Справа № 804/20494/14
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 р. Справа № 804/20494/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Неклеса О.М.,

судді
Царікової О.В.,

судді
Борисенка П.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої
служби України, старшого державного
виконавця Кеди М.В. про визнання дій
протиправними, скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач)
звернулась до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної виконавчої служби
України (далі - ДВС України,
відповідач-1), старшого державного
виконавця Кеди М.В. (далі - відповідач-2)
в якому просить:

- визнати дії старшого державного
виконавця Кеди М.В. незаконними;

- скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
№ 45486626 від 17.11.2014 р.;

- зобов'язати старшого державного
виконавця відділу примусового
виконнаня рішеннь Кеду М.В. винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання
посвідчення № 46/11 від 07.11.2014 р., виданого
комісією по трудових спорах
Комунального підприємства теплових
мереж «Криворіжтепломережа» (далі -
КПТМ «Криворіжтепломережа») про
стягнення з Комунального підприємства
теплових мереж «Криворіжтепломережа»
на користь позивача коштів у сумі 10387622,
69 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 12.11.2014 р. до Державної
виконавчої служби України засобами
кур'єрської служби позивачем подано
заяву про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання
посвідчення комісії по трудових спорах
КПТМ «Криворіжтепломережа» від 07.11.2014
р. про стягнення заробітної плати у
розмірі 10378622, 69 грн. 29.11.2014 р. позивачем
отримано постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження №
45486626 від 17.11.2014 р. Позивач вважає дії
державного виконавця такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства, а постанова про відмову
у відкритті виконавчого провадження,
на думку позивача, підлягає скасуванню
з наступних підстав. Позивач
наголошувала на грубому порушенні
строків, передбачених ч. 2 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі - Закон № 606-ХІV) при винесенні
оскаржуваної постанови та при її
направленні на адресу позивача. В
обґрунтування прийнятого рішення
відповідач-2 посилається на положення
ст. 237 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) та, на думку позивача, на
власний розсуд помилково приходить до
висновку про те, що позивач не є
представником працюючих робітників;
також державний виконавець
неправомірно застосував норми
матеріального права до спірних
правовідносин, а саме, ст. 226 Кодексу
законів про працю України (далі - КзПП),
зазначивши це підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.
Позивач не погоджувалась з рішенням
державного виконавця та зазначала про
його безпідставність, у зв'язку з чим
просила адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.
Представником позивача 23.12.2014 р. подано
до суду клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідач-1 в судове засідання не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
заперечень проти адміністративного
позову не надав.

Відповідач-2 в судовому засіданні 18.12.2014
р. проти адміністративного позову
заперечував та зазначав про
правомірність винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 45486626 від 17.11.2014 р. з
підстав, викладених в оскаржуваній
постанові. Відповідач-2 в судове
засідання 23.12.2014 р. не прибув, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином,
заперечень проти адміністративного
позову не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ст. 128 КАС України
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
звернулась до ДВС України з заявою від
10.11.2014 р. про відкриття виконавчого
провадження на виконання рішення
комісії по трудових спорах КПТМ
«Криворіжтепломережа» № 7-КТС від
07.11.2014 р. та стягнення з КПТМ
«Криворіжтепломережа» на користь
представника стягувачів ОСОБА_1 суму
заробітної плати за вересень 2014 р. та
жовтень 2014 р. в розмірі 10378622, 69 грн.

Заява позивача від 10.11.2014 р. надійшла до
ДВС України 12.11.2014 р., що
підтверджується матеріалами справи та
було підтверджено сторонами в судовому
засіданні 18.12.2014 р.

17.11.2014 р. старшим державним виконавцем
Кедою М.В. винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 45486626 на підставі п. 8 ч. 1
ст. 26 Закону № 606-ХІV.

Не погодившись з прийнятим
відповідачем-2 рішенням, позивач
звернулась до суду з відповідним
адміністративним позовом.

Правомірність прийняття старшим
державним виконавцем Кедою М.В.
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження № 45486626 від
17.11.2014 р. є предметом розгляду в даній
адміністративній справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом № 606-ХІV.

Відповідно до ч. 1 Закону № 606-ХІV,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 2 Закону № 606-ХІV
встановлено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» від
24.03.1998 р. № 202/98-ВР (далі - Закон № 202/98-ВР)
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону №
606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ст. 17 Закону № 606-ХІV примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на

підставі відповідних рішень таких
комісій.

