Справа № 806/3625/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року
Житомир справа №
806/3625/14

категорія 12.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретаря Коваля О.В.,

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Бердичівської
районної державної адміністрації
Житомирської області, третя особа:
голова Бердичівської районної
державної адміністрації Житомирської
області Синельников Вадим Федорович
про визнання незаконним розпорядження,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
якому просить, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, визнати
протиправним та скасувати
розпорядження голови Бердичівської
районної державної адміністрації
Житомирської області № 87-к від 09.07.2014
про звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1
на посаді начальника служби у справах
дітей Бердичівської районної
державної адміністрації; зобов'язати
Бердичівську районну державну
адміністрацію Житомирської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в сумі 10000,00
грн. В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що висновки відповідача про
систематичне невиконання ним своїх
посадових обов'язків є безпідставними
і не підтверджуються жодними належними
доказами. Зазначає, що згідно з Оцінкою
результатів діяльності районних
державних адміністрацій та
міськвиконкомів Житомирської області
за 2013 рік, складеної відповідно до
розпорядження голови Житомирської ОДА,
Бердичівський район з питань захисту
прав дитини займає 7-9 місця серед 28 - ти
районів та областей. За даними
електронної версії аналітично -
статистичного збірника "Підсумки
роботи служб у справах дітей за 1
квартал 2013 року", підготовленого
службою у справах дітей Житомирської
ОДА, роботі очолюваної мною служби дана
оцінка в категорії "найкраще проведена
робота". Відповідно до Інформації
служби у справах дітей для проведення
оцінки результатів діяльності
районних державних адміністрацій і
міськвиконкомів за 2013 рік з питань
приросту (зменшення) питомої ваги
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, які
виховуються у сімейних формах
виховання, показники роботи очолюваної
ним служби є постійно кращими середніх
по області впродовж 2011-2013 років. Крім
цього, в 2011 та 2013 роках за багаторічну
сумлінну працю та високий
професіоналізм голови Бердичівської
РДА нагороджували позивача грамотами.
Зазначає, що спірне розпорядження не
містить жодного обґрунтування,
переліку конкретних обставин, дат
систематичного невиконання конкретних
службових обов'язків, а у мотивувальній
частині розпорядження не зазначені
реквізити подання прокуратури, на
підставі якого голова Бердичівської
РДА дійшов висновку про необхідність
звільнення ОСОБА_1 Відповідачем, на
думку позивача, не були дотримані
вимоги статей 148, 149 Кодексу Законів про
працю України, не були враховані
попередні результати його роботи. Крім
того, зазначає, що звільнення відбулось
з порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації" та
п. 7 Типового положення про службу у
справах дітей районної, районної у
містах Києві та Севастополі державної
адміністрації, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.08.2007 № 1068, відповідно до яких
начальник служби у справах дітей як
керівник структурного підрозділу
місцевої державної адміністрації
призначається на посаду і звільняється
з посади за погодженням з органами
виконавчої влади вищого рівня.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00
грн позивач зазначає, що після
призначення нового голови
Бердичівської РДА, який вимагав від
нього звільнення за власним бажанням,
упереджено ставився до нього,
дискредитував його в очах підлеглих та
інших працівників
райдержадміністрації, він зазнав втрат
немайнового характеру внаслідок
моральних та фізичних страждань.
Внаслідок таких несправедливих дій
щодо мене, постійного нервового стресу,
позивач пройшов курс лікування.

Позивач та його представник позовні
вимоги підтримали у повному обсязі та
просили суд позов задовольнити.

