.04.2006 (далі
Порядок № 550), у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Згідно з пунктом 50 Порядку №550 за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі органи
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; порушення перед відповідними
державними органами питання про
визнання недійсними договорів,
укладених із порушенням законодавства;
звернення до суду в інтересах держави
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів, а
також стягнення у дохід держави коштів,
одержаних за незаконними договорами,
без встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Як вбачається з п. 3 вимоги, відповідача
зобов'язано вжити заходів щодо
стягнення з орендаря орендної плати за
автомобіль на суму 2,61 тис. гривень.
Фактично, для виконання вимоги
відповідачу необхідно провести
претензійно-позовну роботу з
контрагентом, оскільки відповідач не є
органом стягнення, а інших шляхів
стягнення чинне законодавство України
не передбачає.

Проте, вищезазначені приписи норм
матеріального права не наділяють
суб'єкта владних повноважень правами
щодо спонукання господарюючого
суб'єкта на проведення
претензійно-позовної роботи. Крім того,
відповідно до статті 12 Цивільного
кодексу України особа здійснює свої
цивільні права вільно, на власний
розсуд.

Обмеження автономії волі особи або
втручання органів державної влади у
вільне здійснення особою належних їй
цивільних прав є неприпустимим і
протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України по справі 2а/1700/2443/12 від 03.10.2013
року, по справі К-22637/10 від 12.02.2013 р., по
справі К/9991/33367/12 від 04.06.2013 р.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

Проте, при виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутись до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і в цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги,
або шляхом зобов'язання примусового
виконання такої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач не довів суду обґрунтованості
позовних вимог, а відповідач
підтвердив правомірність своїх дій.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача в повному
обсязі.

Судові витрати по справі згідно з ч.4
ст.94 КАС України з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністратвиного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Сало А.Б.