Справа № 816/3466/14
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.Справа № 816/3466/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.10.2014р. по
справі № 816/3466/14

за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавської області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, вимоги про сплату
боргу (недоїмки), рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач -фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування: податкових
повідомлень-рішень від 28.08.2014 №
/10984, від 28.08.2014 № /10983; вимоги
про сплату боргу (недоїмку) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
08.08.2014 № Ф-/4871; рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) єдиного внеску №
/10985 від 28.08.2014.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 27.01.2010 року
адміністративний позов задоволено.

Кременчуцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Полтавської
області, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
31.10.2014р. та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування вимог скарги
посилається на обставини встановлені в
акті перевірки.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у термін з 14.07.2014 по 01.08.2014
Кременчуцькою ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування за період з
01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., обчислення та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2013 р., виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., за
результатами якої складено акт №
1987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 від 08.08.2014 / т.1 а.с.
13-26/.

За висновками перевірки встановлено
наступні порушення /том 1 а.с. 26/:

- пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податкові зобов'язання з ПДВ
на суму 1054,88 грн., в т.ч. по періодах:
квітень 2012 року - на суму 258,74 грн.,
травень 2013 року - на суму ПДВ 796,14 грн.;

- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163,
пункту 164.1, підпунктів 164.2.1, 164.2.2 пункту
164.2, пункту 164.3 статті 164, пункту 167.1
статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1
статті 168, підпункту "а" пункту 176.2
статті 176, пункту 177.7 статті 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого в 2012 р. та 2013 р.
встановлено заниження податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
4066,50 грн.;

- абзацу 2 пункту 1 частини 1 статті 4,
пункту 3 частини 1 статті 4, пункту 1
частини 2 статті 6, абзацу 1 пункту 1
частини 1 статті 7, пунктів 5, 7, 8 статті 8
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого в 2012 р. та 2013 р.
встановлено заниження єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
11361,44 грн.

Кременчуцькою ОДПІ на підставі акту №
1987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 від 08.08.2014 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від
28.08.2014 № /10984, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами, із доходів платника податку"
на загальну суму 6907,88 грн., з них: за
основним платежем в сумі 4066,50 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 2841,38 грн. /том 1 а.с. 9/;

- податкове повідомлення-рішення від
28.08.2014 № /10983, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на додану
вартість" на загальну суму 1318,60 грн., з
них за основним платежем в сумі 1054,88
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 263,72 грн.
/том 1 а.с. 10/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
08.08.2014 № Ф-/4871 з вимогою до
позивача сплатити суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 11361,40 грн.,
у тому числі: недоїмка в сумі 11361,40 грн.
/том 1 а.с. 11/;

- рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску №
/10985 від 28.08.2014, яким до позивача
застосовано штраф у розмірі 7005,89 грн. (10
%) та нараховано пеню у розмірі 6506,98 грн.
(0,1 % від суми недоїмки) /том 1 а.с. 12/.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з його
обгрунтованості.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судовому рішенні,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність апеляційної скарги та
законність рішення суду першої
інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з акту перевірки від
08.08.2014 № 1987/16-03-17-01-10/ /т. 1 а.с. 20-21/,
перевіркою достовірності, повноти
включення доходів (як у грошовій, так і
не грошовій формах) до складу
загального місячного (річного)
оподаткованого доходу платника
податків встановлено не включення
позивачем до складу загального
місячного (річного) оподаткованого
доходу доходів у вигляді заробітної
плати в результаті використання праці
найманого працівника, з яким не
укладено трудовий договір. Перевіркою
правильності визначення бази
оподаткування при нарахуванні доходів
платникам податків у вигляді
заробітної плати встановлено
заниження бази оподаткування в 2012 та 2013
році на загальну суму 27109,97 грн., що
призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб на суму 4066,50 грн.