Представники відповідача позов не
визнали з мотивів, викладених у
письмових запереченнях. Пояснили, що
систематичність невиконання позивачем
посадових обов'язків підтверджується
розпорядженнями про оголошень доган у
січні 2013 року та березні 2014 року. Крім
того, доводи, викладені у позовній
заяві, спростовуються неодноразовими
поданнями прокуратури, перевіркою
фінансового управління Бердичівської
РДА, скаргами фізичних осіб на дії
начальника служби у справах дітей
Бердичівської районної державної
адміністрації. Наявність ряду порушень
свідчать про систематичне невиконання
позивачем посадових обов'язків, а тому
вважають позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Третя особа голова Бердичівської
районної державної адміністрації
Житомирської області Синельников
Вадим Федорович в судове засідання
24.12.2014 не прибув. У попередніх судових
засіданнях позовні вимоги не визнав та
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог з огляду на
наступне.

Встановлено, що з 15.04.2008 ОСОБА_1 працював
на посаді начальника служби у справах
дітей Бердичівської районної
державної адміністрації.

09.07.2014 розпорядженням голови
Бердичівської районної державної
адміністрації № 87-К, відповідно до
ст.ст. 6, 13 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації", керуючись п. 3
ст. 40 КЗпП України, ст. 24 Закону України
"Про відпустки", розпорядженням голови
райдержадміністрації "Про оголошення
догани ОСОБА_1" від 14.03.2014 № 39-К. подання
Бердичівської міжрайонної прокуратури
"Про усунення порушень Закону України
"Про охорону дитинства" та інших
нормативно-правових актів". звільнено
ОСОБА_1 з посади начальника служби у
справах дітей Бердичівської районної
державної адміністрації за
систематичне невиконання обов'язків
(а.с. 6).

Не погодившись із вказаним
розпорядженням, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступних мотивів.

Статтею 43 Конституції України кожному
гарантовано право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
він вільно погоджується. Держава
створює умови для повного здійснення
громадянами права на працю, гарантує
рівні можливості у виборі професії та
роду трудової діяльності, реалізовує
програми професійно-технічного
навчання, підготовки і перепідготовки
кадрів відповідно до суспільних
потреб. Громадянам гарантується захист
від незаконного звільнення.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу, загальні засади діяльності,
статус державних службовців, які
працюють в державних органах та їх
апараті, регулюються Законом України
"Про державну службу".

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону
України "Про державну службу" державна
служба припиняється, передусім, із
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю, а також з
підстав, визначених даною статтею.

Таким чином, при звільненні особи з
публічної служби за загальними
підставами, передбаченими КЗпП
України, на цю особу поширюються
гарантії, передбачені цим Кодексом,
якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Кодекс законів про працю України
регулює трудові відносини всіх
працівників, сприяючи зростанню
продуктивності праці, поліпшенню
якості роботи, підвищенню ефективності
суспільного виробництва і піднесенню
на цій основі матеріального і
культурного рівня життя трудящих,
зміцненню трудової дисципліни і
поступовому перетворенню праці на
благо суспільства в першу життєву
потребу кожної працездатної людини.
(стаття 1 Кодексу законів про працю
України).

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю
України визначено гарантії
забезпечення права громадян на працю.

Так, держава гарантує працездатним
громадянам, які постійно проживають на
території України, зокрема, правовий
захист від необґрунтованої відмови у
прийнятті на роботу і незаконного
звільнення, а також сприяння у
збереженні роботи (пункт 6 частини 1
статті 5-1 Кодексу законів про працю
України).

Пленум Верховного Суду України в п. 22
Постанови від 06.11.1992 № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
роз'яснив, що у справах про поновлення
на роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41
КЗпП, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Так, підставою розірвання трудового
договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України є
систематичне невиконання працівником
трудових обов'язків.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів" 06.11.1992 № 9
визначено, що за передбаченими п. 3 ст. 40
КЗпП підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на
нього трудовим договором або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку. У таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які
застосовані до працівника за
порушення трудової дисципліни у
відповідності до положення або
статуту, що визначає діяльність
громадської організації, і з дня
накладення яких до видання наказу
про звільнення минуло не більше
одного року.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження
слідує, що підставою для його прийняття
стали: доповідна записка першого
заступника голови
райдержадміністрації від 09.07.2014, акт
про відмову надати письмові пояснення
від 09.07.2014 та довідка перевірки
використання бюджетних коштів за 2013
рік.

