Справа № 802/3840/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 р. м. Вінниця

Справа № 802/3840/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд в складі

головуючого судді Заброцької Людмили
Олександрівни,

суддів Віятик Наталії
Володимирівни,

Яремчука Костянтина Олександровича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Панченка Тараса Дмитровича,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача:
Комісарчук М.І.,

представника третьої особи:
Комісарчук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Міністерства
соціальної політики України, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Департамент соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_2 ( далі - позивач ) з
адміністративним позовом до
Міністерства соціальної політики
України ( далі - відповідач ), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Департамент соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними дії та зобов'язання
вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що її дідусь, ОСОБА_4, був
інвалідом та перебував на обліку в
Головному управлінні праці та
соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації по забезпеченню
спеціальним транспортом. В липні 2005
року ОСОБА_4 було забезпечено легковим
автомобілем марки «MERCEDES - BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1, в якості
отримання гуманітарної допомоги.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. 24 червня
2014 року позивач, як онучка померлого
інваліда, що разом з ним вела спільне
господарство та здійснювала догляд за
ним, звернулася до Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації із
заявою про направлення документів до
Міністерства соціальної політики
України для прийняття рішення про
перереєстрацію вказаного автомобіля.
Однак, листом від 14 жовтня 2014 року (вх.
№3302-03-07) ОСОБА_2 відповідачем було
відмовлено у перереєстрації
транспортного засобу, з посиланням на
пункт 16 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.07.06 р. № 999, а саме, в зв"язку з
відсутністю довідки члена сім'ї
померлого інваліда, який
зареєстрований за місцем реєстрації
інваліда.

Позивач вважає відмову відповідача
неправомірною та просить суд
зобов'язати Міністерство соціальної
політики України прийняти рішення про
передачу y власність ОСОБА_2 легкового
автомобіля марки «MERCEDES -BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
та просила адміністративний позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала щодо заявлених
позовних вимог.

Представник третьої особи щодо
вирішення адміністративного позову
поклалась на розсуд суду.

Суд розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
пояснення позивача, представника
відповідача та третьої особи,
встановив наступне.

Громадянином Німеччини ОСОБА_5 06.12.2004
надано, як гуманітарну допомогу, через
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації, легковий автомобіль
марки «MERCEDES - BENZ», 1999 року випуску, номер
кузова НОМЕР_1 інваліду ІІ групи ОСОБА_4
( а.с. 6-9 ).

01 липня 2005 року, згідно Наказу №76
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Вінницької обласної державної
адміністрації, ОСОБА_4 був забезпечений
органами соціального захисту
населення автомобілем марки «MERCEDES -
BENZ», 1999 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1 ( а.с. 14 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3 року ( а.с. 24 ).

Після смерті ОСОБА_4, 24 червня 2014 року
позивач (його онучка та член сім'ї)
звернулася до Департаменту соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації з заявою про
направлення документів до
Міністерства соціальної політики
України для прийняття рішення про
перереєстрацію автомобіля, отриманого
ОСОБА_4, на її ім'я ( а.с.11 ).

25 червня 2014 року Департамент
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації
направив зазначену заяву та додані до
неї документи (вих. №04-2682 від 25.06.2014) до
Міністерства соціальної політики
України для розгляду питання стосовно
надання дозволу на перереєстрацію та
передачу у власність ОСОБА_2 легкового
автомобіля марки «MERCEDES - BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1 ( а.с. 12 ).

14 жовтня 2014 року за вх. №3302-03-07
Департамент соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації отримав письмову
відмову відповідача, в якій роз'яснено,
що рішення про передачу у власність
зазначеного транспортного засобу не
може бути прийняте. При цьому,
відповідач посилається на те, що у
процесі візування документів в
Департаменті соціального захисту
інвалідів були виявлені певні
недоліки, а саме: відсутня довідка
члена сім'ї ( ОСОБА_2 ) померлого
інваліда, який зареєстрований за
місцем реєстрації інваліда, що
суперечить п. 16 Порядку забезпечення
інвалідів засобами реабілітації,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від, 19.07.2006 №999 ( а.с. 13
).

Не погоджуючись із відмовою
Міністерства соціальної політики
України позивач звернулась з даним
позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходить з такого.

Основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні, порядок створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам вести повноцінний спосіб
життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами визначається
Законом України «Про основи соціальної
захищеності в Україні» від 21.03.1991 №
875-ХІІ.

Згідно з ч. 2 ст. 38 цього Закону, після
смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, виданий безоплатно чи на
пільгових умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Технічні та інші засоби
реабілітації можуть бути залишені у
власності членів сім'ї померлого
інваліда, дитини-інваліда в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Суд зазначає, що механізм забезпечення
легковими автомобілями інвалідів, які
мають право на їх отримання безоплатно
або на пільгових умовах і місце
проживання яких зареєстровано в
Україні в установленому законом
порядку, регулюється Порядком
забезпечення інвалідів засобами
реабілітації, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19.07.2006
року № 999.

Забезпечення автомобілями інвалідів
за місцем проживання і реєстрації
здійснюється Міністерством праці та
соціальної політики Автономної
Республіки Крим, Головними
управліннями праці та соціального
захисту населення обласних, Головним
управлінням соціального захисту
населення Київської міської і
управлінням праці та соціального
захисту населення Севастопольської
міської держадміністрацій або
управліннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Автономній Республіці Крим, областях,
міст Києві та Севастополі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Департамент соціальної політики
Вінницької облдержадміністрації 14
жовтня 2014 року за вх. №3302-03-07 отримав
письмову відмову Мінсоцполітики за
підписом начальника відділу
гуманітарної допомоги ОСОБА_6, в якій
роз'яснено, що рішення про передачу у
власність зазначеного транспортного
засобу не може бути прийняте.

Відмовляючи ОСОБА_2 у прийнятті рішення
про передачу у власність легкового
автомобіля марки «MERCEDES - BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1,
відповідач виходив з того, що згідно п.
16 Порядку забезпечення інвалідів
засобами реабілітації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.07.2006 № 999, член сім'ї, на час смерті
інваліда, має бути зареєстрований за
місцем реєстрації інваліда. Разом з
тим, довідки, яка б підтверджувала факт
реєстрації позивача за місцем
проживання померлого інваліда
Міністерству соціальної політики
України не було надано.

Суд критично ставиться до тверджень
відповідача, викладених в
листі-відмові №734/24/217-14 від 06 жовтня 2014,
з огляду на наступне.

З положень п. 16 Порядку забезпечення
інвалідів засобами реабілітації
вбачається, що після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
Головним управлінням соціального
захисту або управлінням виконавчої
дирекції, строк експлуатації якого
більше ніж 10 років, залишається члену
сім'ї, який на час смерті інваліда
проживав та був зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
інваліда. При цьому, для залишення у
користуванні, після смерті інваліда,
його сім'ї, автомобіля, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
вказана норма передбачає ряд умов,
якими є наявність в такій сім'ї
інваліда, який має підстави для
забезпечення автомобілем згідно з
пунктом 3 цього Порядку, проживав і був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його проживання і реєстрації
та не має іншого автомобіля, у тому
числі отриманого через Головне
управління соціального захисту або
управління виконавчої дирекції.

Разом з тим, як вбачається з наявних в
матеріалах справи документів, легковий
автомобіль марки «MERCEDES - BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1 був
наданий громадянином Німеччини як
гуманітарна допомога Головному
управлінню праці та соціального
захисту населення Вінницької обласної
державної адміністрації для подальшої
передачі інваліду ІІ групи загального
захворювання ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про
дарування від 27 грудня 2004 року (а.с. 9-10 ).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про гуманітарну допомогу", гуманітарна
допомога - цільова адресна безоплатна
допомога в грошовій або натуральній
формі, у вигляді безповоротної
фінансової допомоги або добровільних
пожертвувань, або допомога у вигляді
виконання робіт, надання послуг, що
надається іноземними та вітчизняними
донорами із гуманних мотивів
отримувачам гуманітарної допомоги в
Україні або за кордоном, які потребують
її у зв'язку з соціальною
незахищеністю, матеріальною
незабезпеченістю, важким фінансовим
становищем, виникненням надзвичайного
стану, зокрема внаслідок стихійного
лиха, аварій, епідемій і епізоотій,
екологічних, техногенних та інших
катастроф, які створюють загрозу для
життя і здоров'я населення, або тяжкою
хворобою конкретних фізичних осіб.

