Справа № 2а-10079/11/0308 2а/0308/177/2012
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Справа № 156652/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Сапіги В.П., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 11.01.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

в с т а
н о в и в :

07.11.2011 року позивач ОСОБА_2 звернулася в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області (далі -
УПФУ в м. Луцьку) про визнання дій
відповідача в зв'язку з неправильними
визначенням розміру пенсії
неправомірними та зобов'язання його
провести перерахунок розміру пенсії за
період з 28.08.2007 року, включивши в
розрахунок пенсії виплачену
матеріальну допомогу, у разі відмови
повернути незаконно утримані з цих сум
внески до Пенсійного фонду України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
покликається на те, що з 28.07.2007 р.
позивачу призначено пенсію відповідно
до Закону України «Про державну
службу». Однак, при призначенні пенсії
до розрахунку заробітної плати для
призначення пенсії як державному
службовцю не взято до уваги суми
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за період з
01.08.2005 р. по 31.07.2007 р., хоча з вказаних сум
сплачені страхові внески та єдиний
соціальний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Звернулась із
заявою до УПФУ в м. Луцьку щодо
включення вказаних сум та перерахунку
пенсії, однак отримала відмову.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 11.01.2012 року
відмовлено в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 з тих
підстав, що виплачені матеріальні
допомоги на оздоровлення та вирішення
соціально-побутових потреб не належать
до надбавок в розумінні ст. 33 Закону
України «Про державну службу».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу. Вважає оскаржувану постанову
незаконною та необґрунтованою і такою,
що прийнята при неповному з'ясуванні
обставин справи та неправильному
застосуванні норм матеріального права.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно тим, що
викладені в адміністративному позові,
а тому просить скасувати оскаржуване
рішення та прийняти нове, яким позов
задовольнити повністю.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами. Справу може бути вирішено
на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 з 28.08.2007 року призначено пенсію
на підставі Закону України «Про
державну службу».

Як вбачається з довідки Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції № 192/05-020 від 10.10.2011 року
ОСОБА_2 за період з 01.08.2005 року по 31.07.2007
року надавались матеріальні допомоги
на оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових потреб, на які
нараховані страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 2 статті 37 Закону України «Про
державну службу» передбачено, що
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частинами 2, 6 статті 33 Закону України
«Про державну службу» передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються КМ
України (ч.7 ст.33).

Постановою КМ України від 9.03.2006 р. № 268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, прокуратури,
судів та інших органів» керівникам цих
органів надано право у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, матеріальну допомогу, на
яку нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
яка не включається до складу
заробітної плати державного службовця,
необхідно враховувати при обчисленні
розміру його пенсії. Положення Законів
України «Про державну службу» та «Про
оплату праці» є загальними щодо
спірних відносин. У той же час перевагу
мають спеціальні норми, що визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії,
за наведених обставин - стаття 41 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
стаття 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову в повному обсязі, прийшов до
помилкового, що допомога на
оздоровлення, та грошові винагороди не
належать до надбавок.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про порушення
прав ОСОБА_2 та необхідності
задоволення її позовних вимог в
частині проведення перерахунку пенсії
з включенням сум матеріальної допомоги
на оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань.

Разом з тим, у відповідності до ст.99 КАС
України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом лише 07.11.2011
року, поважності причин пропуску
строку не навела, а тому суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст. 99 КАС України, оскільки
такий позивачем пропущено без поважних
причин, а судом першої інстанції без
достатніх правових підстав відмовлено
в задоволенні позовних вимог, які
лежать поза межами такого строку, в
порушення вимог ст. 100 КАС України,
згідно яких адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Відтак, суду першої інстанції
необхідно було позовні вимоги, що
виходять за межі строку звернення до
суду залишити без розгляду, а тому
адміністративний позов в частині
позовних вимог за період з 28.08.2007 року
по 06.05.2011р. включно слід залишити без
розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання про порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповноту з'ясування ним обставин, які
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення спору по
суті. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд апеляційної
інстанції,-

п о с т а
н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 11.01.2012 року
у справі № 2а-10079/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області щодо визначення
розміру пенсії ОСОБА_2 та не включення
сум матеріальної допомоги на
оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань до
розрахунку заробітної плати
державного службовця для призначення
пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 37
Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області провести на користь ОСОБА_2
перерахунок та виплату пенсії з 07
травня 2011 року з включенням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
питань до складових заробітної плати,
що враховуються для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

Адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині позовних вимог за період з
28.08.2007 року по 06.05.2011 року включно
залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча-суддя
Хобор Р.Б.

Судді :
Сапіга В.П.

Яворський І.О.