Справа № 804/18692/14
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 р. Справа № 804/18692/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Кальника В.В.

при секретарі судового засідання
Шкуті А.А.

за участю:

представника позивача
Зеленяка Є.С.,

представника відповідача
Водопоєнко О.В.

свідка
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Підшипник
Груп» до Криворізької Центральної
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Підшипник Груп»
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
позовною заявою до Криворізької
Центральної об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання нечинним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
04.11.2014 року № про нарахування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне.

Оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем з порушенням норм діючого
законодавства України, є неправомірним
та підлягає скасуванню.
Взаємовідносини, які досліджував
відповідач при проведенні
документальної перевірки, виникли з
договору поставки від 12.05.2014р. №12/05-2014
між ТОВ «Міліор-Девелопмент» та
покупцем (ТОВ «Підшипник-Груп»). На
підтвердження виконання вказаного
договору та вимог податкового
законодавства, позивач надав при
перевірці для підтвердження
реальності господарських операцій та
правомірності віднесення сум податку
до податкового кредиту, наступні
документи: договір №12/05-2014 від 12.05.2014р.;
видаткові накладні №2205/2 від 22.05.2014р.,
№2605/2 від 26.05.2014р.; №2005/2 від 20.05.2014р.;
№1605/2 від 16.05.2014 р., № 1305/2 від 13.05.2014р.
податкові накладні № 17 від 13.05.2014р.; №20
від 16.05.2014р.; №22 від 20.05.2014р.; №30 від
26.05.2014р. № 29 від 22.05.2014р.,
товарно-транспортні накладні до
відповідних видаткових накладних.

Перевезення (постачання) товару
здійснювалось позивачем у
відповідності до умов договору
поставки та вимог чинного
законодавства, власним транспортом,
яким керували водії, які
працевлаштовані у позивача.

Доводи відповідача про те, що відсутні
сертифікати відповідності, є
недоречними, оскільки сертифікати
відповідності не є тими документами,
які можуть підтверджувати показники,
відображені у податковій звітності.

Щодо обов'язковості оформлення ТТН та
зазначення адреси, де було навантажено
товар, то із врахуванням умов договору
поставки №12/05-2014, товар поставляється
на умовах ЕХW, тобто засобами
(транспортом) позивача. В даному
випадку, складання ТТН не є
обов'язковим та не несе за собою ніяких
наслідків.

ТОВ «Підшипник Груп» виконало всі
вимоги Податкового кодексу України
щодо формування податкового кредиту,
зокрема - в наявності є всі необхідні
первинні документи (які додані до
матеріалів справи та проаналізовані в
позовній заяві); податкові накладні
були оформлені вчасно, з дотриманням
вимог до форми та зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
товар, на момент проведення перевірки
був на складі, про що були повідомлені
перевіряючи, що також підтверджується
листом від 19.09.2014р. №929 та довідкою Рух
по складу.

Відповідачем не надано будь-яких
доказів, які б ставили під сумнів
реальність виконання операцій з
поставки товару позивачу,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача, як платника податків, та
виключають право на формування
податкового кредиту.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
виклавши письмово свої заперечення та
пояснив, що податкове
повідомлення-рішення було винесено
правомірно, оскільки висновки,
викладені в акті перевірки зроблені
обгрунтовано на підставі встановлення
фактичних відомостей. Таким чином,
прийняте податкове
повідомлення-рішення повністю
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що Криворізькою
Центральною ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підшипник Груп»
(далі по тексту ТОВ «Підшипник Груп»)
щодо документального підтвердження
господарських відносин з ТОВ «Міліор -
Девелопмент» за травень 2014 року.

Перевіркою встановлено, що ТОВ
«Міліор-Девелопмент» «продавець»
(м.Бориспіль, вул. Київський шлях, 39 та
ТОВ «Підшипник Груп» надалі «покупець»
уклали договір купівлі-продажу на
виконання якого ТОВ
«Міліор-Девелопмент» на адресу ТОВ
«Підшипник груп» було виписано
(оформлено) видаткові накладні та
податкові накладні на поставку товару
(підшипники).

З відомості руху по складу за травень
рахується придбання товару отриманого
від ТОВ «Міліор-Девелопмент» в сумі 1 240
633,79 грн. (без ПДВ), залишок на 31.05.2014р. в
сумі 1 240 633,79 грн.

