Справа № 369/7532/13-а
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ректор НАВС Коваленко Валентин
Справа № 369/7532/13-а
ПОСТАНОВА

іменем України

26.03.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Національної академії внутрішніх
справ, третя особа: ректор Національної
академії внутрішніх справ Коваленко
Валентин Васильович про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки видачі трудової книжки та
стягнення моральної шкоди, завданої
затримкою в видачі трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області в порядку
адміністративного судочинства з
позовом до Національної академії
внутрішніх справ, третя особа: ректор
Національної академії внутрішніх
справ Коваленко Валентин Васильович
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки видачі трудової
книжки та стягнення моральної шкоди,
завданої затримкою в видачі трудової
книжки.

Свої вимоги позивач обґрунтовував
тим, що він ОСОБА_2 наказом по
Національній Академії Внутрішніх
справ за № 103-о/с від 28.07.2006 року
призначений на посаду водія
автогосподарства з 21.07.2006 року.

04.08.2011 року наказом по Національній
Академії Внутрішніх справ від 27.07.2011
року за № 106-о/с позивач був звільнений
у зв'язку зі вступом на службу в органи
внутрішніх справ.

Наказом по Національній Академії
Внутрішніх справ від 05.08.2011 року за
№113-о/с позивач був призначений на
посаду чергового коменданта
комендатури факультету підготовки
кадрів спеціальних підрозділів,
одночасно з цим присвоєно спеціальне
звання «молодший сержант міліції».

Наказом по Національній Академії
Внутрішніх справ від 14.10.2011 року за №
158-о/с позивач був звільнений з посади
чергового коменданта комендатури
факультет підготовки кадрів
спеціальних підрозділів за власним
бажанням /пункт 63 «ж»/ з 14 жовтня 2011
року.

Під час свого звільнення позивач
повернув представнику НАВС своє
службове посвідчення міліціонера,
перепустку на право проходу на
території і приміщення НАВС, але з
невідомих причин позивачу не було
вручено представником НАВС його
особистий військовий квиток та його
особиста трудова книжка.

Трудова книжка було отримана позивачем
тільки 21.11.2012 року, про що він зробив
відповідний запис в документації НАВС.

З метою свого звільнення з НАВС з 14.11.2011
року по день отримання особистої
трудової книжки 21.11.2012 р. минуло повних
тринадцять місяців, які позивач не
працював з вини відповідача по справі,
так як йому не віддали трудову книжку,
військовий квиток, а без цих документів
на роботу влаштуватись просто
неможливо.

Згідно довідки № 46/4459 від 15.08.2012 року з
НАВС середній заробіток за останні
шість місяців роботи в НАВС склав 2794
гривні 25 копійок, тобто за тринадцять
місяців, за період з 14.10.2011 року по 14.11.2012
року заробіток позивача складав 36 325
гривень 25 копійок.

З урахуванням завданих йому тривалих
моральних страждань позивач визначив
розмір спричиненої йому моральної
шкоди АВС в сумі 36 325 гривень 25 копійок.

На підставі викладеного позивач просив
постановити рішення суду яким стягнути
з Національної Академії Внутрішніх
Справ на його користь 72650 гривень 50
копійок,завданої шкоди, яка
складається з середнього заробітку за
весь час затримки видачі трудової
книжки у сумі 36 325 гривень 25 копійок та
моральної шкоди завданої затримкою у
видачі трудової книжки в сумі 36 325
гривень 25 копійок.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримала та
просили позов задоволити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував, у
позовних вимогах просив відмовити.

Третя особа, про день, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб які
брали участь у розгляді справи та
показання свідків, дослідивши
матеріали справи та зібрані в ній
докази, приходить до висновку що позов
підлягає до задоволення частково з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_2 наказом по Національній
Академії Внутрішніх справ за № 103о/с
від 28.07.2006 року призначений на посаду
водія автогосподарства з 21.07.2006 року.

04.08.2011 року наказом по Національній
Академії Внутрішніх справ від 27.07.2011
року за № 106о/с позивач був звільнений у
зв'язку зі вступом на службу в органи
внутрішніх справ.

Наказом по Національній Академії
Внутрішніх справ від 05.08.2011 року за
№113о/с позивач був призначений на
посаду чергового коменданта
комендатури факультету підготовки
кадрів спеціальних підрозділів,
одночасно з цим присвоєно спеціальне
звання «молодший сержант міліції».

