Справа № 802/1878/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1878/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

16 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Совгири Д. І. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дагаз 7" на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "Дагаз 7" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені ,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року Вінницьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дагаз-7» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року скасувати, прийняти нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи і,
як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Сторони у справі повноважних
представників у судове засідання не
направили, хоча повідомлялись про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
що згідно звіту "Про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік"
Форми №10-ПІ поданого ТОВ "Дагаз- 7" 20.02.2014
р. на підприємстві протягом 2013 року
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 17 осіб; норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів -
1 особа, фактично працюючих інвалідів - 0
осіб, фонд оплати праці штатних
працівників в 2013 році складав 302000 грн. 80
коп., середньорічна заробітна плата на
підприємстві відповідача становила у
2013 році 17811 грн. 80 коп.

Також відповідачем самостійно у звіті
(Рядок 6 звіту) розраховано
адміністративно-господарську санкцію
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів за 2013
рік в сумі 17811 грн. 80 коп. (а.с. 5).

Крім того, судом встановлено, що
відповідачем не вірно розраховано
середньорічну заробітну плату
штатного працівника та суму
адміністративно-господарських
санкцій, яка дорівнює розміру
середньої річної заробітної плати.

Відповідачем зазначено в 6 рядку Звіту
17811 грн. 80 коп., а має бути 17811 грн. 76 коп.

Станом на дату звернення до суду,
відповідач вказану суму не сплатив, що
й слугувало підставою для звернення
позивача до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
порушення статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" відповідач не забезпечив
встановленого нормативу робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, в кількості 1 особи, в зв'язку
з чим зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі, встановленому чинним
законодавством.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового
складу за рік, а якщо працює від 8 до 25
осіб, - у кількості одного робочого
місця.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

Частиною 4 ст. 20 цього ж Закону
встановлено, що
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою ст.19 даного Закону.

Частиною 4 статті 20 Закону України "Про
зайнятість населення" передбачено, що
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством. Несвоєчасна
реєстрація або відмова від неї,
порушення порядку подання
адміністративних даних тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Встановлено, що листом Вінницького
районного центру зайнятості від 13.05.2014
року № 03-13/999 (а.с. 9), повідомлено
відділення Фонду, що відповідач подав
звіти про наявність вакансій Форми 3-ПН
стосовно робочих місць для
працевлаштування інвалідів лише за 8
місяців 2013 року (15.03.2013 р., 19.04.2013 р., 08.05.2013
р., 13.06.2013 р., 09.07.2013 р., 05.08.2013 р., 02.09.2013 р.,
22.11.2013 р.), що також підтверджується
матеріалами справи (а.с. 10-17), а за
січень, лютий, жовтень, грудень 2013 р.
звіти відповідачем не подавались.

Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та
фізичними особами, що використовують
найману працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 70 від 31 січня 2007 року Про реалізацію
статей 19 та 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 2 Порядку звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів роботодавці подають
(надсилають рекомендованим листом)
щороку до 1 березня відділенням Фонду, в
яких вони зареєстровані, за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, а інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів подають
центру зайнятості за місцем їх
реєстрації як платників страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням
з Держкомстатом.

З аналізу наведених положень
випливає, що на суб'єктів
господарювання покладено обов'язок
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, звітувати
перед Фондом соціального захисту
інвалідів, а у разі недотримання вимог
чинного законодавства сплачувати
адміністративно-господарські санкції.

У 2013 році відповідачем не виконано
обов'язку щомісячно інформувати
державну службу зайнятості про вільні
місця та вакантні посади, на яких може
використовуватися праця інваліда, чим
порушено вимоги чинного законодавства
України.

В свою чергу, відсутність поданих
відповідачем звітів не спричинила
обов'язку у центру зайнятості
направляти інвалідів. Даний факт
впливає на загальну кількість
інвалідів, які могли бути
працевлаштовані за умови саме
щомісячної подачі звітності ТОВ "Дагаз
-7" до центру зайнятості.

Адміністративно-господарські санкції
відповідач повинен був сплатити
самостійно в строк до 15 квітня року,
наступного за роком, в якому відбулося
порушення нормативу, однак до цього
часу сума заборгованості до Державного
бюджету сплачена не була.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3
Порядку нарахування пені та її сплати,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 15 травня 2007 року № 223, порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річної облікової
ставки Національного банку України за
кожен календарний день прострочення
(наведених у постановах Правління
Національного банку України), що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

За порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
відповідачу нарахована пеня в розмірі
218 грн. 94 коп.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України "Про систему
оподаткування", а є заходом впливу до
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 238 ГК України, за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Крім того, елементами правопорушення,
виходячи із загальних норм права, є
вина та наявність причинного зв'язку
між самим порушенням та його
наслідками.

В силу ч. 1 ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпункт 3 п. 4 Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2002 року №1434
передбачає, що Фонд, відповідно до
покладених на нього завдань, здійснює
контроль за виконанням підприємствами
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та за
сплатою ними
адміністративно-господарських санкцій
і пені.

Відповідальність за незабезпечення
зазначених нормативів відповідно до ч.2
ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" покладається на керівників
підприємств, а в разі, коли кількість
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, то
відповідальність покладається на
підприємства у вигляді щорічної сплати
штрафних санкцій, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце, не
зайняте інвалідом.

Судом з'ясовано, що відповідач не
приймав належних мір по створенню
робочих місць для інвалідів, в повному
обсязі не інформував центр зайнятості
про наявність доцільних вакансій для
інвалідів,
адміністративно-господарські санкції
в сумі 17811 грн. 76 коп. не сплатив, що
призвело до нарахування пені в сумі 218
грн. 94 коп. гривень.

Суду доказів сплати вказаних вище
фінансових санкцій відповідачем не
надано.

У відповідності зі ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі, водночас ч. 2 ст. 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного та з
урахуванням того, що на день розгляду
справи відповідач
адміністративно-господарські санкції
та пеню не сплатив, колегія суддів
вважає, що позов є обґрунтованим та
підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, а тому
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
першої інстанції та відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Дагаз 7"
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Совгира Д. І.

Сушко О.О.