Транспортування товару здійснювалось
згідно наданих до перевірки копій
товарно-транспортних накладних ТТН №123
від 13.05.2014 (на перевезення товару по
видатковій накладній 1305/2 від 13.05.14), ТТН
№124/1 від 16.05.2014 (на перевезення товару
по видатковій накладній 1605/2 від 16.05.14)
ТТН №124 3 від 19.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 1605/2 від
16.05.14) ТТН №124/4 від 20.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 1605/2 від
16.05.14) ТТН №122/3 від 21.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 2005/2 від
20.05.14) ТТН №122/4 від 22.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 2005/2 від
20.05.14) ТТН №130/2 від 23.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 2205/2 від
22.05.14) ТТН №13 1/1 від 26.05.2014 на перевезення
товару по видатковій накладній 2605/2 від
26.05.14), автомобіль: НОМЕР_2. Водій ОСОБА_4

ТТН №124/2 від 16.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 1605/2 від
16.05.14) ТТН № 122/1 від 20.05.2014 (на
перевезення товару по видатковій
накладній 2005/2 від 20.05.14) ТТН №122/2 від
21.05.2014 (на перевезення товару по
видатковій накладній 2005/2 від 20.05.14) ТТН
№130/1 від 22.05.2014 (на перевезення товару
по видатковій накладній 2205/2 від 22.05.14)
ТТН № 131/2 від 26.05.2014 (на перевезення
товару по видатковій накладній 2605/2 від
26.05.14), автомобіль: НОМЕР_3. Водій ОСОБА_3

Зазначений транспорт належить ТОВ
«Підшипник Груп». Водії ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є працівниками ТОВ «Підшипник
груп».

Відповідно договору від 12.05.14 №12/05-2014
постачальник здійснює поставку товару
покупцю на умовах ЕXW (Інкотермс 2010)
«франко-завод», але фактично
перевезення товару здійснював ТОВ
«Підшипник груп», до перевірки не
надано ні яких додаткових угод про
зміну пункту договору про
транспортування, відповідно до ТТН не
можливо з'ясувати повну адресу пункту
навантаження ( зазначено м.Київ).

ТОВ «Міліор-Девелопмент» () - стан платника податку «9»
направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням»,
основний вид діяльності -
41.20-БУДІВНИЦТВО ЖИТЛОВИХ та НЕЖИТЛОВИХ
БУДІВЕЛЬ, згідно відомостей АІС
«Митниця» - не здійснював імпортних
операцій протягом 2014року.

Також в акті зазначено, що згідно
«Єдиного реєстру податкових
накладних» ТОВ «Міліор-Девелопмент» не
задекларовано придбання товарів :
підшипники за кодами УКТ ЗЕД. Таким
чином, в ланцюгу постачання товарів не
встановлено: фактичного імпортера
підшипників, фактичної сплати податку
на додану вартість на митниці при
ввезені підшипників, не підтверджено
факт транспортування підшипників з
митниці,склад покупця.

Враховуючи вищевикладене Центральна
ОДПІ вважає, що фактично товар був
отриманий ТОВ «Підшипник груп» від
невстановлених осіб без укладання
будь-яких угод та за відсутності
документального підтвердження оплати
за нього.

Також, основним постачальником ТОВ
«Міліор-Девелопмент» у травні 2014р. було
TOВ «БЕРНАЛЬ» (). ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
складено акт від 09.07.2014 №1569/26-59-22-08/39067429
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «БЕРНАЛЬ» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.05.2014 по 31.05.2014.

Отже, фінансово-господарська
діяльність ТОВ „Підшипник груп" та
контрагентами постачальниками,
здійснюється поза межами правового
поля, у зв'язку з чим неможливо
встановити факт реального здійснення
операції між ТОВ «Підшипник груп» та
ТОВ «Міліор - Девелопмент» та
контрагентами - постачальниками
імпортерами.

Проведеною документальною
позаплановою невиїзною перевіркою ТОВ
«Підшипник груп» відповідачем
встановлено порушення ведення
податкового обліку в частині
визначення податкового кредиту по
декларації за травень 2014р., чим
порушено:

1). п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України, ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п. 1 та п.
2 статті 9 Закону України від 16.07.99
№996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», пункту
2 „Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 № 88, документально не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із з ТОВ
«Міліор - Девелопмент».