Статтею 18 Закону № 606-ХІV встановлено
вимоги до виконавчого документа, а
саме, у виконавчому документі
зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів або проти кількох
відповідачів, а також якщо належить
передати майно, що перебуває в кількох
місцях, у виконавчому документі
зазначаються один боржник та один
стягувач, а також визначається, в якій
частині необхідно виконати таке
рішення, або зазначається, що обов'язок
чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

Судом встановлено, що посвідчення
комісії по трудових спорах КПТМ
«Криворіжтепломережа» від 07.11.2014 р. №
46/11 про стягнення з КПТМ
«Криворіжтепломережа» на користь
ОСОБА_1 заробітної плати за вересень 2014
р. та жовтень 2014 р. у розмірі 10378622, 69 грн.
(яке є виконавчим документом) не
відповідає вимогам Закону № 606-ХІV з
наступних підстав.

У відповідності до ч. 1, 2, 4 ст. 8 Закону №
606-ХІV сторонами у виконавчому
провадженні є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. У
виконавчому провадженні можуть брати
участь кілька стягувачів. Кожен з них
щодо іншої сторони має право брати
участь у виконавчому провадженні
самостійно або доручити участь у
виконавчому провадженні одному із
співучасників.

Положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону № 606-ХІV
визначено, що сторони можуть
реалізовувати свої права і обов'язки у
виконавчому провадженні самостійно
або через представників. Особиста
участь фізичної особи у виконавчому
провадженні не позбавляє її права мати
представника, крім випадку, коли
боржник згідно з рішенням зобов'язаний
вчинити певні дії особисто.
Повноваження представника повинні
бути підтверджені довіреністю, виданою
і оформленою відповідно до вимог
закону.

Нормами ст. 226 КзПП визначено, що
комісія по трудових спорах зобов'язана
розглянути трудовий спір у
десятиденний строк з дня подання заяви.
Спори повинні розглядатися у
присутності працівника, який подав
заяву, представників власника або
уповноваженого ним органу. Розгляд
спору за відсутності працівника
допускається лише за його письмовою
заявою. За бажанням працівника при
розгляді спору від його імені може
виступати представник профспілкового
органу або за вибором працівника інша
особа, в тому числі адвокат.

Відповідно до норм ст. 230 КзПП у разі
невиконання власником або
уповноваженим ним органом рішення
комісії по трудових спорах у
встановлений строк (стаття 229)
працівникові комісією по трудових
спорах підприємства, установи,
організації видається посвідчення, що
має силу виконавчого листа. У
посвідченні вказуються найменування
органу, який виніс рішення щодо
трудового спору, дати прийняття і
видачі та номер рішення, прізвище, ім'я,
по батькові та адреса стягувача,
найменування та адреса боржника,
номери його рахунків у банках, рішення
по суті спору, строк пред'явлення
посвідчення до виконання. Посвідчення
засвідчується підписом голови або
заступника голови комісії по трудових
спорах підприємства, установи,
організації та печаткою комісії по
трудових спорах.

В посвідченні комісії по трудових
спорах КПТМ «Криворіжтепломережа» від
07.11.2014 р. № 46/11 стягувачем визначено
ОСОБА_1, яка діє в інтересах працівників
КПТМ «Криворіжтепломережа» та є їх
представником за довіреностями.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Не є представником
особа, яка хоч і діє в чужих інтересах,
але від власного імені, а також особа,
уповноважена на ведення переговорів
щодо можливих у майбутньому
правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України представник
не може вчиняти правочин від імені
особи, яку він представляє, у своїх
інтересах або в інтересах іншої особи,
представником якої він одночасно є, за
винятком комерційного представництва,
а також щодо інших осіб, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 239 ЦК України
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляяє.

Частиною 3 ст. 244 ЦК України визначено,
що довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 245 ЦК
України довіреність на одержання
заробітної плати, стипендії, пенсії,
аліментів, інших платежів та поштової
кореспонденції (поштових переказів,
посилок тощо) може бути посвідчена
посадовою особою організації, в якій
довіритель працює, навчається,
перебуває на стаціонарному лікуванні,
або за місцем його проживання.

З аналізу наведених положень
законодавства вбачається, що вчинений
представником правочин створює,
змінює, припиняє права та обов'язки
саме особи, яку він представляє,
представник вчиняє правочин від імені
особи, яку він представляє.

Судом досліджено надані
позивачем копії довіреностей
працівників КПТМ
«Криворіжтепломережа» (посвідчені
директором КПТМ
«Криворіжтепломережа»), в яких
зазначено, що працівники довіряють
заступнику головного бухгалтера
ОСОБА_1 представляти інтереси у Відділі
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, а також
отримувати стягнуті на їх користь
грошові кошти.

Отже, стягувачами у даному спорі є
працівники КПТМ
«Криворіжтепломережа», на користь яких
з підприємства стягується заробітна
плата за вересень 2014 р. та жовтень
2014 р.

Проте, у виконавчому документі
від 07.11.2014 р. № 46/11 стягувачем визначено
ОСОБА_1 як представника працівників за
довіреностями, що суперечить наведеним
вище положенням ч. 2 ст. 8 Закону № 606-ХІV,
ЦК України та ст. 226 КзПП України.