Наказом по Національній Академії
Внутрішніх справ від 14.10.2011 року за №
158-о/с ОСОБА_2 був звільнений з посади
чергового коменданта комендатури
факультет підготовки кадрів
спеціальних підрозділів за власним
бажанням (пункт 63 «ж») з 14 жовтня 2011
року.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 було
отримана позивачем ОСОБА_2 тільки 21.11.2012
року, про що здійснено відповідний
запис в особовій справі ОСОБА_2

Згідно довідки № 46/4459 від 15.08.2012 року з
НАВС середній заробіток за останні
шість місяців роботи в Національній
Академії Внутрішніх справ склав 2794
гривні 25 копійок, тобто за тринадцять
місяців, за період з 14.10.2011 року по 14.11.2012
року заробіток позивача складав 36 325
гривень 25 копійок.

З 14.11.2011 року по день отримання
особистої трудової книжки 21.11.2012 р.
минуло повних тринадцять місяців,
протягом яких позивачу не була видана
трудова книжка.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Відповідно до Наказу Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України, Міністерства соціального
захисту населення України № 58 від 29.07.93
р. «Про затвердження Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників» у разі звільнення
працівника всі записи про роботу і
нагороди, що внесені у трудову книжку
за час роботи на цьому підприємстві,
засвідчуються підписом керівника
підприємства або спеціально
уповноваженою ним особою та печаткою
підприємства або печаткою відділу
кадрів. Власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки.

Стаття 237-1 КЗпП України визначає що,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

При цьому у разі, якщо особа заявляє
моральну шкоду суд має з'ясувати
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд приймає до уваги
стан здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його житті, ступінь
зниження престижу, ділової репутації,
час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Стаття 71 КАС України визначає що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно п. 4 Постанови пленуму Вищого
Адміністративного суду України від
20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в
адміністративній справі» за змістом
статті 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
з урахуванням юридичної сили правового
акта в ієрархії національного
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, подібні
правовідносини (аналогія закону), або
за відсутності такого закону - на
підставі конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права),
принципів верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини при
дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені під час судового
розгляду справи (у судовому засіданні,
у порядку скороченого чи письмового
провадження) з урахуванням вимог
статті 70 КАС України щодо належності та
допустимості доказів або обставин, які
не підлягають доказуванню, та висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними.

Суд, приходить до висновку що
відповідачем по справі не було видано
ОСОБА_2 його трудову книжку в день його
звільнення 14.10.2011 року, а отже у зв'язку
з затримкою видачі трудової книжки з
вини відповідача, позивачу має бути
сплачений середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу за період з
14.10.2011 року по 21.11.2012 року.

Суд визнає обґрунтованими твердження
Позивача, що внаслідок протиправних
дій Відповідача він отримав моральні
страждання, однак, розмір моральної
шкоди в сумі 36 325,25 грн., суд
вважає завищеним і з врахуванням вимог
розумності та справедливості, а також
інших обставин, які мають істотне
значення, суд визначає розмір
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.
00 коп.

Крім того, суд, не знаходить
обґрунтованими посилання відповідача
на застосування до даного позову
строків позовної давності, оскільки
строк позовної давності не був
пропущений у зв'язку з тим що у лютому
2013 року ОСОБА_2 звертався з даними
позовом до Києво-Святошинського
районного суду Київської області в
порядку цивільного судочинства, і
ухвалою суду від 30.04.2013 року
провадженні по справі було закрито.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд дійшов висновку про
необхідність задоволення позову
частково.

Враховуючи вищевикладене та на
підставі ст.ст. 47, 48, 237-1 КЗпП України,
ст. 23 Цивільного кодексу України,
«Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників» та
керуючись ст.ст. 8, 9, 11, 71, 87, 90, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Національної академії
внутрішніх справ на користь ОСОБА_2
середній заробіток за весь час
затримки видачі трудової книжки у сумі
36 325,25 грн., та моральну шкоду розмірі
5000,00 грн., а всього 41 325,25 грн. (сорок одну
тисячу триста двадцять п'ять гривень та
двадцять п'ять копійок).

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Києво-Святошинський районний суд
протягом 10 днів з моменту отримання
постанови.

Суддя:
Дубас
Т.В.