Справа № 0907/2а-76/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Справа № 47689/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю:

секретаря судового засідання -
Корнієнко О. А.;

представника позивача - Остап’юк М. П.;

представника державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» - Головенько К.
О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради до
якої приєдналось державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 18
березня 2011 року в справі за позовом
приватного акціонерного товариства
«Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод» до
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державна інспекція з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області, державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» про скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2010 року Івано-Франківським
міським судом Івано-Франківської
області зареєстровано позовну заяву
відкритого акціонерного товариства
«Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод» до
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державна інспекція з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області, державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» про визнання
нечинним та скасування рішення
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради № 150
від 24 березня 2009 року «Про погодження
тарифів на послуги водопостачання».

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що Державною інспекцією з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області при
наданні висновку про обґрунтованість
тарифу прийнято хибне та неправомірне
рішення щодо їх обґрунтованості,
внаслідок чого оскаржуване рішення теж
є неправомірним.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 березня 2011 року позов
задоволено повністю. Визнано нечинним
та скасовано рішення виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради № 150 від 24 березня 2009 року «Про
погодження тарифів на водопостачання».

Зазначену постанову мотивовано тим, що
висновком Державної інспекції з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області № 29 від 04
березня 2010 року визначено, що
розрахунок в частині планових витрат
на виробництво послуг водопостачання,
визначений в розмірі 9 грн 02 к. за 1 м
кубічний Івано-Франківською
дистанцією водопостачання державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» на 2009 рік від 02
лютого 2009 року № 16 не є економічно
обґрунтованим.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийти нову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що позивачем не було
оскаржено у встановленому порядку
висновок Державної інспекції з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області № 29 від 04
березня 2010 року.

До апеляційної скарги виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради також приєдналось державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця».

На підставі ст. 55 КАС України судом
здійснено заміну позивача - відкрите
акціонерне товариство
«Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод» замінено
на правонаступника останнього
приватне акціонерне товариство
«Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод».

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить в задоволенні
такої відмовити.

Представник державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, пояснення позивача
та представника третьої особи,
досліджено матеріали справи та
проаналізовано доводи апеляційної
скарги, внаслідок чого зроблено
висновок про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду першої
інстанції.

Встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради № 150 від 24 березня 2009 року «Про
погодження тарифів на водопостачання»
погоджено тарифи на водопостачання
Івано-Франківській дистанції
водопостачання державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» (висновок
Державної інспекції з контрою за
цінами в Івано-Франківській області
від 02 лютого 2009 року № 16) в таких
розмірах:

-для населення - 2 грн м кубічний (з
податком на додану вартість);

-для залізничних підприємств - 6,97 грн м
кубічний (з податком на додану
вартість);

-для інших підприємств - 9,37 грн м
кубічний (з податком на додану
вартість).

Дане рішення ввести в дію з 01 травня 2009
року та опублікувати його в газеті
«Західний кур'єр».

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до власних (самоврядних)
повноважень виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належить встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Частиною першою статті 13 Закону
України від 10 січня 2002 року «Про питну
воду та питне водопостачання» до
повноважень органів місцевого
самоврядування віднесено визначення
рівня та якості послуг з питного
водопостачання та водовідведення і
встановлення тарифів на ці послуги.

Статтею 11 Закону України від 11 вересня
2003 року «Про заходи державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» передбачено
право регуляторного органу (до якого
відноситься і відповідач), який прийняв
відповідний акт, у разі наявності
визначених законодавством підстав,
приймати рішення про скасування цього
регуляторного акта.

Таким чином, погодження або
встановлення тарифів органом
місцевого самоврядування не є
формальним актом. Здійснюючи вказане
повноваження, орган місцевого
самоврядування, має право і
зобов'язаний перевіряти відповідність
запропонованих підприємствами тарифів
якості та рівню наданих послуг,
витратам постачальника на їх надання.
Результатом такої діяльності не
обов'язковим є рішення про погодження
тарифів.

Даний висновок суду апеляційної
інстанції кореспондує пункту 2 статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, ратифікованої Законом
України від 15 липня 1997 року №452/97-ВР,
відповідно до якого органи місцевого
самоврядування в рамках закону мають
повне право вільно вирішувати будь-яке
питання, яке не виключене з їх
компетенції і рішення якого не
доручене жодному іншому органу.

