Справа № 2а/1522/5344/11
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1522/5344/11

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Домусчі Л.В. Одеський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

Головуючого: судді Димерлія О.О.

суддів: Вербицької
Н.В.,Романішина В.Л.

розглянув у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси на
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 29 листопада 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в
Приморському районі м. Одеси, за участю
третьої особи на боці відповідача без
самостійних вимог Прокуратура м. Одеси
про визнання реабілітованим та про
зобов'язання зарахувати в потрійному
розмірі за час відбування
покарання,знаходження під вартою в
стаж роботи для нарахування пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до УПФ України в
Приморському районі м. Одеси,який в
подальшому був уточнений про:

- визнання його реабілітованим з
моменту винесення постанови слідчого
про припинення кримінальної справи з 29
вересня 1989 року;

- зобов'язання Управління Пенсійного
Фонду України в Приморському районі м.
Одеси зарахувати йому в потрійному
розмірі строк за час відбування
покарання в місцях позбавлення волі,
знаходження під вартою та в місцях
відбування покарання за період з 01
листопада 1985 р. по 06 липня 1989 р. до його
трудового стажу для нарахування
пенсії.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 реабілітованим.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Приморському районі м.
Одеси з 29 листопада 2011 р. зарахувати
ОСОБА_1 в потрійному розмірі строк за
час відбування покарання в місцях
позбавлення волі, знаходження під
вартою та в місцях відбування
покарання за період з 01 листопада 1985р.
по 06.07.1989р. до його трудового стажу для
нарахування пенсії.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Управління
Пенсійного Фонду України в
Приморському районі м. Одеси в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із відмовою в задоволенні позову.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював з липня 1980р. по
квітень 1983р. старшим інспектором
відділу боротьби з розкраданням
соціалістичної власності (ОБХСС) УВС
Одеського обласного виконкому, та по
25.10.1984р. начальником цього відділу.

31.10.1985р. відносно нього слідчим
слідчо-оперативної бригади було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ст.168
ч.2 КК УРСР.

01.11.1985 р. йому було пред'явлено
обвинувачення за ст.168 ч.2 КК УРСР, а
21.04.1986 р. за ст.ст.168 ч.2, 80 ч.1, 167 КК УРСР.

01.11.1985 р. ОСОБА_1 затримано, а 02.11.1985 р.-
заарештовано.

Вироком судової колегії з кримінальних
справ Одеського обласного суду від
05.09.1986р. по справі №2/87/1986, ОСОБА_1.
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ст. ст. 165 ч. І, 80 ч.І, 84 ч.І КК
УРСР та призначено остаточне покарання
у вигляді 6 років позбавлення волі у
виправно-трудовій колонії загального
режиму з конфіскацією всього майна, з
позбавленням права займати посади в
системі органів МВС СРСР строком на 5
років. За ст.ст. 168 ч. 2, 167 КК УРСР -
виправдано.

Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено
попереднім - тримання під вартою та
строк до відбування покарання
обчислювати з 01 листопада 1985 року.

Ухвалою Судової колегії з кримінальних
справ Верховного Суду УРСР від 18.12.1986 р.
вирок залишено без змін.

За результатами розгляду протесту
заступника прокурора УРСР, судова
колегії з кримінальних справ
Верховного Суду УРСР 25.05.1989 р. винесла
ухвалу, якою вирок судової колегії з
кримінальних справ Одеського
обласного суду від 05.09.1986 р. і ухвалу
Судової колегії з кримінальних справ
Верховного Суду УРСР від 18.12.1986 р.
відносно ОСОБА_1 скасовано за
нововиявленими обставинами, а справу
направлено на нове розслідування.