Так, в ході перевірки встановлено, що
фактично кількість відпрацьованого
часу займаними працівниками ФОП ОСОБА_1
згідно відомостей нарахування
заробітної плати не відповідає часу,
який необхідно було б відпрацювати
відповідно до графіку роботи
магазинів, що, на думку перевіряючого,
свідчить про те що для здійснення
господарської діяльності, яка полягала
в торгівлі продовольчими товарами, ФОП
ОСОБА_1 використовувала працю фізичних
осіб, трудові відносини з якими не
оформлені документально. За висновками
відповідача для безперебійної
діяльності чотирьох магазинів "Дарина"
виникає необхідність у залученні
додаткових трудових ресурсів, що, на
думку перевіряючого, і було здійснено
ФОП ОСОБА_1 Трудові відносини з
найманою особою не були оформлені
документально і, як наслідок, з
виплачених неоформленій найманій
фізичній особі доходів не утримано та
не сплачено (не перераховано) до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб. При цьому за базу оподаткування
відповідачем взято загальний
оподатковуваний дохід виходячи з
мінімальної заробітної плати на 2012-2013
роки.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1
статті 163 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового
кодексу України визначено, що базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Відповідно до підпунктів 164.1.1, 164.1.2
пункту 164.1 статті 164 Податкового
кодексу України загальний
оподатковуваний дохід складається з
доходів, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання), доходів, які оподатковуються
у складі загального річного
оподатковуваного доходу, та доходів,
які оподатковуються за іншими
правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця.

Підпунктами 164.2.1, 164.2.2 пункту 164.2 статті
164 Податкового кодексу України
передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включаються:
доходи у вигляді заробітної плати,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
договору (контракту); суми винагород та
інших виплат, нарахованих (виплачених)
платнику податку відповідно до умов
цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 164.3 статті 164
Податкового кодексу України при
визначенні бази оподаткування
враховуються всі доходи платника
податку, отримані ним як у грошовій, так
і негрошовій формах.

Відповідно до пункту 164.6 статті 164
Податкового кодексу України під час
нарахування доходів у формі заробітної
плати база оподаткування визначається
як нарахована заробітна плата,
зменшена на суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності.

При нарахуванні доходів у вигляді
винагороди за цивільно-правовими
договорами за виконання робіт (надання
послуг) база оподаткування
визначається як нарахована сума такої
винагороди, зменшена на суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167
Податкового кодексу України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом "а" пункту 176.1
статті 176 Податкового кодексу України
платники податку зобов'язані: вести
облік доходів і витрат в обсягах,
необхідних для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі якщо такий платник
податку зобов'язаний відповідно до
цього розділу подавати декларацію або
має право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податкову знижку.

Відповідно до підпункту "а" пункту 176.2
статті 176 Податкового кодексу України
особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані своєчасно та повністю
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно з пунктом 177.7 статті 177
Податкового кодексу України фізична
особа - підприємець вважається
податковим агентом працівника -
фізичної особи, яка перебуває з нею у
трудових, цивільно-правових
відносинах, або будь-якої іншої
фізичної особи щодо будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) на користь такої
особи.

Суд першої інстанції, виходячи із
аналізу законодавчих норм, вірно
зазначив, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, як податковий
агент працівників - фізичних осіб, які
перебувають з нею у трудових,
цивільно-правових відносинах, або
будь-якої іншої особи щодо будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) на користь такої
особи, зобов'язана нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