Статтею 149 КЗпП України визначено
порядок застосування дисциплінарних
стягнень. Так, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення. За
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. При обранні
виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

У ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачу не було
запропоновано надати письмові
пояснення щодо фактів порушень,
викладених у доповідній записці та
довідці перевірки використання
бюджетних коштів за 2013 рік. Крім того,
із даними документами, які слугували
підставою для його звільнення,
позивача не ознайомили.

У доповідній записці (том 1 а.с. 222-223)
перший заступник голови
райдержадміністрації наголошує на
неналежному виконанні ОСОБА_1
службових обов'язків, що полягає у
порушенні реалізації державних та
регіональних програм бездоглядності
дитинства, зокрема, в частині подолання
бездоглядності та правопорушенням
серед дітей.

Такі покликання спростовані у ході
судового розгляду справи наступним.

Зокрема, у відповідях Бердичівській
міжрайонній прокуратурі на подання від
19.02.2014 № 904 та № 907, Бердичівська РДА
наголошує на тому, що відповідно до
наказу служби у справах дітей обласної
державної адміністрації № 13-00 від
17.01.2014 "Організація роботи служб у
справах дітей по запобіганню
правопорушень серед неповнолітніх",
служба у справах дітей Бердичівської
РДА відмічена з позитивної сторони, в
районі не відбулось зростання рівня
підліткової злочинності, що говорить
про результати роботи працівників
служби. Також, за результатами
оцінювання Бердичівський район з
питань ефективності здійснення
контролю за виконанням завдань,
визначених законами України,
постановами Верховної Ради України,
актами і дорученнями Президента
України та Кабінету Міністрів України,
займає від 5 до 11 місця серед 28 районів і
міст області (том 1 а.с. 69, 70).

Відповідно до оцінки результатів
діяльності з питань захисту прав
дитини Бердичівський район займає 7-9
місця серед 28 - ти районів та областей
(а.с. 92-93).

За даними служби у справах дітей
Житомирської ОДА, роботі служби у
справах дітей Бердичівської РДА дана
оцінка в категорії "найкраще проведена
робота" (том 1 а.с. 94-96), а робота з питань
приросту (зменшення) питомої ваги
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, які
виховуються у сімейних формах
виховання, показники роботи служби у
справах дітей Бердичівської РДА є
постійно кращими середніх по області
впродовж 2011-2013 років (а.с. 97-99).

Окрім цього, в 2011 та 2013 роках за
багаторічну сумлінну працю та високий
професіоналізм голови Бердичівської
РДА нагороджували ОСОБА_1 грамотами
(а.с. 100-101).

Наведені обставини спростовують
твердження, викладені у доповідній
записці першого заступника голови
Бердичівської РДА про неналежне
виконання посадових обов'язків ОСОБА_1

Також, однією з підстав для звільнення
стало подання Бердичівської
міжрайонної прокуратури "Про усунення
порушень Закону України "Про охорону
дитинства" та інших
нормативно-правових актів".

Суд відзначає, що у матеріалах справи
наявні три подання прокурора від 19.02.2014
№ 904 вих-14 та № 907вих-14 та від 28.05.2014 №
2679вих14, натомість, у оскаржуваному
розпорядженні не зазначено, яке саме
подання Бердичівської міжрайонної
прокуратури слугувало підставою для
звільнення ОСОБА_1

Так, у лютому 2014 року на адресу
Бердичівської РДА надійшли подання
Бердичівську райдержадміністрацію
надійшло два подання Бердичівської
міжрайонної прокуратури ( №№ 904 вих-14
та 907 вих-14), за результатами розгляду
яких Бердичівська РДА 07.03.2014 направила
відповіді.