Невиконання відповідачем вказаного
обов'язку призвело до затвердження
тарифів які є економічно
необґрунтованими.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції підтверджується наступними
доказами: листом комунального
підприємства
«Івано-Франківськводоекотехпром» №
01-6/945 від 22 липня 2009 року; листом
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради №
3092/01-17/37 від 26 серпня 2009 року; листом
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради №
3092/01-17/37 від 08 вересня 2009 року; листом
державної інспекції з контролю за
цінами в Івано-Франківської області №
01-17/1252 від 23 червня 2009 року; листом
Державної інспекції з контролю за
цінами в Івано-Франківської області №
01-17/1788 від 09 вересня 2009 року.

Поряд з цим суд апеляційної інстанції
зазначає, що оскаржуване рішення
органу місцевого самоврядування не є
регуляторним актом.

Статтею 1 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
передбачено, що регуляторний акт - це:

прийнятий повноваженим регуляторним
органом нормативно-правовий акт, який
або окремі положення якого спрямовані
на правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним
органом інший офіційний письмовий
документ, який встановлює, змінює чи
скасовує норми права, застосовується
неодноразово та щодо невизначеного
кола осіб і який або окремі положення
якого спрямовані на правове
регулювання господарських відносин, а
також адміністративних відносин між
регуляторними органами або іншими
органами державної влади та суб'єктами
господарювання, незалежно від того, чи
вважається цей документ відповідно до
закону, що регулює відносини у певній
сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 3 зазначеного
закону його дія не поширюється на
здійснення регуляторної діяльності,
пов'язаної з прийняттям актів, що
містять індивідуально-конкретні
приписи.

Згідно з пунктом 1.4 розділу 1 Порядку
подання нормативно-правових актів на
державну реєстрацію до Міністерства
юстиції України та проведення їх
державної реєстрації, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 12 квітня 2005 року №34/5,
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 12 квітня 2005 року за № 381/10661)
нормативно-правовий акт - офіційний
письмовий документ, прийнятий
уповноваженим на це суб'єктом
нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, спрямований на регулювання
суспільних відносин, що містить норми
права, має неперсоніфікований характер
і розрахований на неодноразове
застосування.

За змістом статті 12 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» регуляторні акти, прийняті
органами та посадовими особами
місцевого самоврядування, офіційно
оприлюднюються в друкованих засобах
масової інформації відповідних рад, а у
разі їх відсутності - у місцевих
друкованих засобах масової інформації,
визначених цими органами та посадовими
особами, не пізніш як у десятиденний
строк після їх прийняття та підписання.

Оскільки відповідачем оскаржуваним
рішенням лише погоджено тарифи на
послуги водопостачання відповідно до
підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» у зв'язку з тим, що
Івано-Франківська дистанція
водопостачання державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» не належить до
підприємств комунальної власності, з
якими тарифи не погоджуються, а
встановлюються. Зазначене рішення не
регулює суспільні відносини, що
містять норми права, має
персоніфікований характер, оскільки
ним погоджено тарифи на виробництво
послуги водопостачання для
Івано-Франківської дистанції
водопостачання державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця».

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що оскаржуване рішення - це не
регуляторний акт, так як не є
нормативно-правовим актом, а тому на
нього не поширюються вимоги статті 12
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

Даний висновок суду апеляційної
інстанції підтверджується постановою
Верховного Суду України від 13 березня
2012 року в справі № 21-967во11, яка
відповідно до ст. 244-2 КАС України є
обов'язковою.

Водночас, суд апеляційної інстанції
зазначає, що оскаржуване рішення не
порушує прав позивача в іншій частині
окрім частини, що стосується
затвердження тарифів для інших
підприємств, що зумовлює скасування
такого рішення лише в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У рішенні в справі «Проніна проти
України» від 18 липня 2006 року
Європейським Судом з прав людини
вказано, що п. 1 статті 6 Конвенції
зобов'язує суди давати обґрунтування
своїх рішень, але це не може
сприйматись як вимога надавати
детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов'язку можуть бути
різними в залежності від характеру
рішення. Крім того, необхідно брати до
уваги, між іншим, різноманітність
аргументів, які сторона може
представити в суд.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради до якої приєдналось державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» - задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 18 березня 2011 року в справі
№ 2а-76/11/0907 - скасувати та прийняти нову,
якою адміністративний позов
приватного акціонерного товариства
«Івано-Франківський
локомотиворемонтний завод» до
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Державна інспекція з
контролю за цінами в
Івано-Франківській області, державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» про скасування
рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради
Івано-Франківської області «Про
погодження тарифів на послуги
водопостачання» № 150 від 24 березня 2009
року в частині погодження тарифу на
послуги водопостачання державному
територіально-галузевому об'єднанню
«Львівська залізниця» для інших
підприємств.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у випадку
коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС
України, складення постанови в повному
обсязі відкладено - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 23
грудня 2014 року