Справа № 808/7120/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/7120/14

11 грудня 2014 року 10год. 24хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув;

відповідача: представник Соболь С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м.Маріуполя
доВідділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Маріуполі про стягнення боргу -,

ВСТАНОВИВ :

Позивач - Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя (далі - позивач) - звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі
(далі - відповідач) про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог
управління ПФУ зазначило, що
відповідно до статті 21 Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Відповідачем не
відшкодовано 450 грн. пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві. Позов просить
задовольнити.

Від позивача надійшло письмове
клопотання про розгляд справи за
відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечила в повному обсязі, в
обґрунтування заперечень зазначила, що
позивачем невірно обраний спосіб
захисту своїх прав, оскільки
відшкодування зазначених пенсій
здійснюється на централізованому
рівні, а отже вимоги щодо стягнення
зазначених сум мають бути звернені до
Виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, а не до його
робочого органу від іншого робочого
органу - УПФУ в Приморському районі м.
Маріуполя. Також зазначила, що акт про
нещасний випадок у відношенні ОСОБА_2
не відповідає затвердженій формі.
Просить у задоволенні позову відмовити
повністю.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши
подані позивачем письмові докази,
заслухавши представника відповідача,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов слід
задовольнити повністю.

При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що в період з
квітень, травень, червень 2014 року
позивачем здійснювались виплати
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
громадянину ОСОБА_2, витрати на яку
складають 450 грн. ОСОБА_2 отримав
каліцтво 24.02.1988 року, що
підтверджується копією акту про
нещасний випадок на виробництві
(а.с.19-22).

Факт виплати пенсії підтверджується
наданими позивачем доказами, а саме:
актами щомісячної звірки витрат за
особовими справами пенсіонерів,
таблицями розбіжностей, актами
щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, довідками щодо витрати на
виплату пенсій по інвалідності, актом
про нещасний випадок на виробництві.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд, що також
передбачено статтею 21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105-XIV, яка визначає
перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV,
відповідно до пункту 5 якої якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР). підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання. Такий висновок щодо
застосування норм матеріального права
міститься у постановах Верховного Суду
України від 20 березня 2007 року № 21-1087во06,
від 12 червня 2012 року № 21-165а12, від 21
травня 2013 року № 21-129а13.

Пункт 7 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, якому, на думку заявника,
суперечать вимоги управління ПФУ про
відшкодування витрат, не врегульовує
спірні відносини, які виникли у цій
справі, оскільки встановлене ним
правило та механізм взаєморозрахунків
на централізованому рівні між Фондом
та ПФУ розраховані на відсутність
спору та реалізуються за наслідками
попередньо здійснених згідно з
пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за
особовими справами потерпілих,
складання актів таких звірок,
узгодження й подання відповідних
довідок.

Статтею 16 Закону № 1105-XIV визначено, що
безпосереднє управління Фондом
здійснюють його правління та виконавча
дирекція. За змістом статті 18
зазначеного Закону виконавча дирекція
Фонду є постійно діючим виконавчим
органом правління Фонду, проводить
свою діяльність від імені Фонду у межах
та в порядку, що визначаються його
статутом і Положенням про виконавчу
дирекцію Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
організовує та забезпечує виконання
рішень правління Фонду, робочими
органами виконавчої дирекції Фонду є,
зокрема, її відділення в районах і
містах обласного значення. Робочі
органи виконавчої дирекції Фонду є
юридичними особами, мають самостійні
кошториси, печатку із зображенням
Державного Герба України та своїм
найменуванням.

Згідно з пунктом 7 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

З огляду на викладене вимоги
позивача стягнення з відповідача
витрат, пов'язаних із виплатою та
доставкою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, відповідають змісту його
прав як робочого органу ПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат та
узгоджуються із компетенцією
виконавчої дирекції Фонду, основними
завданнями якої згідно з Положенням
про виконавчу дирекцію Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затвердженим
постановою правління Фонду від 20
квітня 2001 року № 15, крім іншого,
визначено виконання завдань та
основних принципів страхування від
нещасного випадку, фінансування
страхових виплат, а до повноважень у
сфері здійснення процедури
страхування та координації страхової
діяльності віднесено, зокрема,
співпрацю з фондами з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування витрат, понесених ними у
зв'язку з матеріальним забезпеченням
потерпілих внаслідок нещасного
випадку на виробництві, та
представництво інтересів страховика в
органах державної виконавчої влади,
органах місцевого самоврядування і
судах.

Також суд не погоджується з доводами
відповідача про невідповідність актів
про нещасний випадок чинному
законодавству, оскільки у
встановленому законом порядку вони не
оспорювались, недійсними не визнані, не
скасовані. Крім того, обов'язок
відшкодувати витрати УПФУ у Фонду
виникає не на підставі акту про
нещасний випадок, а виходячи з факту
призначення та виплати ПФУ потерпілим
пенсії по інвалідності внаслідок
отриманого каліцтва на виробництві.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем протиправно
не відшкодовуються позивачу витрати на
виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянину
ОСОБА_2.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Маріуполі суму
витрат по особовій справі потерпілого
ОСОБА_2, якому виплачено пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
01.04.2014 по 30.06.2014 на загальну суму 450,00 грн.
(чотириста п'ятдесят гривень).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька