Справа № 807/2863/14
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 р.

Справа № 876/10266/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.

з участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Громадянина Словацької
Республіки ОСОБА_3 на ухвалу
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2014
року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі за позовом
Громадянина Словацької Республіки
ОСОБА_3 до Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України, Служби безпеки України
про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2013 року громадянин Словацької
Республіки ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України та Служби безпеки
України, яким просив визнати
протиправним і скасувати рішення
начальника 4 відділення прикордонної
служби «Великий Березний» Чопського
прикордонного загону від 23.05.2014 року
про відмову йому в перетині державного
кордону на в'їзд в Україну та рішення
Служби Безпеки України про заборону
йому в'їзду в Україну строком на три
роки, яке стало підставою для прийняття
31.10.2013 року та 23.05.2014 року рішень про
відмову в перетинанні державного
кордону.

Також позивач просив поновити йому
строк звернення до суду з даним
позовом, мотивуючи клопотання тим, що
про порушення своїх прав дізнався лише
23.05.2014 року, отримавши рішення про
відмову в перетинанні державного
кордону України іноземцю або особі без
громадянства. До цього часу він не був
ознайомлений із змістом рішення Служби
Безпеки України про заборону йому
в'їзду в Україну, підставами його
винесення.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2014
року позовну заяву залишено без
розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивач
пропустив шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду,
встановлений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
і не навів причин поважності пропуску
цього строку, оскільки про заборону
йому в'їзду в Україну він дізнався
31.10.2013 року після безпосередньої
заборони в'їзду в Україну та при
проставленні в його паспорті
відповідної відмітки про заборону і
врученні примірника рішення про
відмову в перетинанні державного
кордону України іноземцю або особі без
громадянства, про що позивач
розписався особисто.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає її незаконною та
необґрунтованою, постановленою з
порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати ухвалу, а
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що 31.10.2013 року йому
вручили копію рішення прикордонної
служби про відмову в перетинанні
державного кордону України, в якому
підставою його прийняття зазначено те,
що йому заборонено в'їзд в Україну,
однак жодного посилання на відповідне
рішення Служби безпеки України не було.
Отже, 31.10.2013 року він не знав і не міг
знати про існування рішення Служби
безпеки України про заборону йому
в'їзду в Україну. Вимога про скасування
рішення прикордонної служби від 31.10.2013
року чи визнання протиправними дій
співробітників служби з цього приводу
в позові не заявлена. Крім того, копію
рішення Служби безпеки України про
заборону йому в'їзду в Україну він
взагалі не отримував, що підтвердив у
судовому засіданні представник Служби
безпеки України. Лише при повторній
спробі перетнути державний кордон
України за його наполяганням в рішенні
працівника Чопського прикордонного
загону про відмову в перетинанні
кордону від 23.05.2014 року вказано причину
відмови - спрацювання під час
здійснення паспортного контролю бази
даних Гарт-ІП із дорученням
правоохоронних органів про заборону
в'їзду на територію України,
ініціатором якого є Служба безпеки
України. Отже, саме з 23.05.2014 року
розпочався перебіг визначеного ст. 99
КАС України шестимісячного строку
звернення до адміністративного суду з
даним позовом. Крім того, однією з
позовних вимог є скасувати рішення
Чопського прикордонного загону від
23.05.2014 року, тому навіть якщо суд дійшов
висновку, що він знав про рішення
Служби безпеки України про відмову
в'їзду в Україну з 31.10.2013 року, то про
існування рішення від 24.05.2014 року він на
той час не міг знати, тому залишення без
розгляду позовної вимоги про
скасування рішення Чопського
прикордонного загону від 24.05.2014 року є
безпідставним. Також апелянт зазначає,
що суд першої інстанції безпідставно
не взяв до уваги того, що він є
іноземцем та фактично проживає на
території Словацької Республіки, що
ускладнює йому можливість швидкого
отримання інформації від компетентних
органів, пошуку українського адвоката
для представлення його інтересів. В
зв'язку з цим, на думку позивача,
висновок суду про те, що він не навів
причин поважності пропуску строку
звернення до суду з даним позовом, є
безпідставним. Крім того, на думку
апелянта, навіть якщо суд дійшов
висновку, що строк звернення до суду
ним пропущено, враховуючи наведені
вище обставини суд міг поновити такий
строк. Також в ухвалі про відкриття
провадження у справі від 01.09.2014 року
суддя зазначив, що адміністративний
позов подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, отже, дане
питання вже вирішено судом на стадії
відкриття провадження по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(тут і далі в редакції, чинній на час
подання позовної заяви)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 100 цього Кодексу
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Тобто для вирішення питання щодо
пропущення чи непропущення позивачем
строку звернення до адміністративного
суду визначальне значення має
з'ясування дати, з якої розпочався
перебіг такого строку, тобто дня, коли
позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

В даному випадку основним є те, коли
особі достовірно стало відомо про
прийняття суб'єктом владних
повноважень певного рішення чи
вчинення певних дій, якими, на думку
цієї особи, порушено її права, свободи
чи законні інтереси, за захистом яких
вона звертається до суду.

