Справа № 2а-17554/11/2070
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
м. Київ К/9991/57765/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.03.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2012 р.

у справі №2а-17554/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Нова-Інвест»

до Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Нова-Інвест» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Західної міжрайонної державної
податкової інспекції м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.03.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2012 р.,
позовні вимоги задоволено частково,
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 12.12.2011 р.
№, а також стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача 15,06
грн. судового збору. В інший частині
позовних вимог провадження у справі
закрито.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач на адресу суду касаційної
інстанції надіслав письмові
заперечення на касаційну скаргу
відповідача, за змістом яких просив
касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Крім того, скаржником було заявлено
клопотання про заміну сторони
правонаступником у зв'язку зі зміною
найменування на Західну об'єднану
державну податкову інспекцію м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Відповідно до ст. 55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене та надані докази
перейменування відповідача, судова
колегія вважає, що заявлене клопотання
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства правомірності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ «Промтехноопт», їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період серпень 2011 року, про що складено
акт від 24.11.2011 р. №2710/23-03-05/33899292, яким
встановлено порушення позивачем вимог
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6, п.201.7, п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України, що
призвело до неправомірного, на думку
податкового органу, включення
позивачем до складу податкового
кредиту серпня 2011 року суми податку на
додану вартість у розмірі 223 122,00 грн., по
взаємовідносинах з
ТОВ «Промтехноопт».

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.12.2011 р.
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 278 902,50 грн., з яких
223 122,00 грн. за основним платежем
та 55 780,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про те, що
позивачем включено до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість вартість товарів,
отриманих від ТОВ
«Промтехноопт» за нікчемним
правочином.

Податковий орган в акті перевірки
вказав, що операції позивача з вказаним
контрагентом не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для здійснення господарської
діяльності, а також відсутність
контрагента позивача за
місцезнаходженням.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість по
господарським операціям з придбання
послуг у ТОВ «Промтехноопт».

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем
(Покупець) та ТОВ
«Промтехноопт» (Продавець) укладено
договір поставки від 04.01.2011 р. №02-11, за
умовами якого Продавець зобов'язався
передати у власність металовироби, а
також інші товари та матеріали, а
Покупець зобов'язався прийняти та
своєчасно сплатити за отримані
товарно-матеріальні цінності на
умовах, визначених договором.

Виконання вказаних договірних
відносин підтверджується наявними у
матеріалах справи видатковими
накладними, рахунками-фактурами та
податковими накладними:

- від 01.08.2011 р. №86 на суму 431 184,00 грн., у
т.ч. ПДВ - 71 864,00 грн.;

- від 01.08.2011 р. №66 на суму 103 129,02 грн., у
т.ч. ПДВ - 17 188,17 грн.;

- від 01.08.2011 р. №107 на суму 518 928,00 грн., у
т.ч. ПДВ - 86 488,00 грн.;

- від 01.08.2011 р. № 88 на суму 285 490,00 грн., у
т.ч. ПДВ - 47 581,83 грн.

Суми податку на додану вартість по
вказаним податковим накладним
позивачем було включено до складу
податкового кредиту серпня 2011 року у
розмірі 223 122,00 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що оплата товару
здійснювалась позивачем у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок ТОВ
«Промтехноопт», що підтверджується
платіжними дорученнями.

У відповідності до приписів пп.14.1.181
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Податкового кодексу
України, підтверджено відповідними
податковими накладними, що виписані
контрагентом зареєстрованим платником
податку на додану вартість.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено
первинний документ як документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Зважаючи на встановлення судами
попередніх інстанцій факту
документального підтвердження
формування позивачем податкового
кредиту за результатом здійснення
господарської діяльності з ТОВ
«Промтехноопт», а також використання
придбаного товару підприємством у
власній господарській діяльності,
податковим органом безпідставно
донараховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість.

Крім того, висновок податкового органу
про те, що відсутність контрагента
позивача за місцезнаходженням, а також
відсутність у нього трудових та
матеріальних ресурсів для здійснення
господарської діяльності, свідчить про
відсутність у позивача права на
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
є помилковим з огляду на те, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позовних вимог та
скасування спірного податкового
повідомлення-рішення від 12.12.2011 р.
№.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити Західну
міжрайонну державну податкову
інспекцію м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби на
Західну об'єднану державну податкову
інспекцію м.Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області.

2. Касаційну скаргу Західної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

3. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.03.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.07.2012 р. у
справі №2а-17554/11/2070 залишити без змін.

4. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.