Справа № 826/6181/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2014 року 11:00
№ 826/6181/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Іщука І.О., суддів
Погрібніченко І.М., Шулежко В.П., при
секретарі судового Сізих Х.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз»доДержавної
виконавчої служби
Українипроскасування постанови про
стягнення з боржника виконавчого
збору, за участю представників сторін:

від позивача: Сєньков Є.І., Замкова М.О.

від відповідача: Рубель І.В.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 09 грудня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України, в якому просить (з урахуванням
заяви про часткову відмову від
позовних вимог) визнати неправомірним
рішення Державної виконавчої служби
України щодо стягнення з боржника
виконавчого збору та скасувати
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 28.03.2014 р. ВП №
13653611.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Державною виконавчою службою України
протиправно винесено постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 28.03.2014 р. ВП № 13653611 в розмірі 2 026 779,49
грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі з підстав, викладених в позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив з огляду на їх
необґрунтованість.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.

11.06.2009 року державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби України Єжовим М.В. відкрито
виконавче провадження ВП № 13653611 на
підставі наказу Господарського суду
Луганської області від 02.05.2006 р. № 18/54
про стягнення з Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» на користь Дочірньої
компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз
України» заборгованості у сумі 17 867
602,42 грн. по оплаті вартості послуг
транспортування газу, втрати від
інфляції в сумі 1 965 277,79 грн., три
проценти річних в сумі 412 370,81 грн.,
витрати на державне мито в сумі 22 440,00
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у сумі
103,84 грн., всього на суму 20 267 794,86 грн.

У п.п. 2, 3 резолютивної частини цієї
постанови, боржнику запропоновано
добровільно виконати рішення суду в
семиденний строк з дня її отримання, а
також попереджено про наслідки
невиконання рішення у добровільному
порядку зі стягненням з боржника
виконавчого збору та витрат, пов'язаних
з провадженням виконавчих дій.

Згідно супровідного листа від 21.07.2009 р.
(вих. № 7019-0-26-09/11) Відділом примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби, на адресу
позивача (боржника) було надіслано
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 11.06.2009 р. ВП № 13653611.

28.03.2014 р. відповідачем прийнято рішення
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 2 026 779,49 грн. та
винесено оскаржувану постанову ВП №
13653611.

Не погоджуючись з названою постановою
позивач звернувся з відповідним
позовом до суду, в якому просить
визнати її протиправною та скасувати.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищезазначеного,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає за необхідне зазначити
наступне.

Розглядаючи позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз», суд виходить зі змісту
положень частини 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, при визначенні юрисдикції суд
виходить з того, що до юрисдикції
адміністративних судів належать спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби при виконанні всіх виконавчих
документів, передбачених частиною
другою статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження», крім тих,
відносно яких законом установлено
інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
можуть бути оскаржені сторонами до
суду, який видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції
судів щодо вирішення справ з приводу
оскарження рішень дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
щодо виконання судового рішення є
юрисдикційна належність суду, який
видав виконавчий документ, та статус
позивача як сторони у виконавчому
провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України
«Про виконавче провадження» сторонами
у виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

Таким чином, до юрисдикції
адміністративних судів належать усі
справи з приводу оскарження рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників.

У той же час, згідно пункту 6 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року №3 «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин,
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

За результатом аналізу наведених
правових норм, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на справи з приводу
оскарження постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того, яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України всі судові рішення ухвалюються
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р. №
606-XIV, у редакції на час виникнення
спірних правовідносин (далі по тексту -
Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
№ 606-XIV, у редакції чинної станом на
16.04.2009 р., примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Статтею 1 названого Закону визначено,
що виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону
№ 606-XIV державний виконавець у 3-денний
строк з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. В постанові державний
виконавець встановлює строк для
добровільного виконання рішення, який
не може перевищувати семи днів. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження не пізніше
наступного дня надсилається стягувачу,
боржнику та органу (посадовій особі),
який видав виконавчий документ.

Як вбачаться з матеріалів справи, на
виконання наказу Господарського суду
Луганської області від 02.05.2006 р. № 18/54
про стягнення з Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» на користь Дочірньої
компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз
України» заборгованість у сумі 17 867
602,42 грн. по оплаті вартості послуг
транспортування газу, втрати від
інфляції в сумі 1 965 277,79 грн., три
проценти річних в сумі 412 370,81 грн.,
витрати на державне мито в сумі 22 440,00
грн., витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у сумі
103,84 грн., всього на суму 20 267 794,86 грн.
відкрито виконавче провадження ВП №
13653611, про що винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження від
11.06.2009 р.