При цьому, за приписами підпункту 14.1.54
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України дохід з джерелом їх походження
з України - це будь-який дохід,
отриманий резидентами або
нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України (включаючи виплату
(нарахування) винагороди іноземними
роботодавцями), її континентальному
шельфі, у виключній (морській)
економічній зоні, у тому числі, але не
виключно, доходи у вигляді: а)
процентів, дивідендів, роялті та
будь-яких інших пасивних
(інвестиційних) доходів, сплачених
резидентами України; б) доходів від
надання резидентам або нерезидентам в
оренду (користування) майна,
розташованого в Україні, включаючи
рухомий склад транспорту, приписаного
до розташованих в Україні портів; в)
доходів від продажу рухомого та
нерухомого майна, доходів від
відчуження корпоративних прав, цінних
паперів, у тому числі акцій українських
емітентів; г) доходів, отриманих у
вигляді внесків та премій на
страхування і перестрахування ризиків
на території України; ґ) доходів
страховиків - резидентів від
страхування ризиків страхувальників -
резидентів за межами України; д) інших
доходів від діяльності, у тому числі
пов'язаних з повною або частковою
переуступкою прав та обов'язків за
угодами про розподіл продукції на
митній території України або на
територіях, що перебувають під
контролем митних органів (у зонах
митного контролю, на спеціалізованих
ліцензійних митних складах тощо); е)
спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та
винагород, виплачених відповідно до
умов трудового та цивільно-правового
договору; ж) доходів від зайняття
підприємницькою та незалежною
професійною діяльністю.

В акті перевірки № 1987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1
від 08.08.2014 р. зазначено, що ФОП ОСОБА_1 не
включено до складу загального
місячного (річного) оподаткованого
доходу дохід у вигляді заробітної
плати в результаті використання праці
найманого працівника, з яким не
укладено трудовий договір.

Так, за висновками податкового органу,
для безперебійної діяльності чотирьох
магазинів "Дарина" необхідно залучати
додаткові трудові ресурси, що було
здійснено ФОП ОСОБА_1, проте трудові
відносини з найманою особою не були
оформлені документально і, як наслідок,
з виплачених неоформленій найманій
фізичній особі доходів не утримано та
не сплачено (не перераховано) до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб.

Разом з тим, відповідачем не
встановлено осіб, які за його
твердженнями мали працювати у ФОП
ОСОБА_1 без укладення трудового або
цивільно-правового договору, не надано
до суду доказів нарахування (виплати,
надання) позивачем на користь таких
осіб доходів у грошовій та/або
негрошовій формах.

За результатами перевірки
контролюючим органом не було
встановлено нарахування, надання,
виплати доходу позивачем будь-якій
особі в сумі 27109,97 грн. за виконання
обов'язків продавця у 2012 та 2013 роках,
крім десяти найманих працівників, з
якими позивачем було укладено трудові
угоди та перелік яких наведено у
таблиці 1 на сторінці 15 акту перевірки.
Перевіркою також не було встановлено
нарахування або виплату (надання)
позивачем заробітної плати, інших
виплат та винагород відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору у 2012 та 2013 роках будь-якій
особі, крім найманих працівників, з
якими позивачем укладено трудові угоди
та перелік яких наведено у таблиці 1 на
сторінці 15 акту перевірки; не
встановлено факту надання позивачем
доходу у негрошовій формі будь-якій
особі, не встановлено нарахування
(виплати, надання) інших
заохочувальний, компенсаційних виплат
або інших виплат і винагород у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовим договором у 2012-2013
роках, крім десяти найманим
працівникам, з якими позивачем
укладено трудові угоди та перелік яких
наведено у таблиці 1 на сторінці 15 акту
перевірки /том 1 а.с. 20/.

Як вбачається з акту перевірки, база
оподаткування була розрахована
відповідачем виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати на 2012-2013
роки.

Отже, Кременчуцькою ОДПІ не
встановлено факту нарахування, виплати
чи надання позивачем на користь
будь-яких осіб, з якими позивачем не
укладено трудових або
цивільно-правових угод, доходу у
будь-якій формі, а також розміру таких
доходів, які підпадають під визначення
бази оподаткування, наведеного у
статті 164 Податкового кодексу України.

Таким чином, під час перевірки
Кременчуцькою ОДПІ фактично не
виявлено використання позивачем праці
найманих працівників без укладення
трудових угод чи цивільно-правових
договорів з виплатою таким працівникам
доходів, доводи відповідача про
виплату ФОП ОСОБА_2 доходу іншим особам
без укладення трудових угод чи
цивільно-правових договорів
ґрунтуються виключно на припущеннях
відповідача та не підтверджені жодними
доказами у справі.