У даних відповідях Бердичівська РДА
зазначила, що відповідно до наказу
служби у справах дітей обласної
державної адміністрації № 13-00 від
17.01.2014 "Організація роботи служб у
справах дітей по запобіганню
правопорушень серед неповнолітніх",
служба у справах дітей Бердичівської
РДА відмічена з позитивної сторони, в
районі не відбулось зростання рівня
підліткової злочинності, що говорить
про результати роботи працівників
служби. Також, за результатами
оцінювання Бердичівський район з
питань ефективності здійснення
контролю за виконанням завдань,
визначених законами України,
постановами Верховної Ради України,
актами і дорученнями Президента
України та Кабінету Міністрів України,
займає від 5 до 11 місця серед 28 районів і
міст області (том 1 а.с. 69, 70) Також, за
результатами розгляду подання
начальнику служби вказано на недоліки.

Отже, роботі служби у справах дітей
Бердичівською РДА була дана позитивна
оцінка.

Разом з тим, 14.03.2014 розпорядженням
голови Бердичівської РДА № 39-к за
неналежне виконання службових
обов'язків, що полягає в порушенні
реалізації державних та регіональних
програм з охорони дитинства, зокрема, в
частині подолання бездоглядності та
правопорушенням серед дітей,
розглянувши подання Бердичівської
міжрайонної прокуратури від 19.02.2014 № 907
вих. 14 та № 904 вих., пояснення ОСОБА_1,
оголошено догану начальнику служби у
справах дітей райдержадміністрації
ОСОБА_1 (а.с. 23).

Слід відзначити, що розпорядження про
оголошення догани ОСОБА_1 суперечить
відповідям, наданим Бердичівською РДА
за результатами розгляду подання
прокуратури, а тому суд дійшов
висновку, що дане розпорядження не може
свідчити про невиконання позивачем
службових обов'язків.

Також, 28.05.2014 на виконання
Бердичівській РДА надійшло подання
Бердичівської міжрайонної прокуратури
№ 2679вих-14 "Про усунення порушень Закону
України "Про охорону дитинства" та
інших нормативно-правових актів"(а.с.
24-25).

У поданні прокурор зазначає, що
незважаючи на те, що двічі протягом 2013
та 2014 на засіданнях дорадчого органу
Бердичівської РДА працівники
Бердичівського районного центру
соціальних служб доповідали про
неналежне виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4
батьківських обов'язків, їх діти не
перебувають на обліку як такі, що
опинились у складних життєвих
обставинах. Також, встановлено факт
невжиття службою заходів про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5,
оскільки вона зловживає спиртними
напоями та не працює і, відповідно факт
ненадання дитині ОСОБА_6 статусу
дитини, позбавленої батьківського
піклування. З огляду на встановлені
факти. прокурор вимає розглянути
подання та вжити дієві заходи до
усунення виявлених порушень та
притягнути до відповідальності
начальника служби у справах дітей
ОСОБА_1 за неналежне виконання ним
своїх службових обов'язків.

17.06.2014 за результатами розгляду подання
прокуратури, Бердичівська РДА надала
відповідь за № 02-9/5118/664 (а.с. 29), за
змістом якої наказом служби у справах
дітей від 03.06.2014 ОСОБА_7 та ОСОБА_7
поставлені на облік дітей, які
опинились в складних життєвих
обставинах. Також, службою
підготовлені документи для
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5
(а.с. 29)

Дійсно, матеріалами справи
підтверджено, що на засіданнях
дорадчого органу від 11.07.2013, 01.10.2013,
27.03.2014 та 07.04.2014 порушувалось питання
про вжиття певних заходів до сім'ї
ОСОБА_7 (а.с. 74-73)

Однак зі змісту протоколів засідань
жодних доручень щодо вжиття певних
заходів до сім'ї ОСОБА_7 ОСОБА_1, як
начальнику служби у справах дітей, не
надавались.

На засіданнях дорадчого органу 27.03.2014
та 07.04.2014 була присутня ОСОБА_8 -
головний спеціаліст сектору
профілактики злочинності та
запобігання бездоглядності служби у
справах дітей РДА.