Пунктами 2, 3 резолютивної частини
постанови боржника - позивача по справі
зобов'язано самостійно виконати
рішення суду у 7-денний термін з моменту
винесення (отримання) постанови.

Зазначена постанова з супровідним
листом 21.07.2014 року направлена позивачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення на адресу: м. Луганськ, вул.
Шевченка, 102, яка зазначена у
виконавчому листі та отримана
позивачем 27.07.2009 р., про що свідчить
відбиток штемпелю вхідної
кореспонденції Відкритого
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз».

Таким чином, відповідачем надіслано
постанову про відкриття виконавчого
провадження з порушенням строків,
передбачених ч. 2 ст. 24 Закону № 606-XIV.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 606-XIV
державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк відповідно до статті
24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником несвоєчасно,
внаслідок чого боржник був позбавлений
можливості добровільно виконати
рішення у встановлений державним
виконавцем строк, за письмовою заявою
боржника при підтвердженні факту
несвоєчасного одержання вказаної
постанови державний виконавець
відкладає провадження виконавчих дій у
порядку, встановленому статтею 32 цього
Закону, та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення.

Отже, початок перебігу строку для
добровільного виконання рішення,
визначається датою винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, але ставиться в
залежність від наявності у державного
виконавця обов'язку пересвідчитися в
отриманні боржником відповідної
постанови та забезпечення реалізації
права боржника на виконання рішення у
добровільний строк.

29.07.2009 року ВАТ «Луганськгаз», у строк
для добровільного виконання рішення
направлено відповідачу заяву від
29.07.2009 р. вих. № 13/2-1833 про зупинення
виконавчого провадження ВП №13653611, у
зв'язку з тим, що ВАТ «Луганськгаз»
перебуває у Реєстрі підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» від 23 червня 2005року №2711-IV,
що підтверджується чеком про поштове
відправлення рекомендованого листа
від 29.07.2009 року № 3387. До заяви було
додано оригінал виписки з реєстру
підприємств ПЕК.

Таким чином, боржник у строк,
передбачений для добровільного
виконання рішення, у відповідності з
вимогами ч. 5 ст. 111 Закону України «Про
виконавче провадження», в редакції
станом на 16.04.2009 року, виконав свій
обов'язок щодо письмового повідомлення
державного виконавця про виникнення
обставин, що зумовлюють обов'язкове
зупинення виконавчого провадження,
внаслідок чого мав всі підстави
вважати, що виконавче провадження буде
вчасно зупинено і жодних заходів
примусового виконання рішення зі
стягненням виконавчого збору та
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій проведено
не буде.

Відповідно до розділу 1 Закону України
«Про внесення зміни до Закону України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», постановлено у пункті 3.4
статті 3 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
(Відомості Верховної Ради України, 2005 p.,
N 33, ст. 430; 2007 p., N 10, ст. 85; 2008 p., NN 5 - 8, ст. 78, N
27 - 28, ст. 253) слова та цифри "1 січня 2009
року" замінити словами та цифрами "1
січня 2011 року".

Тобто, на момент надходження до ВПВР
Департаменту ДВС наказу
Господарського суду Луганської
області від 02.05.2009 року №18/54 вже
існували обставини, що зумовлювали
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження.

Постановою ВПВР Департаменту ДВС від
21.09.2009 року, виконавче провадження
№13653611 було зупинено на підставі п. 15 ч. 1
ст. 34 Закону України «Про виконавче
провадження», у редакції станом на
16.04.2009 року, у зв'язку з перебуванням ВАТ
«Луганськгаз» у Реєстрі підприємств
паливно-енергетичного комплексу.

Але, як підтверджується матеріалами
виконавчого провадження, відповідач
прийняв рішення про зупинення
виконавчого провадження на підставі
листа ДП «Енергоринок» від 07.09.2009 року
№ 235, в якому зазначено що ВАТ
«Луганськгаз», наказом Міністерства
палива та енергетики від 10.11.2005 року №
568 було включено до реєстру підприємств
ПЕК, які беруть участь у процедурі
погашення заборгованості відповідно
до Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу», дію
якої продовжено до 01.01.2011 року.

Лист ДП «Енергоринок» від 07.09.2009 року №
235 надіслано до ВПВР Департаменту ДВС у
відповідь на запит відповідача від
31.08.2009 № 10725-0-33-09-25/11.