29.09.1989 р. старшим слідчим прокуратури м.
Одеси винесено постанову про
припинення кримінальної справи за
відсутністю складу злочину, якою
кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_1 за ст.ст. 168 ч.2, 165 ч.2, 80 ч.1, 84 ч.1 та
167 КК УРСР закрито на підставі ст.6 п.2
КПК УРСР за відсутності в його діях
складу злочину, запобіжний
захід-скасовано.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відмова
відповідача зарахувати відповідний
строк стажу у потрійному розмірі
призводить до порушення прав ОСОБА_1,
наданих йому Конституцією та законами
України, а відтак позовні вимоги
обґрунтовані та такі, що підлягають
задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
набули правового статусу
реабілітованих, основи їх соціального
захисту та гарантії їх соціальної
захищеності шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні», дія
якого поширюється на осіб,
необґрунтовано засуджених судами
України або репресованих на території
республіки іншими державними органами
в будь-якій формі, включаючи
позбавлення життя або волі,
переселення в примусовому порядку,
вислання і заслання за межі республіки,
позбавлення громадянства, примусове
поміщення до лікувальних закладів,
позбавлення чи обмеження інших
громадянських прав або свобод з
мотивів політичного, соціального,
класового, національного і релігійного
характеру.

Статтею 1 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні»встановлено, що
реабілітованими є, зокрема, особи, які з
політичних мотивів були
необґрунтовано засуджені судами або
піддані репресіям позасудовими
органами, в тому числі «двійками»,
«трійками», особливими нарадами і в
будь-якому іншому позасудовому
порядку, за вчинення на території
України діянь, кваліфікованих як
контрреволюційні злочини за
кримінальним законодавством України
до набрання чинності Законом СРСР «Про
кримінальну відповідальність за
державні злочини»від 25 грудня 1958 року,
за винятком осіб, зазначених у статті 2
цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні»реабілітованим
громадянам відповідно до статті 1 цього
Закону час тримання під вартою,
відбування покарання в місцях
позбавлення волі, заслання або
перебування на примусовому лікуванні
зараховується у потрійному розмірі в
стаж роботи для призначення трудових
пенсій.

Аналогічні норми закріплені в ст. 58
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ
України в Приморському районі м. Одеси
та отримує пенсію за віком відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із
заявою про проведення перерахунку
трудового стажу, зарахування до
трудового стажу строку відбування
покарання за скасованим вироком суду у
потрійному розмірі.

Проте, згідно відповіді Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси № 3537/Н-11
від 03 серпня 2011 року позивачу
повідомлено, що при зверненні за
призначенням пенсії у відповідності до
вимог ст. 58 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 не було
надано документів, підтверджуючих факт
позбавлення волі та в подальшому
реабілітації, тому немає підстав
зараховувати період в потрійному
розмірі; також зазначено про
необхідність надання до управління
документи про період відбування
покарання в місцях позбавлення волі та
документи про те, що його було
реабілітовано.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1
було неправомірно притягнуто до
кримінальної відповідальності за
ст.ст. 168 ч.2, 165 ч.2, 80 ч.1, 84 ч.1 та 167 КК УРСР .

Згідно з частиною 1 статі 44 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-IV
від 09.07.2003 рокузаява про призначення
(перерахунок) пенсії та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 1 статті 98 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
№1788-XII від 05.11.1991 року перерахунок
пенсії провадиться на підставі
документів про вік, стаж, заробіток та
інших, наявних на час перерахунку в
пенсійній справі, а також додаткових
документів, поданих пенсіонером на час
перерахунку.

Пунктом 12 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№637 від 12.08.1993 року, встановлено, що час
утримання під вартою, час відбування
покарання в місцях позбавлення волі та
час перебування в засланні й на
примусовому лікуванні підтверджується
довідками органів внутрішніх справ і
зараховується до трудового стажу за
наявності документів про реабілітацію
(довідки суду, органів прокуратури,
дізнання та слідства про припинення
кримінальної справи чи довідки суду
про винесення виправдувального
вироку).

З урахуванням наведених правових норм,
колегія суддів апеляційного суд
приходить до висновку, що позивачу
безпідставно відмовлено у проведенні
перерахунку трудового стажу для
призначення пенсії.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач має право
на пільгове обчислення стажу роботи за
час відбування покарання в місцях
позбавлення волі, знаходження під
вартою та в місцях відбування
покарання за період з 01 листопада 1985
року по 06.07.1989 року для перерахунку
пенсії.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано та правильно
задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205,
ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний
суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси залишити
без задоволення, постанову
Приморського районного суду м. Одеси
від 29 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.О. Димерлій

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: В.Л. Романішин