Відповідно до п. 2.2 розділу ІІ "Завдання,
обов'язки" її посадової інструкції (том
1 а.с. 80-81), здійснює облік та
систематичну перевірку умов утримання,
виховання дітей, які опинились у
складних життєвих обставинах,
відповідає за ведення особових справ.

До того ж, ОСОБА_8 безпосередньо
підпорядковується завідуючій сектором
профілактики злочинності та
запобігання дитячої бездоглядності
служби у справах дітей ОСОБА_9.(том 1 а.с.
82-83).

Згідно протоколу наради служби у
справах дітей райдержадміністрації
від 31.03.2014 (том 1 а.с. 86), ОСОБА_1
завідуючій сектором ОСОБА_9 дав
доручення у строк до 25.04.2014 вивчити стан
справ в сім'ях, що розглядались на
дорадчому органі 27.03.2014, при
необхідності поставити на облік,
проводити профілактичну роботу.

Наведені обставини свідчать про
сумлінне ставлення ОСОБА_1 до виконання
своїх службових обов'язків.

Крім того. до матеріалів справи
долучено копію листа Швайківської
сільської ради Бердичівського району,
відповідно до якого на протязі 2013-2014
років зловживання спиртними напоями з
боку батьків малолітніх дітей ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не виявлено, батьки виконують
батьківські обов'язки (том 2 а.с. 60).

Щодо невжиття службою заходів до
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5,
оскільки вона зловживає спиртними
напоями та не працює і, відповідно факт
ненадання дитині ОСОБА_6 статусу
дитини, позбавленої батьківського
піклування.

Статтею 164 Сімейного кодексу України
визначено чіткий перелік підстав, за
наявності яких батьки можуть бути
позбавлені судом батьківських прав, а
саме: 1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоров'я без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування; 2)
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться з дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Тобто, викладені у поданні прокурора
підстави як зловживання спиртними
напоями та факт відсутності
працевлаштування батьків не можуть
бути підставою для позбавлення батьків
батьківських прав.

Разом з цим, із рішень Слободищенської
сільської ради Бердичівського району
від 17.06.2014 № 26 та 17.07.2014 № 37 вбачається,
що вагомих підстав позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав немає, так як на
протязі 2014 року ситуація у даній сім'ї
змінилась в хорошу сторону, мати
займається вихованням сина, проводить
ремонт жилого будинку (том 2 а.с. 55-58).

Слід відзначити, що станом на 29.08.2014 до
Бердичівського міськрайонного суду не
подано позову про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_5 (том 2 а.с. 59).

Наведені обставини свідчать про
недослідження відповідачем факту
наявності, викладених у поданні
прокурора від 28.05.2014 № 2679вих-14,
порушень вимог Закону України "Про
охорону дитинства" та інших
нормативно-правових актів і, як
наслідок, підстав для притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1

Суд відзначає, що не може бути
підставою для звільнення за
невиконання службових обов'язків
порушення, зазначені у довідці
управління фінансів Бердичівської РДА
від 09.07.2014 (том 1 а.с. 14).

За змісту даної довідки вбачається, що
у 2013 році службою придбано
товарно-матеріальні цінності на
загальну суму 10000,00 грн. Станом на 09.07.2014
на облікових рахунках служби відсутні
залишки товарно-матеріальних
цінностей, а також відсутні документи,
що підтверджують списання
використаних товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 7510,81 грн.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 -
начальник управління фінансів
райдержадміністрації пояснила, що у
день звільнення начальника служби у
справах дітей вона вимагала у ОСОБА_1
надати акти списання, які він не надав.

Слід відзначити, що вичерпний перелік
завдань та обов'язків визначений
посадовою інструкцією начальника у
справах дітей райдержадміністрації
(том 1 а.с. 84-85).

У судовому засіданні позивач пояснив,
що на вимогу працівника фінансової
інспекції він підписував акт
перевірки, в якому йшлось про те, що
фінансових порушень з його боку як
начальника служби у справах дітей не
виявлено. Акти на списання бюджетних
коштів, які він складав 3-4 рази на рік
зберігаються у
фінансово-господарському відділі РДА,
і про те, де знаходяться дані акти він
повідомив начальника управління
фінансів райдержадміністрації

На запит суду, державна фінансова
інспекція в Житомирській області
надала акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Бердичівської районної державної
адміністрації за період з 01.01.2010 по
01.10.2013 № 06-07-09/86 від 24.12.2013 (том 1 а.с. 131-213),
у якому не зафіксовано жодних
фінансових порушень, допущених з вини
начальника служби у справах дітей
ОСОБА_1

Також, у матеріалах справи міститься
лист Бердичівської об'єднаної
державної фінансової інспекції від
05.09.2014 №61-17/1642 (том 2 а.с. 67), відповідно до
якого держфінінспекцією протягом 2014
року в службі у справах дітей
Бердичівської РДА проводився один
контрольний захід, а саме перевірка
державних закупівель, за результатами
якої порушень не виявлено.

Крім того, в додатку до довідки (том 1
а.с. 15) зазначено про придбання 09.04.2013 на
підставі накладної № 401 від 09.04.2013 ТМЦ у
ТОВ "Укр-Петроль".

Разом з цим, із довідки вказаного
підприємства вбачається, що кошти в
сумі 800,00 грн як плата за бензин від
Бердичівської РДА надійшли на рахунок
підприємства лише 28.05.2014, при цьому
бензин почали отримувати працівники
служби у справах дітей лише з 11.06.2014 (том
2 а.с. 64)

При цьому, у червні 2014 року позивач
перебував на лікуванні, що
підтверджується листком
непрацездатності (том 1 а.с. 109), а тому
отримувати матеріальні цінності та
звітуватись за них ОСОБА_1 не мав змоги.

Як зазначено вище, факт відмови від
підпису довідки у ході судового
розгляду справи не підтверджений,
оскільки з довідкою перевірки
використання бюджетних коштів позивач
не був ознайомлений.

Суд вважає за необхідне відзначити, що
будь-які порушення фінансової
дисципліни не можуть свідчити про
невиконання посадових обов'язків
ОСОБА_1, які чітко встановлені його
посадовою інструкцією.

При цьому, пунктом 9 Типового положення
про службу у справах дітей районної,
районної у містах Києві та Севастополі
державної адміністрації,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.2007 N 1068,
передбачено, що начальник служби, крім
іншого, розпоряджається коштами у
межах затвердженого кошторису служби.

Доказів нецільового використання
ОСОБА_1 коштів у межах затвердженого
кошторису служби, відповідачем не
надано, і судом даного факту не
встановлено.

Наведені обставини під час вирішення
питання про звільнення ОСОБА_1
досліджені не були, що ставить під
сумнів законність прийнятого спірного
рішення.

З урахуванням викладених обставин, суд
дійшов висновку, що підстави, які
слугували для прийняття відповідачем
спірного розпорядження № 87-к від 09.07.2014
про звільнення ОСОБА_1 з займаної
посади - спростовані у ході судового
розгляду справи, доказів
систематичного невиконання позивачем
посадових обов'язків - відповідачем не
надано.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на розпорядження
райдержадміністрації № 12-к від 28.01.2013
про оголошення догани ОСОБА_1, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 151 КЗпП України, з
часу його прийняття до 14.03.2014 (дня
прийняття розпорядження про
оголошення догани) минуло більше року,
тому ОСОБА_1 вважається таким, що не мав
дисциплінарного стягнення.

Не заслуговують на увагу і доводи
відповідача про надходження скарг на
дії ОСОБА_1 від ОСОБА_11 та ОСОБА_12,
оскільки відповідачем не надано жодних
доказів та даних про результати
перевірки цих скарг.

Наведені обставини свідчать про те, що
у відповідача не було підстав для
звільнення ОСОБА_1 з підстав,
зазначених у п. 3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання посадових
обов'язків.