Заява боржника про зупинення
виконавчого провадження від 29.07.2009 року
вих. 13/2-1833, була надіслана до ВПВР
Департаменту ДВС 29.07.2009 року, що
підтверджується копією чеку про
поштове відправлення рекомендованого
листа від 29.07.2009 року № 3387).

Однак вказана заява не була прийнята
державним виконавцем до уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону № 606-XIV, у
редакції станом на 16.04.2009 року,
державний виконавець виносить
вмотивовану постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених у ст. 34 не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо
про такі обставини.

Таким чином, державний виконавець
повинен був на наступний день, після
отримання заяви боржника від 29.07.2009
року вих. № 13/2-1833, тобто 04.08.2009 прийняти
рішення про зупинення виконавчого
провадження, натомість відповідачем не
було зупинено виконавче провадження.

Таким чином, відповідачем рішення про
зупинення виконавчого провадження та
винесення відповідної постанови було
прийнято з порушенням строків,
встановлених ч. 1 ст. 36 Закону № 606-XIV.

14.11.2011 р. до позивача за вх. № 4146
надійшла вимога державного виконавця
від 07.11.2011 № 8915-5/11, якою відповідач
вимагав від позивача повідомити
інформацію про розмір проведених
взаєморозрахунків зі стягувачем за
виконавчим документом та надати
відповідні документи.

На виконання вимоги державного
виконавця 22.11.2011 р. за вих. № 29/1-3037
відповідачу надіслано копії платіжних
документів на підтвердження
проведених у 2009-2010 роках розрахунків
всього на 7 873 787,66 грн.

Як свідчать матеріали справи, вказані
кошти перераховані стягувачу поза
будь-якими заходами примусового
характеру з боку відповідача
самостійно у період, коли виконавче
провадження було зупинено та діяла
встановлена законом заборона на
звернення стягнення на кошти і майно
боржника та всі виконавчі провадження
підлягали обов'язковому зупиненню.

29.11.2013 р. між ПАТ «Луганськгаз» (новий
кредитор) та ПАТ «Дніпрогаз»»
(первісний кредитор) укладено договір
про відступлення права вимоги №
4592/21/150064, відповідно до пп. 1.1. якого,
первісний кредитор передає, а новий
кредитор приймає на себе право вимоги
до боржника первісного кредитора ПАТ
«Укртрансгаз» за договорами на
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами №
/Н 05 від 27.09.2011 у сумі 12 028 977,01 грн.
та № /П05 від 28.09.2011 у сумі 373 385,22
грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України,
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

29.11.2013 р. за вих. № 01-25.1/3397/1 на адресу ПАТ
«Укртрансгаз» - стягувача за наказом
Господарського суду Луганської
області від 02.05.2009 року №18/54, надіслано
заяву про припинення зобов'язань
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, відповідно до якої ПАТ
"Луганськгаз" у своєму бухгалтерському
обліку зменшило дебіторську
заборгованість ПАТ "Укртрансгаз", що
виникла на підставі договору уступки
права вимоги боргу № 4592/21/150064 від 29.11.2013
на суму 12 402 362,23 грн. та відповідно
зменшило у своєму бухгалтерському
обліку кредиторську заборгованість
перед ПАТ «Укртрансгаз» за
транспортування природного газу у 2008
році, що виникла на підставі рішення
Господарського суду Луганської
області від 14.04.2009 по справі № 18/54 на
суму 12 402 362,23 грн.

Отже, припинення зобов'язання
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог відбулось у встановленому
законом порядку поза будь-якими
заходами примусового характеру з боку
відповідача самостійно у період, коли
виконавче провадження було зупинено та
діяла встановлена законом заборона на
звернення стягнення на кошти і майно
боржника та всі виконавчі провадження
підлягали обов'язковому зупиненню.

Факт припинення зобов'язання та
відсутності заборгованості за наказом
Господарського суду Луганської
області від 02.05.2009 року №18/54
підтверджується наявністю у
матеріалах виконавчого провадження
заяви ПАТ «Укртрансгаз» від 19.12.2013 №
11403/6 про закінчення виконавчого
провадження.

Натомість рішення за заявою стягувача
від 19.12.2013 № 11403/6 про закінчення
виконавчого провадження відповідачем
не прийнято та залишено без будь-якої
відповіді та розгляду.

04.03.2014 р. відповідачем прийнято рішення
про поновлення виконавчого
провадження ВП № 13653611 у зв'язку з
усуненням обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження.

28.03.2014 відповідачем прийнято рішення
про стягнення з боржника виконавчого
збору у розмірі 2 026 779,49 грн. та винесено
оскаржувану постанову ВП № 13653611.

