Справа № 813/3767/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

10 грудня 2014 року м. Київ
В/800/5120/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Швеця В.В.,

Заїки М.М.,

Кобилянського М.Г.,

Ліпського Д.В.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши заяву Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 21 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Начальника
Військово-медичного клінічного центру
Західного регіону полковник медичної
служби Гайди Івана Михайловича,
Військово-медичного клінічного центру
Західного регіону, третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача -
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова, про скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії та визнати
право фізичної особи, а також за
позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
ОСОБА_8 до Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону,
начальника Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону
Гайди Івана Михайловича,
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова та начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова Максименка Юрія Івановича
про визнання неправомірними дій та
скасування постанови і розпорядження,

в с т а н о в и л а:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та такими, що
порушують умови контракту між
позивачем та Міністерством оборони
України, дії начальника
Військово-медичного клінічного центру
Західного регіону, скасовано постанову
житлової комісії Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону
від 16 березня 2010 року № 57 в частині, що
стосується капітана медичної служби
ОСОБА_6 В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовлено. В
задоволенні позову третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, ОСОБА_8 відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нову постанову
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 21 жовтня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року скасовано. Постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 19
вересня 2013 року змінено, закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання за нею
права матері, що самостійно виховує та
утримує неповнолітню дитину та права
на зарахування її сім'ї у складі 2 осіб
на квартирний облік по місцю
проходження військової служби на
пільгових умовах як «одинока мати», що
самостійно виховує та утримує
неповнолітню дитину зі збереженням
черговості за попереднім місцем
проходження військової служби, а також
щодо визнання доньки ОСОБА_8 від
першого шлюбу ОСОБА_10 спадкоємцем
першої черги за законом відносно
ОСОБА_8 як спадкодавця. В іншій частині
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
касаційної інстанції,
Військово-медичний клінічний центр
Західного регіону подав заяву про його
перегляд Верховним Судом України, з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: положень статті 45 Житлового
кодексу України, підпункту 11 пункту 44
Правил обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їх
жилих приміщень в Українській РСР,
пункту 5 частини тринадцятої статті 10,
статті 19 Закону України «Про
відпустки», статті 18-1 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», статей 182-1, частини третьої
статті 184 Кодексу законів про працю
України», в частині визначення поняття
«одинока мати».

Як на підставу для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
представник позивача послався на
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 4 лютого 2014 року (К/800/60845/13), 12
листопада 2013 року (К/9991/5950/12), 4
липня 2013 року (К/800/8236/13), від 12 грудня 2012
року (К-25238/09) та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 червня 2014 року, 12 червня 2013
року, 12 вересня 2012 року, 24 липня
2013 року, а також ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Верховного суду України від 3 вересня
2008 року, які, на його думку,
підтверджують неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 237 КАС України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України встановлено, що заява про
перегляд рішення суду касаційної
інстанції з мотивів неоднакового
правозастосування може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права;
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових,
Пленум Вищого адміністративного суду
України у своїй постанові "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" від 13 грудня 2010 року № 2
роз`яснив, що подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Як слідує з ухвали Вищого
адміністративного суду України від 21
жовтня 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання, суд касаційної
інстанції погодився з висновком суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог. Приймаючи таке рішення,
касаційний суд виходив з
протиправності дій житлової комісії
Військової-медичного клінічного
центру Західного регіону в частині
прийняття постанови від 16 березня 2010
року № 57, оскільки обставини
проживання з позивачем ОСОБА_8,
усиновлення дитини позивача та
наявність обов'язків у ОСОБА_8
щодо згаданої дитини вже
досліджувались та було встановлено, що
ОСОБА_6 є одинокою матір'ю.

Натомість, в ухвалах, на які послався
заявник на підтвердження неоднакового
правозастосування, суд касаційної
інстанції за аналогічних обставин
дійшов протилежних висновків, ніж у
справі про перегляд якої ставить
питання заявник.

З огляду на різне застосування одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, у зв'язку з
чим суд касаційної інстанції дійшов
різних висновків при вирішенні спорів,
має місце передбачена статтею 237 КАС
України підстава для допуску справи до
провадження у Верховному Суді України.

Керуючись статтями 235 - 240 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України адміністративну справу за
позовом за позовом ОСОБА_6 до
Начальника Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону
полковник медичної служби Гайди Івана
Михайловича, Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова, про скасування рішення,
зобов'язання вчинити дії та визнати
право фізичної особи, а також за
позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
ОСОБА_8 до Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону,
начальника Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону
Гайди Івана Михайловича,
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова та начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова Максименка Юрія Івановича
про визнання неправомірними дій та
скасування постанови і розпорядження,
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 21
жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

М.М. Заїка

М.Г. Кобилянський

Д.В. Ліпський

М.І. Мойсюк