2). п.198.3 ст.198,п.186.1 ст.186 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755-VI (зі змінами та доповненнями) в
результаті чого завищено податковий
кредит по податку на додану вартість за
травень 2014р. в сумі 248127,0 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 04.11.2014р.
№, згідно якого позивачу
донараховано податкові зобов'язання по
податку на додану вартість на загальну
суму 372 290 грн., у т.ч.: за основним
платежем - 248127 грн.; за штрафними
санкціями - 124 063, 5 грн.,

Надаючи оцінку доводам позивача про
недоведеність порушень при укладенні
та виконанні правочину, необхідно
виходити з того, що для вирішення спору
по суті та надання оцінки
правомірності проведення позивачем
податкового обліку, суд перевіряє
відповідність вимогам законодавства
первинних документів, їх наявність, що
вимагається нормативно-правовими
актами та безпосередньо укладеними
угодами.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарська
операція це дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, а первинний документ
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 вказаного Закону визначено,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно статті 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 198.1. ст.198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

-дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1. статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку:

-з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

-з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Аналізуючи зазначені норми
Податкового кодексу України суд
приходить до висновку, що право на
віднесення сум податку на додану
вартість, сплачених при придбанні
послуг, до податкового кредиту виникає
у суб'єкта господарювання в разі
фактичного здійснення оплачених
послуг, наявності первинних документів
та використання в господарській
діяльності цих послуг.

Також належить враховувати вимоги
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року
№88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16
Положення, первинні документи повинні
мати обов'язкові реквізити, у тому
числі: зміст та обсяг господарської
операції, одиниця виміру господарської
операції (у натуральному та/або
вартісному виразі), посади і прізвища
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення.

Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Якщо товар доставляється вантажним
автомобілем, то документами, що
свідчать про транспортування за
договорами поставки, є
товарно-транспортна накладна за формою
№1-ТН, затвердженою Наказом
Міністерства транспорту України,
Міністерства статистики України від 29
грудня 1995 року №448/346. У ній повинні бути
відмітки відправника товару (щодо
відвантаження товару) та його
отримувача (стосовно фактичного
отримання товару).

Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 року
№363, зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 року за
№128/2568 (далі - Правила), визначено
наступні поняття:

товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу;

товарно-транспортна накладна (далі ТТН)
- єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи;

транспортна послуга - перевезення
вантажів та комплекс допоміжних
операцій, що пов'язані з доставкою
вантажів автомобільним транспортом.

Згідно п.11 Наказу Міністерства
транспорту України від 5 листопада 2001
року №763, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22
листопада 2001 року за №986/6177 «Про
внесення змін і доповнень до Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні» основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається.

Оформлення перевезень вантажів ТТН
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

ТТН на перевезення вантажів
автомобільним транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу, згідно з ТТН,
водій (експедитор) підписує всі її
екземпляри. Перший екземпляр ТТН
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

У тих випадках, коли в ТТН немає
можливості перерахувати всі
найменування вантажу, підготовленого
для перевезення, до такої накладної
Замовник додає документ довільної
форми з обов'язковим зазначенням
відомостей про вантаж (графи 1-10
товарно-транспортної накладної).

У цих випадках в ТТН зазначається, що до
неї додається як товарний розділ
документ, без якого ТТН вважається
недійсною і не може використовуватись
для розрахунків із Замовником.

Час прибуття (вибуття) автомобіля для
завантаження і розвантаження Замовник
зобов'язаний зазначати відповідно до
пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил.

Надаючи оцінку доводам позивача про
правомірність відображення в
податковому обліку сум податкового
кредиту по операціям із зазначеними
контрагентами, суд зазначає, що на
підставі вищенаведених первинних
документів (договору поставки,
видаткових накладних, податкових
накладних, ТТН) контролюючий орган
дійшов висновку про непідтвердження
господарських операцій такими
документами, виявив порушення вимог
законодавства при складанні первинних
документів.

З огляду на доводи податкового органу,
якими він мотивує правомірність
донарахувань, перевірці підлягає
фактичне виконання поставок товару на
адресу позивача від контрагента.

Дотримання норм цивільного чи
господарського права під час укладення
договору не означає автоматично
реальності вчинення господарської
операції та правильності відображення
її результатів у податковому обліку.

