Справа № 2605/19803/12 (6а/756/102/14)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року м. Київ
К/800/52566/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Олексієнка М.М. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Ситникова О.Ф.,

здійснивши попередній розгляд справи
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року про зміну способу і порядку
виконання судового рішення у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Києві (далі - ГУПФ), третя
особа - Служба безпеки України про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання постанови
Оболонського районного суду м. Києва
від 15 березня 2013 року, якою визнано
неправомірними дії ГУПФ щодо відмови в
проведенні перерахунку пенсії.
Зобов'язано ГУПФ з 27 травня 2012 року
перерахувати ОСОБА_4 пенсію на підставі
довідки фінансово-економічного
управління Служби безпеки України від
24 травня 2012 року № 21/3/2-1555/3280 з
урахуванням збільшення розміру
грошового забезпечення начальника
спецкафедри Інституту підготовки
кадрів СБУ.

Посилався на те, що судове рішення у
спосіб визначений судом не виконано, а
тому просив стягнути з ГУПФ нараховану
суму.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 06 серпня 2014 року заяву ОСОБА_4
задоволено. Змінено спосіб і порядок
виконання рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 15 березня 2013
року, із зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії з урахуванням
збільшення розміру грошового
забезпечення, на стягнення з ГУПФ
нарахованих коштів.

Київський апеляційний
адміністративний суд рішенням від 2
жовтня 2014 року зазначену ухвалу
скасував та постановив нову про
відмову в задоволенні заяви.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
процесуального права, допущені судом
апеляційної інстанції, просить
скасувати рішення цього суду і
залишити в силі ухвалу суду першої
інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Задовольняючи заяву про зміну способу
і порядку виконання судового рішення,
суд першої інстанції виходив з
неможливості виконання рішення у
спосіб визначений судом.

Апеляційний суд з таким висновком не
погодився і зазначив, що змінювати
спосіб та порядок виконання рішення
суду шляхом безспірного списання
коштів з рахунку боржника, вказавши при
цьому суму, розмір якої судом не
встановлений, є неможливим.

Висновок апеляційного суду відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
процесуального права..

Згідно з частиною четвертою статті 105
КАС України адміністративний позов
може містити як вимоги про зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії, так і стягнення з
відповідача - суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконним
рішенням, дією або бездіяльністю. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (пункт 2 частини другої статті 162 КАС
України).

Стаття 124 Конституції України та стаття
14 КАС України встановлюють, що судові
рішення, зокрема постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За правилами статті 36 Закону України
від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон №
606-ХІV), частини першої статті 263 КАС
України відстрочка і розстрочка
виконання, зміна чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення можливе лише за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо, тощо).

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття судом
нових заходів для реалізації рішення у
разі неможливості його виконання у
встановленими раніше порядку і
способом. Змінюючи спосіб і порядок
виконання судового рішення, суд не може
змінювати останнє по суті.

Звертаючись до суду про зміну способу і
порядку виконання судового рішення,
ОСОБА_4 посилався на те, що на виконання
рішення суду йому нарахована доплата,
яка на час звернення до суду не
виплачена, у зв'язку з ненадходженням
відповідних коштів із державного
бюджету.

Зазначені обставини не дають підстав
для задоволення заяви, адже способи
виконання рішення суду слід визначати
через ті заходи, які вживаються за для
досягнення мети захисту порушених прав
та свобод осіб і їх відновлення.

Основні заходи примусового виконання
рішень наведені у статті 32 Закону №
606-ХІV. Зокрема, до таких відносяться:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; інші заходи,
передбачені рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють
виконання судових рішень, суд вправі
змінити встановлені ним або законом
способи і порядок на інші, передбачені
законодавством. Проте, суд не може
встановити новий спосіб захисту
порушеного права, його дії щодо зміни
чи встановлення способу і порядку
виконання повинні бути спрямовані лише
на забезпечення виконання
резолютивної частини рішення,
відповідати його меті, не спотворювати
його змісту.

Як зазначалося вище, єдиною підставою,
в тому числі для встановлення способу і
порядку виконання рішення, є наявність
обставин, що ускладнюють його
виконання. Проте ці обставини
об'єднуються їх об'єктивним та
надзвичайним характером, незалежністю
від настання та перебігу волі боржника,
причинним зв'язком між настанням цих
обставин та ускладненням виконання
рішення.

У справі, що розглядається, суд для
відновлення права ОСОБА_4 на пенсію,
передбачену Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб», прийняв рішення про зобов'язання
ГУПФ перерахувати пенсію в
установленому законом розмірі, що
відповідало заявленим у позові
вимогам, тому, змінивши спосіб
виконання такої постанови, із
зобов'язання перерахувати пенсію, на
стягнення конкретної суми, суд змінив
постанову по суті, вийшовши за межі
позовних вимог та вирішивши питання, що
не були предметом дослідження судами
всіх інстанцій при розгляді справи.

Таким чином, зміна на підставі статті 263
КАС способу і порядку виконання
судового рішення не передбачає зміни
обраного судом відповідно до статті 162
КАС при ухваленні рішення способу
відновлення порушеного права. Отже,
зміна способу і порядку виконання
рішення суду про зобов'язання органу
ГУПФ здійснити виплату із зобов'язання
на стягнення такої виплати є
незаконною.

Саме до такого висновку зводиться
правова позиція, висловлена Верховним
Судом України у постанові від 11
листопада 2014 року (справа №21-394а14), яка
згідно зі статтею 244-2 КАС України, є
обов'язковою для суддів при прийнятті
рішень в подібних справах.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
висновок суду не спростовують і не
дають підстав вважати судове рішення
таким, що постановлено з порушенням
норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

О.Ф. Ситников