У редакції Закону № 606-XIV від 16.04.2009, як
вже зазначалось вище, ще діяла ст. 30
Закону - «добровільне виконання
рішення».

Цією статтею визначено, що якщо боржник
у встановлений строк добровільно не
виконав рішення, державний виконавець
невідкладно розпочинає його примусове
виконання.

Статтею 46 Закону № 606-XIV, у редакції від
16.04.2009, передбачено порядок стягнення
виконавчого збору, а саме: у разі
невиконання рішення у строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом. Постанова про стягнення
виконавчого збору не пізніше ніж
наступного дня після її винесення
надсилається боржнику і може бути
оскаржена до суду в 10-денний строк.

Проте як встановлено судом, позивач
після завершення строку для
добровільного виконання рішення, який
було фактично надано до 03.08.2009 року
включно не отримував від відповідача
постанови про; стягнення виконавчого
збору. Матеріалами справи та
поясненнями відповідача
підтверджується, що така постанова
взагалі не виносилась останнім.

Враховуючи, що примусових дій
відповідачем здійснено не було та
перебування позивача у реєстрі ПЕК,
провадження мало бути зупинено на
наступний день після відкриття, тобто
12.06.2009 р., суд дійшов висновку про те, що
для винесення оскаржуваної постанови у
державного виконавця не було правових
підстав.

Слід також зазначити, що відповідно до
ст. 36 Закону № 606-XIV, у редакції станом на
16.04.2009, впродовж строку, на який
виконавче провадження зупинено,
виконавчі дії не провадяться.

Статтею 25 цього ж закону, передбачено,
що строки здійснення виконавчого
провадження не поширюються на час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження та на період реалізації
арештованого майна боржника.

Згідно зі ст. 4 Закону № 606-XIV, у редакції
від 16.04.2009, заходами примусового
виконання рішень є:

1) звернення стягнення на майно
боржника;

2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення у боржника і передача
стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені
рішенням.

Таким чином, оскільки під час зупинення
виконавчого провадження жодні заходи
примусового виконання рішення не
провадяться, а стягнення виконавчого
збору відповідно до положень закону,
який діяв під час прийняття рішення про
зупинення та винесення відповідної
постанови, було постановлено у пряму
залежність від фактичного стягнення
коштів з боржника, проведеного шляхом
застосування заходів примусового
виконання, то у відповідача не було
правових підстав стягувати виконавчий
збір та виносити таку постанову у
період зупинення виконавчого
провадження.

У період, коли виконавче провадження
було зупинено та діяла процедура
погашення заборгованості
підприємствами паливно-енергетичного
комплексу, яку відповідними змінами до
Закону України «Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» від
23.06.2005 № 2711-IV було продовжено до 01.01.2014 р.
Позивачем самостійно поза заходами
примусового стягнення з боку
Відповідача та без порушень умов
добровільного виконання рішення, було
вирішено питання зі стягувачем щодо
припинення грошового зобов'язання
позивача перед ПАТ "Укртрансгаз" у
розмірі 12 402 362,23 грн. та частково
погашено заборгованість у розмірі 7 873
787,66 грн.

04.03.2014 року відповідачем винесено
постанову про поновлення виконавчого
провадження № 19543808. Тобто, на момент
поновлення виконавчого провадження
заборгованість за наказом
Господарського суду Луганської
області від 02.05.2009 року 18/54 вже була
відсутня, про що відповідач був
повідомлений стягувачем -ПАТ
"Укртрансгаз" заявою від 19.12.2013 вих. №
11403/6, яка залишена відповідачем без
розгляду та без прийнятого рішення.

За таких обставин, а також враховуючи
приписи частини 1 статті 6 Закону
України від 21.04.1999р. № 606-XIV, в редакцій
станом на день розгляду справи в суді,
якою закріплено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, суд приходить до
висновку про наявність правових
підстав для визнання оскаржуваної
постанови про стягнення виконавчого
збору від 28.03.2014 р. ВП № 13653611 незаконною
та її скасування.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду
правомірність винесення оскаржуваної
постанови.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, враховуючи всі наведені
обставини, Окружний адміністративний
суд міста Києва вважає позовні вимоги
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз»
задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову від 28.03.2014 р. ВП № 13653611 про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз» виконавчого
збору.

3. Судові витрати в сумі 487,20 грн.
присудити на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» за рахунок Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.О. Іщук

Судді

І.М.Погрібніченко

В.П.Шулежко

Повний текст постанови виготовлено
15.12.2014 року