При цьому, в акті перевірки
Кременчуцькою ОДПІ зафіксовано, що
перевіркою відображення у звітності
сум винагород, нарахованих фізичним
особам за виконані роботи (надані
послуги) за цивільно-правовими
договорами, порушень не встановлено
/том 1 а.с. 22/.

Крім того, у додатку № 5 до акту
перевірки /т.1 а.с. 31-33/ перевіряючим під
час розрахунку кількості
відпрацьованого часу за грудень 2012
року за даними ФОП ОСОБА_1 було допущено
арифметичну помилку, внаслідок якої
невірно визначено їх кількість - 835,
замість 1468. При цьому, за даними
Кременчуцької ОДПІ кількість
відпрацьованих годин за грудень 2012
року становить 1457, а отже різниця в
неврахованих людино-годин за даними
позивача та Кременчуцької ОДПІ на
користь ФОП ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи,
податковим органом визнано факт
допущення арифметичної помилки в
додатку № 5 до акту та вказано, що ця
помилка призвела до неправильного
розрахунку єдиного соціального внеску
в додатку № 4 до акту перевірки /том 1
а.с. 70/.

Також перевіркою встановлено, що в
2012-2013 роках виявлено заниження
загальної суми нарахованої заробітної
плати на 28122,38 грн. в результаті
порушень, наведених в пункті 2.3.3 акту
перевірки, а саме, у зв'язку з
використанням праці найманої особи без
документального оформлення трудових
відносин, що призвело до заниження:
суми єдиного внеску, нарахованого з сум
заробітної плати, на які нараховується
єдиний внесок, нарахованої особам, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) всього в сумі 10349,03 грн. (36,8%);
суми єдиного внеску, утриманого із сум
заробітної плати, нарахованої особам,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) всього в сумі 1012,40
грн. (3,6%), чим порушено абзац 2 пункту 1
частини 1 статті 4, пункт 1 частини 2
статті 6, абзац 1 пункту 1 частини 1
статті 7, пунктів 5, 7, 8 статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" /том 1 зворот а.с.
22/.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 частини
1 статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є роботодавці фізичні
особи - підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців).

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Абзацом 1 пункту 1 частини 1 статті 7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
визначено, що для платників, зазначених
у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7
і 8 частини першої статті 4 цього Закону,
- на суму нарахованої заробітної плати
за видами виплат, які включають основну
та додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

При цьому, згідно з частиною 5 статті 8
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок для платників, зазначених у
пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у відсотках до
визначеної абзацом першим пункту 1
частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску (за
винятком винагороди за
цивільно-правовими договорами)
відповідно до класів професійного
ризику виробництва, до яких віднесено
платників єдиного внеску, з
урахуванням видів їх економічної
діяльності.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 2, 6 -
8 частини першої статті 4 цього Закону
(крім осіб, зазначених у частині
дев'ятій цієї статті), встановлюється у
розмірі 3,6 відсотка визначеної пунктом
1 частини першої статті 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 8 статті 8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Отже, роботодавець, як платник єдиного
внеску, зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати та
сплачувати єдиний внесок на суму
нарахованої заробітної плати та на
суму винагороди фізичним особам за
цивільно-правовими договорами.

Разом з тим, Кременчуцькою ОДПІ не
доведено факту нарахування, виплати чи
надання позивачем у 2012-2013 роках на
користь будь-яких інших осіб, з якими
позивачем не укладено трудові угоди
або цивільно-правові угоди,
заробітної плати, інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України "Про оплату праці", іншої
винагороди. Крім того, відповідачем не
надано доказів використання ФОП
ОСОБА_1 у 2012-2013 роках праці найманих
працівників із виплатою їм доходу на
суму 28122,38 грн. без укладення трудових
угод чи цивільно-правових договорів,
відтак відсутні підстави для
нарахування та сплати єдиного внеску
ФОП ОСОБА_1 за 2012-2013 року в розмірі 11361,4
грн.

