Справа № 2а-1669/09
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2012-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 р. Справа № 87233/09

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д. М.,

при секретарі судового засідання -
Баран П. Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ у Львівській області
на постанову Личаківського районного
суду м.Львова від 09 жовтня 2009 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ у
Львівській області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

26 січня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищевказаним адміністративним
позовом до Головного Управління
Міністерства внутрішніх справ у
Львівській області про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
до вчинення дій, посилаючись на те, що
1989 року він у складі другого
батальйону, сформованого з числа
курсантів і офіцерів Львівського
пожежно-технічного училища, був
направлений на територію
Азербайджанської РСР де під час
збройного конфлікту контролював
дотримання місцевим населенням умов
комендантського часу, проводив
вилучення зброї, забезпечував
громадський порядок. Зважаючи на
вищенаведене, відповідно до Постанови
КМ України від 08.02.1994 року №63 «Про
статус ветеранів війни, гараїнтії їх
соціального захисту» вважає, що йому
повинно бути визнано учасником бойових
дій та видано відповідне посвідчення.

Постановою Личаківського районного
суду м.Львова від 09 жовтня 2009 року у
справі №2а-1669/09 заявлений позов
задоволено. Визнано неправомірними дії
комісії з питань розгляду матеріалів
про визнання учасником війни та
учасниками бойових дій УМВС України у
Львівській області щодо відмови у
наданні позивачу статусу учасника
бойових дій. Зобов'язано комісію з
питань розгляду матеріалів про
визнання учасників війни та учасників
бойових дій УМВС України у Львівській
області визнати ОСОБА_2 учасником
бойових дій і видати йому посвідчення
встановленого зразка.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржило Головне Управління
Міністерства внутрішніх справ у
Львівській області, яке покликаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і винести нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити. Апелянт вказує на те, що
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гараїнтії їх
соціального захисту» учасниками
бойових дій визнаються працівники, які
за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР
працювали в державах, де в цей період
велися бойові дії і якщо вони
безпосередньо брали участь у бойових
діях. Перелік таких держав та періодів
бойових дій на їх території
затверджений Постановою КМ України від
08.02.1994 року №63 і НКАО Азербайджанська
РСР в даний перелік не входить.Зазначає
також, що позивач не відряджався і в
іншу країну, оскільки жодна із
тогочасник рспублік у 1989 році не мала
суверенітету і не могла вважатись
незалежною, самостійною державою.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що апеляційна скарга
задоволенню підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги позивачу
по справі, суд виходив з того, що хоча
Азербайджан не включений в перелік
держав і періодів бойових дій на їх
території, що затверджений Постановою
КМ України від 08.02.1994 року №63 «Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гараїнтії їх
соціального захисту»» при розгляді
справи встановлено, що позивач
виконував завдання в умовах збройних
конфліктів в Нагірно-Карабахській
автономній області із застосуванням
вогнепальної зброї і піддав ризику
своє життя та здоров'я.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
нормам матеріального права та є
неправильними.

Встановлено, що ОСОБА_2 під час навчання
у Львівському державному університеті
безпеки життєдіяльності в період з
11.04.1989 по 17.06.1989 перебував на службі в
складі окремого батальйону по охороні
громадського порядку на території
НКАО, що підтверджується наказами
Львівського державного університету
безпеки життєдіяльності МВС СРСР № 37
від 06.04.1989 року та № 46 від 11.05.1989 року, №59
від 20.06.1989 року (а.с.6-19). Дані обставини
також підтверджуються довідки №4/155
Львівського державного університету
безпеки життєдіяльності від 11 вересня
2007 року, яка міститься в матеріалах
справи (а.с.5).

Відповідно до ст. 5 Закону України від 22
жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", учасниками
бойових дій є особи, які брали участь у
виконанні бойових завдань по захисту
Батьківщини у складі військових
підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх
видів і родів військ Збройних Сил
діючої армії (флоту), у партизанських
загонах і підпіллі та інших
формуваннях як у воєнний, так і у мирний
час. Перелік підрозділів, що входили до
складу діючої армії, та інших формувань
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно Постанови Кабінетом Міністрів
України від 13 січня 1995 року «Про
застосування пункту 2 статті 6 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
прийнятої на виконання
вищезазначеного Закону, учасниками
бойових дій визнаються працівники, які
за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР
працювали в державах, де в цей період
велися бойові дії, якщо вони
безпосередньо брали участь у бойових
діях або в забезпеченні бойової
діяльності військ (флоту). Переліки
таких держав та період бойових дій на
їх території затверджені постановами
Кабінету Міністрів України від 8
лютого 1994 року N 63 та від 5 серпня 1994
року N 530.

Учасникам бойових дій (стаття 6 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»)
видаються посвідчення з написом
«Посвідчення учасника бойових дій»
та нагрудний знак «Ветеран війни -
учасник бойових дій».

Посвідчення учасника бойових дій
видається на підставі документів,
виданих органами МО, МВС, СБУ, в яких
відображається факт безпосередньої
участі у бойових операціях. Крім того
згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 13 січня 1995 року «Про
застосування пункту 2 статті 6 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
безпосередня участь громадян у бойових
діях або забезпечені бойових дій
військ визначається комісіями, що
створюються у міністерствах і
відомствах, які направляли своїх
працівників у держави, де в цей період
велися бойові дії.

У Переліку держав і періодів бойових
дій на їх території, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
"Про організаційні заходи щодо
застосування Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" від 08.02.1994 № 63,
Азербайджанська РСР відсутня.

Пункт Переліку "інші країни -після 1979"
до позивача застосовано бути не може,
оскільки відповідно до пункту 6
приміток до Переліку, можливість
визнання осіб учасниками бойових дій,
якщо такі мали місце в інших країнах
після грудня 1979 року, та не названі у
Переліку, поширюється лише на
військових фахівців, які направлялися
Генеральним штабом Збройних Сил
колишнього Союзу РСР у країни, на
території яких велися бойові дії і
пільги яким надавалися на підставі
довідок форми 10 Головного управління
Генерального штабу Збройних Сил СРСР
про їх особисту участь у бойових діях.
Тобто, лише у разі надання позивачем
зазначеної довідки до нього міг би бути
застосований вказаний пункт.

Окрім цього, згідно довідки №4/155
Львівського державного університету
безпеки життєдіяльності від 11 вересня
2007 року позивач у період з 11 квітня 1989
року по 17 червня 1989 року знаходився у
відряджені у Закавказькому регіоні для
виконання завдання МВС СРСР по охороні
громадського порядку, безпосередньої
участі у бойових діях або в
забезпеченні бойової діяльності
військ та у виконанні бойових завдань
не брав.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_2
щодо визнання протиправним рішення та
зобов'язання до вчинення дій.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржувану постанову
слід скасувати та прийняти нову
постанову.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, ч.4 ст. 196, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст.254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного
Управління Міністерства внутрішніх
справ у Львівській області -
задоволити, а постанову Личаківського
районного суду м.Львова від 09 жовтня 2009
року у справі №2а-1669/09 - скасувати та
прийняти нову постанову про відмову в
позові.

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський

Повний текст виготовлений 27 січня 2012
року.