Частиною 1 статті 11-1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу" визначено, що
забезпечення інвалідів,
дітей-інвалідів автомобілями,
визнаними гуманітарною допомогою,
здійснюється на умовах, передбачених
законом, та у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, визнаними
гуманітарною допомогою, та передача у
власність автомобіля у разі смерті
інваліда закріплено в розділі 8 Порядку
забезпечення інвалідів засобами
реабілітації.

Так, пунктом 41 Порядку визначено, що
автомобіль, отриманий Головним
управлінням соціального захисту як
гуманітарна допомога для конкретного
інваліда, який перебуває на обліку,
видається безоплатно такому інваліду
(за його згодою або за згодою законного
представника недієздатного інваліда),
дитині-інваліду (за згодою її законного
представника) незалежно від черговості
на десятирічний строк, визначений з
дати видачі, із зняттям з обліку.

Після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через Головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий
у власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути сплачені
членом сім'ї померлого інваліда,
дитини-інваліда протягом шести місяців
з дня смерті інваліда. Контроль за
дотриманням зазначеного строку
здійснюється Головним управлінням
соціального захисту чи управлінням
виконавчої дирекції.

Пунктом 3 Порядку визначено, що до
членів сім'ї інваліда належать
громадяни України, які проживають
разом з ним, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, опіки або піклування над
неповнолітніми дітьми, а також на інших
підставах, які не заборонені законом і
не суперечать моральним засадам
суспільства, та місце проживання яких
зареєстровано в Україні в
установленому законодавством порядку.

З довідки №521 від 24 червня 2014 року, що
додана позивачем до матеріалів
адміністративної справи, вбачається,
що ОСОБА_2 проживала разом з покійним
дідусем ОСОБА_4 та була пов'язана з ним
спільним побутом, оскільки здійснювала
за ним догляд.

Крім того, як вбачається з квитанції №
102155.246.1 від 24 червня 2014 року, позивачем,
з дотриманням шестимісячного строку з
дня смерті інваліда встановленого п. 41
Порядку, сплачено усі податки і збори
за ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення легкового
автомобіля марки «MERCEDES - BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1 ( а.с. 16 ).

Отже, з матеріалів справи вбачається
дотримання позивачем всіх необхідних
умов, передбачених п. 41 Порядку, для
передачі у власність позивачу
автомобіля, отриманого як гуманітарна
допомога, та перереєстрації вказаного
автомобіля на її ім'я.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України,
є захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно -
правових відносин від порушень з боку
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Виходячи з встановлених обставин
справи та вищезазначених законодавчих
норм, суд вважає обґрунтованими доводи
позивача щодо неправомірності дій
Міністерства соціальної політики
України, які полягали у відмові
прийняти рішення про передачу позивачу
у власність вищезазначеного
транспортного засобу.

Стосовно позовної вимоги щодо
зобов`язання Міністерство соціальної
політики України прийняти рішення про
передачу y власність ОСОБА_2 легкового
автомобіля марки «MERCEDES -BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1, суд
зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
162 КАС України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

З огляду на право суду при задоволенні
вимог адміністративного позову
прийняти рішення про зобов'язання
відповідача вчити певні дії, суд
вважає, що позивач обрав належний
спосіб захисту порушеного права, який і
підлягає застосуванню при прийнятті
рішення у цій справі.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів законності та
обґрунтованості відмови у прийнятті
рішення про передачу у власність
ОСОБА_2 легкового автомобіля марки
«MERCEDES - BENZ», 1999 року випуску, номер
кузова НОМЕР_1, в той час як позивачем
доведено правомірність заявлених
вимог.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат суд керується вимогами
ст. 94 КАС України і присуджує позивачу
понесені судові витрати ( судовий збір )
в сумі 73,08 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними дії
Міністерства соціальної політики
України щодо відмови у прийнятті
рішення про передачу у власність
ОСОБА_2 легкового автомобіля марки
«MERCEDES - BENZ», 1999 року випуску, номер
кузова НОМЕР_1.

Зобов'язати Міністерство соціальної
політики України прийняти рішення про
передачу y власність ОСОБА_2 легкового
автомобіля марки «MERCEDES -BENZ», 1999 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний
код НОМЕР_2 ) понесені судові витрати (
судовий збір ) в сумі 73,08 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Головуючий суддя Заброцька Людмила
Олександрівна Судді Віятик Наталія
Володимирівна

Яремчук Костянтин Олександрович