Справа № 825/3218/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/13464/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Олексієнка М.М. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівський області
(далі - УМВС України в Чернігівський
області), Чернігівського міського
відділу управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівський області (далі -
Чернігівський МВ УМВС) про скасування
наказів, поновлення на службі та
стягнення грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу за касаційною
скаргою позивача на судові рішення
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 4 жовтня 2013
року та Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом, відповідно до якого з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

визнати протиправними та скасувати
пункт 2 наказу УМВС України в
Чернігівський області від 25.07.2013 року №
1039 в частині притягнення його до
дисциплінарної відповідальності,
накази начальника УМВС України в
Чернігівський області від 02.08.2013 року
№1083, від 09.08.2013 року №184 о/с про
звільнення його з органів внутрішніх
справ за пунктом «є» пункту 64
(порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким органів внутрішніх
справ України;

поновити на посаді начальника сектору
кадрового забезпечення Чернігівського
МВ УМВС України в Чернігівській
області з дня звільнення;

стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 10.08.2013 року по день
поновлення на посаді;

Посилався на незаконність
оскаржуваних рішень, оскільки не
допускав порушень службової
дисципліни, які б давали підстави до
звільнення з органів внутрішніх справ.
Про існування наказу №1039 від 25.07.2013
року, на підставі якого його
попереджено про неповну посадову
відповідальність, взагалі не знав. Крім
того, звільнення здійснено без
попередньої згоди профспілкового
комітету, хоча він є головою первинної
профспілкової організації
Чернігівського МВ УМВС.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 4 жовтня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 лютого 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить попередні
судові рішення скасувати і ухвалити
нове про задоволення. Зазначає, що суди
належним чином не дослідили обставини
справи, не проаналізували
законодавство з питань проходження
служби в органах внутрішніх справ, що
призвело до порушення його права та
незаконного ухвалення судових рішень.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з наступних
підстав.

Як установлено судами, ОСОБА_4 проходив
службу в органах внутрішніх справ
України з 1999 року.

Наказами начальника УМВС України в
Чернігівській області від 02.08.2013 року
№1083, від 09.08.2013 року № 184 о/с позивача
звільнено з органів внутрішніх справ у
запас Збройних Сил України за пунктом 64
«є» (порушення дисципліни) Положення
про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114
(далі - Положення про проходження
служби в ОВС).

Підставою до прийняття зазначеного
рішення стали результати перевірки
службової діяльності сектору
кадрового забезпечення Чернігівського
МВ УМВС, під час якої виявлено недоліки
в організації роботи по недопущенню
порушень дисципліни та законності,
роботи з обліку кадрів і професійної
підготовки та вчинення ОСОБА_4 прогулу
30.07.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що оскаржувані накази видані у
межах повноважень та у спосіб
передбачений законом. Відносини між
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справи
регулюються виключно Положенням про
проходження служби, яке не передбачає
отримання попередньої згоди
профспілкової організації на
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ОВС, тому
підстав до поновлення позивача на
роботі немає.

З таким висновок погодитися неможливо,
оскільки він не відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Беззаперечним є той факт, що відповідно
до частини першої статті 18 Закону
України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ
«Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ)
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Проте, згідно частини сьомої згаданої
норми Закону, пунктів 10, 22 Положення про
проходження служби в ОВС, працівники
міліції вправі створювати професійні
спілки. Особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ для охорони своїх
професійних, службових,
соціально-економічних прав та
інтересів можуть об'єднуватись в
громадські організації, діяльність
яких здійснюється згідно з
законодавством.

Право кожної людини створювати
професійні спілки і входити до них для
захисту своїх інтересів закріплене у
Загальній декларації прав людини,
прийнятій проголошеній резолюцією 217 А
(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10
грудня 1948 року.

Особливості правового регулювання,
засади створення, права та гарантії
діяльності професійних спілок
визначаються Законом № 1045-ХІУ.
Відповідно до частини першої статті 2
зазначеного Закону професійні спілки
створюються з метою здійснення
представництва та захисту трудових.,
соціально-економічних прав та
інтересів членів профспілки.

За приписами частини третьої статті 41
Закону № 1045-ХІУ звільнення членів
виборного профспілкового органу
підприємства, установи, організації
(утому числі структурних підрозділів),
його керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний орган профспілки), крім
додержання загального порядку органу,
допускається за наявності попередньої
згоди виборного органу, членами якого
вони є, а також вищестоящого виборного
органу цієї профспілки (об'єднання
профспілок).

