Справа № 813/9495/13-а
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 р.
Справа № 876/4153/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишина Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інвест» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року у справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Інвест»
до Золочівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інвест» (далі - ТзОВ
«Інвест») звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Золочівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - Золочівська
ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській
області) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 10.12.2013 року.

Вважає оскаржувані податкові
повідомлення-рішення безпідставними
та протиправними, оскільки позивачем
правомірно віднесено до складу валових
витрат та податкового кредиту вартість
послуг, отриманих ТзОВ «Інвест» у
контрагентів ТзОВ «Лідерком», ТзОВ
«Ейс контракшен менеджмент» та ПП
«Біко Агротрейд», що підтверджується
належно оформленими первинними
документами.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач - ТзОВ «Інвест» оскаржило
постанову суду першої інстанції.
Вважає, що вона винесена без належного
з'ясування обставин справи і з
порушенням норм матеріального права,
просить постанову суду скасувати і
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що
позивачем сформований податковий
кредит відповідно до вимог Податкового
кодексу України, суми, включені до
складу податкового кредиту,
підтверджені належним чином
оформленими податковими накладними та
первинними документами, що засвідчують
факт придбання товару та підтверджують
правомірність формування
підприємством податкового кредиту.
Господарські операції з
постачальниками - ТзОВ «Лідерком»,
ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» та ПП
«Біко Агротрейд» носили реальний
характер, оскільки підтверджені
відповідними документами.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТзОВ «Інвест» зареєстроване
Перемишлянською РДА як юридична особа
26.11.2002 року та перебуває на податковому
обліку у Перемишлянському відділенні
Золочівською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області з 01.01.2003 року за № 170.
Відповідно до Свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 18526686 від 17.02.2003 року,
виданого ДПІ у Перемишлянському
районі, ТзОВ «Інвест» є платником ПДВ.

Золочівською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області на виконання
постанови старшого слідчого з ОВС ГСУ
фінансових розслідувань Міндоходів
України, майора податкової міліції
Мазуркевича В.А. від 01.06.2013 року, на
підставі наказу від 13.11.2013 № 243
проведена позапланова виїзна
перевірка ТзОВ «Інвест» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаєморозрахунках з
ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Ейс контракшен
менеджмент», ПП «Біко Агротрейд» за
період з 01.01.2010 року по 31.03.2013 року. За
результами позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Інвест» Золочівською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській
області складений акт №25/22-31907840 від
22.11.2013 року, на підставі якого
контролюючим органом 10.12.2013 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № про
збільшення ТзОВ «Інвест» суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 740 296,17
гривень; № про збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 586 260,36
гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
висновки податкового органу про
безпідставність включення ТзОВ
«Інвест» до складу податкового кредиту
та валових витрат коштів по
взаємовідносинах з ТОВ «Лідерком», ТОВ
«Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко
Агротрейд» є вірними, оскільки не
підтверджено використання таких
товарно-матеріальних цінностей у
господарській діяльності позивача.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів апеляційної інстанції, виходячи
з наступного.

Пунктом 138.2. Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 ПК України право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до етапі 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами, (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу III цього Кодексу.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати - ПДВ
до бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відносини ТзОВ
«Інвест» з контрагентами - ТОВ
«Лідерком», ТОВ «Ейс контракшен
менеджмент», ПП «Біко Агротрейд»
будувалися на підставі договорів про
постачання пиломатеріалів - договір №
28-1/09/2011 від 28.09.2011 року з ТОВ «Лідерком»,
договір № 26-1/08/2011 від 26.08.2011 року з ТОВ
«Ейс контракшен менеджмент», договір №
01/02/2012 від 01.02.2012 року з ПП «Біко
Агротрейд».

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом господарської діяльності
ТзОВ «Інвест» та контрагентів були
товарно-матеріальні цінності (чорнова
заготовка дубової фризи натуральної та
дубової дошки), які мають специфічні
властивості, а саме: є великогабаритною
продукцією, потребують відповідних
механізмів для перевезення,
навантаження та розвантаження,
реальність операцій повинна бути
підтверджена наявністю таких
первинних документів, як
товарно-транспортних накладних або
інших документів щодо транспортування
деревини, актів приймання-передачі
товару, довіреностей на прийняття,
складських приміщень для зберігання
товарів, документів по прийняттю на
склад та відвантаження тощо.

Однак, позивачем не надано будь-яких
документів про підтвердження
виконання умов вищевказаних трьох
договорів та поставку вказаної у
податкових накладних продукції.

Таким чином, наявність договорів та
податкових накладних, які за формою
відповідають вимогам чинного
законодавства, не можуть бути
безумовною підставою для включення
ТзОВ «Інвест» сум, сплачених за такими
документами, до складу податкового
кредиту та валових витрат за охоплений
перевіркою період.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з висновком суду першої інстанції про
правомірність донарахування
Золочівською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на прибуток,
оскільки позивачем безпідставно
включено до складу податкового кредиту
та валових витрат коштів по
взаємовідносинах з ТОВ «Лідерком», ТОВ
«Ейс контракшен менеджмент», ПП «Біко
Агротрейд», оскільки не підтверджено
використання таких ТМЦ у господарській
діяльності позивача.

Доводи апеляційної скарги не взяті
судом апеляційної інстанції до уваги,
оскільки не спростовують висновків
суду і суперечать встановленим
обставинам справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Інвест»
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року у справі № 813/9495/13-а - без змін.

Ухвала законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньою до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В.
Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 23.12.2014
року