Крім того, суд вважає за необхідне
відзначити, що статтею 11 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації",
керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
очолюють відповідні підрозділи і
несуть персональну відповідальність
перед головами відповідних державних
адміністрацій за виконання покладених
на ці підрозділи завдань.

Керівники структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій
призначаються на посаду та
звільняються з посади головами
відповідних державних адміністрацій
за погодженням з органами виконавчої
влади вищого рівня в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 7 Типового
положення про службу у справах дітей
районної, районної у містах Києві та
Севастополі державної адміністрації,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.2007 N 1068, службу
очолює начальник, який призначається
на посаду і звільняється з посади
головою відповідної районної, районної
у мм. Києві та Севастополі
держадміністрації за погодженням із
заступником голови та начальником
служби у справах дітей відповідної
обласної, Київської та
Севастопольської міської
держадміністрації.

Всупереч приписам статті 11 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" та пункту 7 Типового
положення про службу у справах дітей
районної, районної у містах Києві та
Севастополі державної адміністрації,
відповідач не погодив питання щодо
звільнення ОСОБА_1 із заступником
голови та начальником служби у справах
дітей відповідної обласної міської
держадміністрації, що свідчить про
порушення процедури звільнення
позивача.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку, що приймаючи розпорядження
№ 87-к від 09.07.2014 про звільнення ОСОБА_1
Бердичівська районна державна
адміністрація Житомирської області
діяла не у спосіб, що передбачений
Конституцією та законами України,
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, з порушенням права
позивача на працю.

Відтак, на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів та обставин,
враховуючи, що мотивація та докази,
наведені у судовому засіданні
представниками відповідача, не дають
адміністративному суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію
позивача та останнім доведено суду
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги в частині визнання протиправним
та скасування розпорядження голови
Бердичівської районної державної
адміністрації Житомирської області №
87-к від 09.07.2014 про звільнення ОСОБА_1,
поновлення позивача на посаді
начальника служби у справах дітей
Бердичівської районної державної
адміністрації та стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу підлягають
задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, суд
зазначає наступне.

Обґрунтовуючи дану вимогу позивач
зазначає, що після призначення нового
голови Бердичівської РДА, який вимагав
від нього звільнення за власним
бажанням, упереджено ставився до нього,
дискредитував його в очах підлеглих та
інших працівників
райдержадміністрації, він зазнав втрат
немайнового характеру внаслідок
моральних та фізичних страждань.
Внаслідок таких несправедливих дій
щодо мене, постійного нервового стресу,
позивач пройшов курс лікування.

Наведені обставини не знайшли свого
підтвердження у ході судового розгляду
справи.

Крім того, доводи позивача суперечать
один одному, оскільки у судовому
засіданні він наголошував на тому, що
протиправні дії голови
райдержадміністрації призвели до
моральних страждань та стресових
ситуацій, які стали наслідком хвороб
позивача.

Разом з тим, у заяві про збільшення
позовних вимог зазначає, що з часу
призначення головою Бердичівського
РДА Синельникова В.Ф., він перебував у
відпустках та на лікарняному і
фактично під його керівництвом
працював кілька робочих днів, а тому
вказана посадова особа не мала
можливості переконатись у моєму
фаховому рівні.

У пункті 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від від
31.01.1995 N 4 роз'яснено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237 1
КЗпП (набрала чинності 13.01.2000) за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позивач не довів наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
хворобами, визначеними у наявних у
справі лікарняних, та прийняттям
відповідачем оскаржуваного
розпорядження, а також того, що його
звільнення стало наслідком втрати
нормальних життєвих зв'язків, вимагало
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, а тому в
частині позовних вимог про стягнення
моральної шкоди в сумі 10000,00 грн - суд
відмовляє.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись статтями 71, 72, 86, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови Бердичівської
районної державної адміністрації
Житомирської області № 87-к від 09.07.2014
про звільнення ОСОБА_1

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
служби у справах дітей Бердичіської
районної державної адміністрації.

Зобов'язати Бердичівську районну
державну адміністрацію Житомирської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя

Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 29
грудня 2014 р.