Також, як свідчать матеріали справи,
суми єдиного внеску в розмірі 10349,03 грн.
(36,8 %) та 1012,40 грн. (3,6 %), розрахунок яких
міститься у додатку № 5 до акту
перевірки /том 1 а.с. 31-33/, були
розраховані Кременчуцькою ОДПІ з
арифметичною помилкою при розрахунку
відповідних сум за грудень 2012 року.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності в діях позивача порушень
підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163,
пункту 164.1, підпунктів 164.2.1, 164.2.2 пункту
164.2, пункту 164.3 статті 164, пункту 167.1
статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1
статті 168, підпункту "а" пункту 176.2
статті 176, пункту 177.7 статті 177
Податкового кодексу України, абзацу 2
пункту 1 частини 1 статті 4, пункту 3
частини 1 статті 4, пункту 1 частини 2
статті 6, абзацу 1 пункту 1 частини 1
статті 7, пунктів 5, 7, 8 статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Також матеріалами справи встановлено,
що за несплату (неперерахування)
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
рішенням Кременчуцької ОДПІ №
/10985 від 28.08.2014 до позивача
застосовано штраф у розмірі 795,89 грн. та
пеню в розмірі 6506,98 грн. /том 1 а.с. 12/.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Частиною 10 статті 25 цього Закону
передбачено, що на суму недоїмки
нараховується пеня з розрахунку 0,1
відсотка суми недоплати за кожний день
прострочення платежу.

Пунктами 2, 3 частини 11 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
орган доходів і зборів застосовує до
платника єдиного внеску такі штрафні
санкції: за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум;
за донарахування органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Однак, відповідачем не доведено факту
несплати (неперерахування) або
несвоєчасної сплати (несвоєчасне
перерахування) позивачем єдиного
внеску у 2012-2013 роках. Твердження
Кременчуцької ОДПІ про те, що позивач
виплачував доходи особам, з якими не
було укладено трудових або
цивільно-правових угод не
підтверджено жодними доказами у справі
та є припущенням контролюючого органу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що оскаржувані:
податкове повідомлення-рішення від
28.08.2014 № /10984, вимога про сплату
боргу (недоїмки) від 08.08.2014 № Ф-/4871
та рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску №
/10985 від 28.08.2014, - винесені
Кременчуцькою ОДПІ без врахування усіх
обставин, що мали значення для
прийняття цих рішень, а тому є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Надаючи правову оцінку діям
відповідача щодо прийняття
податкового повідомлення-рішенню від
28.08.2014 № /10983, колегія суддів
зазначає наступне.

Перевіркою встановлено та
зафіксовано в акті перевірки
неправомірне формування ФОП ОСОБА_1
податкового кредиту на загальну суму
податку на додану вартість 1054,88 грн., а
саме: по взаємовідносинам з ТОВ
"Самоцвіт" на суму ПДВ 258,74 грн. за
квітень 2012 року та з ПП "Галактика" на
суму ПДВ 796,14 грн. за травень 2013 року, чим
порушено п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України /том 1 зворот а.с. 23/.

Вказане порушення відповідач пов'язує
з не відображенням у податкових
зобов'язаннях вказаних сум податку на
додану вартість
контрагентами-постачальниками ФОП
ОСОБА_1: ТОВ "Самоцвіт" декларацію з
податку на додану вартість за квітень
2012 року подано, але не відображено ФОП
ОСОБА_1 в своїх податкових
зобов'язаннях в цьому періоді; ПП
"Галактика" декларацію з податку на
додану вартість за травень 2013 року
подано, але не відображено ФОП ОСОБА_1 в
своїх податкових зобов'язаннях в цьому
періоді.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України /в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин/ встановлено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України видається платником
податку, який здійснює операції з
постачання товарів/послуг, на вимогу
покупця та є підставою для нарахування
сум податку, що відносяться до
податкового кредиту.

З огляду на викладені положення
Податкового кодексу України, для
отримання права сформувати податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник податку
на додану вартість повинен мати
податкові накладні, видані на реально
отриманий товар (роботи, послуги),
призначений для використання у
власній господарській діяльності.