З огляду на зафіксовані податковим
органом факти суд перевіряє обставини
стосовно руху активів на шляху від
виробника до постачальника у процесі
виконання спірних операцій, з'ясувавши,
яким чином транспортувався товар, де
зберігався, ким приймався, а також
встановити посадових осіб
постачальника та покупця,
безпосередньо задіяних у такому
процесі.

Лише за наслідками дослідження
зазначених обставин можливо дійти
об'єктивного висновку про реальність
(або безтоварність) спірних операцій
та, відповідно, про правомірність
формування позивачем податкового
кредиту.

Як було зазначено взаємовідносини, які
досліджувалися відповідачем при
проведенні документальної перевірки
виникли з договору поставки від 12.05.2014р.
№12/05-2014, у відповідності до якого ТОВ
«Міліор-Девелопмент» взяв на себе
обов'язок передати у власність покупця
(ТОВ «Підшипник-Груп») в порядку та на
умовах, визначених цим договором, а
покупець зобов'язався прийняти та
оплатити товар, асортимент, кількість
та якість, ціна та строки поставки
якого визначені в супровідних
документах (накладних).

В договорі сторони визначили, що
постачальник здійснює поставку товару
покупцю на умовах ЕXW (Інкотермс - 2010),
якщо інше не встановлено у відповідних
додаткових угодах до даного договору.

Транспортування товару (підшипників)
відбувалось транспортом позивача, яким
керували водії, які працевлаштовані у
позивача.

В судове засідання був викликаний
свідок ОСОБА_3, який працює на посаді
водія ТОВ «Підшипник груп».

ОСОБА_3 в судовому засідання пояснив, що
відповідно до наказу директора у
травні 2014р. він 5 разів здійснював
перевезення вантажу (підшипники) від
постачальника ТОВ
«Міліор-Девелопмент» у м.Києві, вул.
Сортувальна, 2. За даною адресою йому
невідома особа без перевірки
документів водія передавала
підшипники, які він особисто грузив на
автомобіль.

Суд критично відноситься до пояснень
свідка зважаючи на те, що з них не
можливо встановити як постачальника
підшипників так і особу, що
безпосередньо такі підшипники
передавала водію.

Окрім цього в товарно-транспортних
накладних наданих позивачем відсутня
адреса навантаження товару, як і у
договорі поставки № 12/05-2014 від 12.05.2014р.,
що, на думку суду, додатково вказує на
відсутність реальних правовідносин
між сторонами відповідної угоди.

Суд зазначає, що надані позивачем до
матеріалів справи первинні документи
не можуть бути прийняті ним у якості
безумовного доказу фактичного
виконання договору, укладеного між
позивачем та його контрагентом,
оскільки з досліджених у судовому
засіданні матеріалів справи та
показань свідка вбачається придбання
позивачем товару у невстановлених
осіб.

Якщо товар справді придбавався
позивачем, але не в тієї особи, що
зазначена в первинних документах, то
відповідні первинні документи не є
достовірними та не можуть
підтверджувати право позивача на
податковий кредит.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною другою
цієї статті визначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов
висновку щодо неправомірності
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
ПДВ, за рахунок договору, укладеного
позивачем та його контрагентом,
оскільки суду не доведено у
встановленому законом порядку
реальності здійснення господарських
правовідносин, обумовлених договором з
контрагентом ТОВ «Міліор-Девелопмент».

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у їх сукупності, суд
вважає, що спірне податкове
повідомлення-рішення 04.11.2014 р. № ,
прийняте відповідачем на законних
підставах та у спосіб передбачений
чинним законодавством.

Відповідно до ст.94 КАС України судові
витрати у справі покладаються на
сторону, проти якої ухвалена постанова.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне у задоволенні позову
відмовити та стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Підшипник
Груп» на користь Державного бюджету
України решту ставки судового збору в
розмірі 4384,80 грн., оскільки позивачем за
подання до суду адміністративного
позову було сплачено 487,20 грн., що
становить 10 відсотків ставки судового
збору, а загальна ставка судового збору
по даній справі становить 4872,00 грн., які
встановлюються згідно Закону України
«Про судовий збір» від 08.07.2011 року №
3674-VІ (з подальшими змінами та
доповненнями).

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підшипник Груп» до
Криворізької Центральної об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Підшипник Груп» на
користь Державного бюджету України
судовий збір в сумі 4384,80 грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 17
грудня 2014 року.

Суддя В.В. Кальник