Пунктом 5.3.1 статуту Профспілки
«захист» передбачено право членів
профспілки розглядати та вирішувати
питання про надання чи ненадання згоди
на розірвання трудового договору з
членом спілки.

Крім того, у і галузевій угоді між МВС
та Професійною спілкою атестованих
працівників органів внутрішніх справ
України і Професійною спілкою
працівників державних установ України
передбачено, що звільнення членів
виборного профспілкового органу
структурних і територіальних органів,
установ, навчальних закладів, що
перебувають у сфері діяльності сторін,
його керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний орган профспілки) за
відсутності попередньої згоди
виборного органу, членами якого вони є,
а також виборного органу профспілки
вищого рівня не допускається.

Ці норми встановлюють додаткові
гарантії для працівників, обраних до
профспілкових органів, і
застосовуються із дотриманням
загальних норм.

Виходячи зі змісту вказаних правових
актів, звільнення атестованих
працівників органів внутрішніх справ,
членів виборного профспілкового
органу, його керівників, крім
додержання загального порядку,
допускається відповідно до частини
третьої статті 41 Закону № 1045-ХІУ за
наявності попередньої згоди виборного
органу, членами якого вони є, а також
вищестоящого виборного органу цієї
профспілки.

Саме до такого висновку зводиться
правова позиція, висловлена Верховним
Судом України у постановах від 1 жовтня
2013 року (справа № 21-319а13), від 25 березня
2014 року (справа № 21-44а14), яка відповідно
до частини першої статті 244-2 КАС
України, є обов'язковою при
застосуванні судами норм
матеріального права.

Суд першої інстанції в порушення вимог,
передбачених пунктом 1 частини першої
статті 161 КАС України, належним чином не
з'ясував доводи позивача про те, чи він
являвся головою профспілкової
організації Чернігівського МВ УМВ, чи
надавалася попередня згода виборчих
органів на його звільнення, та
передчасно прийшов до висновку про
безпідставність позову.

Апеляційний суд порушення, допущене
судом першої інстанції не виправив,
зазначивши про можливість звільнення
працівника ОВС без попередньої згоди
профспілкового комітету, членом якого
він являється.

Крім того, судом першої інстанції
належним чином не перевірені доводи
позивача й щодо поважності причин
відсутності його на робочому місці
30.07.2013 року. Сутність службової
дисципліни визначається
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, затверджений
Законом України від 22 лютого 2006 року
№3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 1 цього
нормативного акту службова дисципліна
- це дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного
статуту).

Виходячи з положень зазначених норм,
суду при вирішенні спорів щодо
наявності у діях особи дисциплінарного
проступку, варто установити не тільки
факт невиконання працівником
обов'язку, а й можливість виконання ним
зазначеного обов'язку за встановлених
фактичних обставинах.

Позивач указував, що 30.07.2013 року на
робочому місці йому стало зле, тому він
звернувся за допомогою до лікаря
Чернігівської міської лікарні № 1.
Допитаний в судовому засіданні лікар
ОСОБА_5 не заперечив цей факт, а
підтвердив його, а отже суду необхідно
було з'ясувати, які скарги на стан
здоров'я висловлював ОСОБА_4 та чи міг
він, виходячи зі стану здоров'я, бути на
робочому місці в цей день. Адже, як
зазначалося вище, особа може бути
притягнута до дисциплінарної
відповідальності за відсутність на
робочому місці без поважних причин.

Враховуючи зазначені обставини, та
положення частини першої статті 220 КАС
України, згідно якої суд касаційної
інстанції позбавлений права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з підстав, передбачених
частиною другою статті 227 КАС України
(порушення норм процесуального права,
які унеможливлюють встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи), з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

При новому розгляді необхідно
з'ясувати чи був позивач головою
профспілкового комітету
Чернігівського МВ УМВС., чи надавалася
попередня згода профспілки, членом
якого він був, на його звільнення.
Встановити, з урахуванням медичних
документів, чи міг він 30.07.2013 року за
станом здоров'я перебувати на службі.
Дослідити докази в частині визначення
розміру середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 04
жовтня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 лютого 2014 року з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

О.Ф. Ситников