Встановлені обставини справи, які не
спростовуються доводами апеляційної
скарги, свідчать про те, що 30.01.2012 між
позивачем /покупець/ та ТОВ "Самоцвіт"
/постачальник/ укладено договір
поставки товару № 2842 /том 1 а.с. 108-109/, за
умовами якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця товар певної кількості,
відповідної якості та за узгодженою
ціною в порядку та строки, встановлені
договором, а покупець прийняти та
платити товар на умовах, визначених в
даному договорі. Найменування товару:
продукти харчування та інші товари
народного споживання.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ "Самоцвіт" виписано податкові
накладні на продукти харчування на
загальну суму ПДВ 258,74 грн.: № 5654 від
12.04.2012 /том 2 а.с. 95/, № 5844 від 26.04.2012 /том 1
а.с. 113/, № 5653 від 12.04.2014 /том 1 а.с. 119/.

Вказані податкові накладні внесені
позивачем до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних за
квітень 2012 /том 1 а.с. 146-150/ та суми
податку на додану вартість згідно
податкових накладних включені до
складу податкового кредиту квітня 2012 в
розмірі 258,74 грн. /а.с. том 1 а.с. 78/.

Станом на час виписки податкових
накладних та здійснення господарських
операцій з ФОП ОСОБА_1 ТОВ "Самоцвіт"
було зареєстровано платником податку
на додану вартість з 02.07.1997 / том 2 а.с.
117-118/.

Як вбачається з наведених вище
документів, всі вони відповідають
вимогам до первинних документів,
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Також зазначені податкові накладні не
мали недоліків, а порядок їх заповнення
відповідає встановленому чинним на
момент їх виписання законодавству.

Факт здійснення господарських
операцій з ТОВ "Самоцвіт" згідно
укладеного договору поставки товару №
2842 від 30.01.2012 позивач підтверджує
видатковими та податковими накладними,
квитанціями, копії яких наявні у
матеріалах справи /том 1 а.с. 110-119, том 2
а.с. 95/. Крім того, позивачем надано до
суду копію витягу з Книги обліку
доходів і витрат за відповідний період
/том 2 а.с. 96-105/.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу необґрунтованості стверджень
відповідача щодо не відображення ТОВ
"Самоцвіт" у складі податкового
зобов'язання у квітні 2012 року суми ПДВ
по ФОП ОСОБА_1 з посиланням на відомості
Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту по ПДВ в розрізі
контрагентів на рівні ДПА, оскільки
можливі порушення порядку здійснення
господарської діяльності ТОВ
"Самоцвіт" не впливають на результати
діяльності позивача і не можуть бути
підставою для притягнення позивача до
відповідальності з огляду на те, що у
відповідності до статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Таким чином, з огляду на ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
відсутність порушень в діях позивача
п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України по господарським операціям з
ТОВ "Самоцвіт" у квітні 2012 року.

На підтвердження здійснення
господарських операцій у травні 2013
року з ПП "Галактика" позивачем надано
до суду копію договору поставки № 139/1
від 04.02.2013 /том 1 а.с. 90-91/, за умовами
якого постачальник /ПП "Галактика"/
зобов'язується передати у власність
(продати) покупцеві /позивач/ товар на
умовах, передбачених даним договором
та додатками до нього, а покупець
зобов'язується прийняти такий товар,
оплатити його в термін, передбачений
даним договором, та своєчасно
повернути зворотну тару.

На виконання умов договору ПП
"Галактика" виписано позивачу
податкові накладні на продукти
харчування та напої на загальну суму
ПДВ 2176,59 грн., копії яких наявні у
матеріалах справи.

Станом на час виписки податкових
накладних та здійснення господарських
операцій з ФОП ОСОБА_1 у травні 2013 року
ПП "Галактика" було зареєстровано
платником податку на додану вартість з
26.02.2004 / том 2 а.с. 119-120/.

Факт здійснення господарських
операцій з ПП "Галактика"
підтверджується накладними,
податковими накладними та фіскальними
чеками. Крім того, позивачем надано до
суду копію витягу з Книги доходів і
витрат за відповідний період /том 1 а.с.
163-245, том 2 а.с. 80-94/.