Суд також зазначає, що зазначення
у виконавчому документі стягувачем
ОСОБА_1, яка діє в інтересах
працівників підприємства, прямо
суперечить нормам ч. 3 ст. 238 ЦК України,
оскільки в разі виконання посвідчення
від 07.11.2014 р. № 46/11, заробітна плата за
вересень 2014 р. та жовтень 2014 р. буде
стягнута саме на користь ОСОБА_1, в той
час як кошти повинні бути стягнуті на
користь працівників підприємства.

Поряд цим, судом виявлено, що в
порушення ч. 2 ст. 18 Закону № 606-ХІV, у
виконавчому документі не зазначено, в
якій частині необхідно виконати таке
рішення, яку конкретно суму із
загальної 10387622, 69 грн. необхідно
стягувати на користь кожного окремо
працівника.

Згідно до ч.1 ст. 25 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 26 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Таким чином, у зв'язку з
виявленням обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження,
державним виконавцем відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку про правомірність прийняття
державним виконавцем постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № 45486626 від
17.11.2014 р. з посиланням на норми п. 8 ч. 1 ст.
26 Закону № 606-ХІV, оскільки стягнення
коштів на користь позивача призведе до
порушення прав працівників
підприємства, яким ці кошти належать.

Що стосується посилань позивача
на порушення відповідачем-2 норм
процесуального права, суд зазначає
наступне.

Частиною 2 ст. 26 Закону № 606-ХІV
передбачено, що про відмову у відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову
протягом трьох робочих днів, а за
рішенням, що підлягає негайному
виконанню, - не пізніше наступного

робочого дня з дня надходження
виконавчого документа і не пізніше
наступного дня надсилає її
заявникові разом з виконавчим
документом.

Відповідно до ст. 31 Закону № 606-ХІV,
копії постанов державного виконавця
та інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Як вже було встановлено судом, заява
позивача від 10.11.2014 р. про відкриття
виконавчого провадження разом із
виконавчим документом надійшла до ДВС
України 12.11.2014 р.

Враховуючи норми ч. 2 ст. 26 Закону №
606-ХІV, триденний строк для винесення
державним виконавцем постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження починається з 13.11.2014 р., на
наступний день з дня надходження до
Відділу примусового виконання рішень
ДВС України виконавчого документу. У
зв'язку з тим, що третім робочим днем є
17.11.2014 р. (оскільки 15.11.2014 р. та 16.11.2014 р.
були вихідними днями), відповідачем-2
правомірно прийнято оскаржувану
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження саме 17.11.2014 р.

Отже, твердження позивача про
порушення відповідачем-2 строків,
передбачених ч. 2 ст. 26 Закону № 606-ХІV,
не знайшли підтвердження.

Що стосується порушення державним
виконавцем строку направлення
заявникові - позивачу постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 17.11.2014 р. разом з
виконавчим документом, суд зазначає, що
це не є самостійною та достатньою
підставою для скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження. Старшим державним
виконавцем Кедою М.В. в судовому
засіданні 18.12.2014 р. надано пояснення, що
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 17.11.2014 р.
разом з виконавчим документом були
наступного дня передані ним до
канцелярії Відділу примусового
виконання рішень ДВС України для
направлення заявнику засобами
поштового зв'язку.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання дій
старшого державного виконавця
Кеди М.В. незаконними суд окремо
зазначає наступне.

Згідно чинного законодавства вчинення
державним виконавцем дій по винесенню
постанов про відмову у відкритті
виконавчого провадження прямо
передбачено Законом № 606-ХІV,
тобто, вказані дії державного
виконавця є частиною процесу
реалізації державним виконавцем своїх
повноважень, наданих йому чинним
законодавством. Результатом
реалізації цих повноважень є винесення
у відповідній формі рішення, яке
породжує юридичні наслідки для
позивача, а саме: постанови про відмову
у відкритті виконавчого провадження у
випадках, передбачених Законом № 606-ХІV.

Отже, виключно результат реалізації
повноваження державного виконавця (а
саме - рішення суб'єкта владних
повноважень), а не процес реалізації
його повноважень (дії по винесенню
постанови) може бути об'єктом судового
оскарження. А дотримання державним
виконавцем вимог актів законодавства
щодо порядку здійснення виконавчого
провадження входить до предмету
доказування при розгляді спору про
правомірність рішення, прийнятого
державним виконавцем під час
здійснення виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищенаведене у сукупності,
суд дійшов висновку, що при прийнятті
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження № 45486626 від
17.11.2014 р.

старший державний виконавець Кеда М.В.
діяв на підставі, в межах та у спосіб,
передбачені Законом № 606-ХІV, у зв'язку з
чим, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню
не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 158-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 73, 08 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Головуючий суддя
Суддя Суддя О.М.
Неклеса О.В.
Царікова О.П. Борисенко