При цьому, момент коли особа дізналась
про порушення своїх прав внаслідок
прийняття суб'єктом владних
повноважень певного рішення, не
залежить безпосередньо від факту
отримання копії (примірника) цього
рішення чи ознайомлення з його повним
текстом, а настає коли особа дізналась
про зміст цього рішення.

В даній адміністративній справі
предметом спору є право ОСОБА_3 на в'їзд
на територію України (перетин
державного кордону України), яке, за
твердженням позивача, безпідставно
порушене (обмежене) внаслідок
прийняття Службою безпеки України
незаконного рішення про заборону йому
в'їзду в Україну строком на три роки.

Відповідно і перебіг строку звернення
до суду з позовом про оскарження цього
рішення розпочався з моменту, коли
позивач дізнався про існування цього
рішення, незалежно він часу отримання
його копії, про що зазначено вище.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_3 дізнався про порушення, на
його думку, своїх прав, свобод та
законних інтересів 31.10.2013 року при
спробі перетину державного кордону на
в'їзд в Україну, коли працівники
Державної прикордонної служби України
відмовили йому в перетині державного
кордону, про що цього ж дня видано
відповідне рішення, яке відразу ж було
вручено позивачу, а також у його
паспорті для виїзду за кордон
проставлено штамп з відміткою
«Заборонено в'їзд в Україну терміном на
три роки до 21 жовтня 2016 року».

Однак з цього часу і до моменту
повторної спроби перетину державного
кордону України - 24.05.2014 року, ОСОБА_3 не
вживав жодних заходів для з'ясування
причин відмови йому в перетині
державного кордону, в тому числі
встановлення наявності рішення
компетентного органу України про
заборону йому в'їзду на територію
України, про що йому було достовірно
відомо, та отримання копії такого
рішення чи ознайомлення з його змістом.

Посилання позивача на ту обставину, що
він є іноземцем та проживає на
території Словацької Республіки, що
ускладнює йому можливість швидкого
отримання інформації від компетентних
органів, пошуку українського адвоката
для представлення його інтересів,
колегія суддів вважає необґрунтованим
і не бере до уваги, оскільки позивач не
надав жодних доказів, що в період з
31.10.2013 року до 24.05.2014 року він вживав
будь-яких заходів отримання інформації
від компетентних органів України,
пошуку українського адвоката чи
з'ясування обставин і підстав для
заборони йому в'їзду на територію
України.

При цьому, як правильно акцентував
увагу суд першої інстанції, 23.05.2014 року
ОСОБА_3 намагався повторно перетнути
державний кордон України, хоч йому було
достовірно відомо про те, що в'їзд в
Україну йому заборонено до 21.10.2016 року,
тому твердження позивач про те, що про
порушення відповідачами своїх прав він
дізнався лише 24.05.2014 року є
необґрунтованим і не може
розцінюватись як доказ непропущення
ним строку звернення до суду з даним
позовом чи про поважність причин
пропуску цього строку.

Щодо доводів позивача про те, що однією
з позовних вимог є скасування рішення
Чопського прикордонного загону від
23.05.2014 року. яка заявлена в межах
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду, колегія суддів
зазначає, що дана позовна вимога є
похідною і безпосередньо пов'язана з
вимогою про скасування рішення Служби
Безпеки України про заборону йому
в'їзду в Україну строком на три роки,
тому не може розглядатись окремо від
цієї вимоги.

Крім того, як зазначено вище, 23.05.2014 року
ОСОБА_3 намагався перетнути державний
кордон України повторно і йому було
відмовлено у в'їзді в Україну з тих же
підстав і на підставі того ж рішення
Служби Безпеки України, що й 31.10.2013 року.

Також колегія суддів вважає
безпідставним твердження позивача про
те, що в ухвалі про відкриття
провадження у справі від 01.09.2014 року
суддя зазначив, що адміністративний
позов подано в межах строку звернення
до адміністративного суду, отже, дане
питання вже вирішено судом на стадії
відкриття провадження по справі,
оскільки відповідно до ч. 2 ст. 100
Кодексу адміністративного судочинства
України позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи, а як
вбачається з ухвали про відкриття
провадження у справі, суд фактично не
досліджував причин пропуску позивачем
строку звернення до адміністративного
суду і в цій ухвалі не міститься
будь-яких мотивів та висновків суду
щодо наведених в позовній заві доводів
позивача з приводу пропущення чи
непропущення ним строку звернення до
адміністративного суду з даним
позовом.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції постановив ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина
Словацької Республіки ОСОБА_3 залишити
без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2014
року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі № 807/2863/14 за
позовом Громадянина Словацької
Республіки ОСОБА_3 до Чопського
прикордонного загону Західного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України, Служби
безпеки України про скасування рішень -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 22.12.2014
року