У письмових поясненнях позивачем
зазначено, що при внесенні отриманих у
травні 2013 року від ТОВ "Кашкан логістик"
податкових накладних № 2483 від 22.05.2013, №
2512 від 22.05.2013 та № 2519 від 22.05.2013
помилково зазначено індивідуальний
податковий номер ПП "Галактика"
замість ТОВ "Кашкан логістик" /том 1
а.с. 88-89/. Вказана помилка призвела до
помилки в додатку № 5 до податкової
декларації з ПДВ за травень 2013 року.

Судовим розглядом встановлено, що
позивачем у додатку № 5 до складу
податкового кредиту з ПДВ у податковій
декларації з податку на додану
вартість за травень 2013 року включено
суму ПДВ 2972,76 грн. по постачальнику ПП
"Галактика" та суму ПДВ 3504,29 грн. по
постачальнику ТОВ "Кашкан логістик"
/том 1 а.с. 82/.

14.08.2014 ФОП ОСОБА_1 подано до
контролюючого органу уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за травень 2013 року /том 1 а.с.
83-86/, яким зменшено суму ПДВ 796,14 грн. по
постачальнику ПП "Галактика" та
збільшено суму ПДВ 796,14 грн. по
постачальнику ТОВ "Кашкан логістик".

15.08.2014 позивачем подано до
Кременчуцької ОДПІ письмові
заперечення на акт перевірки, у яких
також зазначено, що під час формування
податкового кредиту за травень 2013 року
ФОП ОСОБА_1 отримала від ТОВ "Кашкан
логістик" три податкові накладні за
травень 2013 року на суму 796,14, але в
додатку 5 було помилково вказано і.п.н.
35 замість і.п.н. 29. Вказана
розбіжність була виправлена шляхом
подання уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та додатку 5.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50
Податкового кодексу України у разі
якщо у майбутніх податкових періодах (з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу)
платник податків самостійно (у тому
числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 50.3 статті 50 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
якщо платник податків подає уточнюючий
розрахунок до податкової декларації,
поданої за період, що перевірявся, або
не подає уточнюючий розрахунок
протягом 20 робочих днів після дати
складення довідки про проведення
електронної перевірки, якою
встановлено порушення податкового
законодавства, відповідний
контролюючий орган має право на
проведення позапланової перевірки
платника податків за відповідний
період.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевірка позивача проводилась
Кременчуцькою ОДПІ у термін з 14.07.2014 по
01.08.2013. Акт про результати перевірки №
1987/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 складено 08.08.2014.

Уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку із виправленням
самостійно виявлених помилок за
травень 2013 року подано ФОП ОСОБА_1 до
Кременчуцької ОДПІ 14.08.2014.

Вказаний уточнюючий розрахунок
прийнято контролюючим органом,
Кременчуцькою ОДПІ не проведено
позапланової перевірки платника
податків у зв'язку з поданням ним
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації з ПДВ за травень 2013 року.

Матеріалами справи підтверджено, що в
АІС "Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України"
відсутні будь-які відхилення між
сумами податкового кредиту позивача
та сумами податкового зобов'язання ПП
"Галактика" у травні 2013 року /том 1 а.с.
138/, наявність яких і є підставою для
висновку відповідача про завищення
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість за травень
2013 року на суму 796,14 грн.

Таким чином, в даному випадку
відповідач не довів правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення - рішення від 28.08.2014 №
/10983 та не надав доказів в
спростування вищевикладеного, на
відміну від позивача, який довів
обґрунтованість вимог, заявлених у
позові.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1, документально та нормативно
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.10.2014 року
по справі № 816/3466/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Доводи Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавської області викладенні у
апеляційній скарзі за змістом
ідентичні з поданими запереченнями
проти позову, зазначених висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавської області
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 31.10.2014р. по
справі № 816/3466/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Бершов Г.Є. Ральченко І.М.