Справа № 809/3360/14
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" грудня 2014 р.
Справа № 809/3360/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Главача І.А.,

за участю секретаря судового
засідання - Куриша Р.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

представника відповідача - Токара В.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області

про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
06.10.2014 року, рішень про застосування
штрафних санкцій №, № від
06.10.2014 року та вимоги про сплату боргу
(недоїмки) № Ф- від 06.10.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
відповідач, Коломийська оДПІ) про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 06.10.2014 року, рішень про
застосування штрафних санкцій №,
№ від 06.10.2014 року та вимоги про
сплату боргу (недоїмки) № Ф- від
06.10.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що на підставі акту перевірки від 23.09.2014
року за № 1616/171/3, всупереч
фактичних обставин справи, вимог
податкового та іншого законодавства
України відповідачем протиправно
винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, згідно яких
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 96 927,00 грн. та з податку на
доходи фізичних осіб на 82 038,15 грн. У
зв'язку із донарахуванням позивачу
суми податку на доходи фізичних осіб,
Коломийською оДПІ одночасно визначено
розмір єдиного внеску у сумі 94 814,62
грн., що підлягає сплаті ОСОБА_1, який
являється платником єдиного внеску, та
виставлено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф- від 06.10.2014 року на
донараховану суму єдиного внеску.

Позивач та представники позивача
у судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві. Просили
позов повністю задовольнити.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечив з підстав, викладених у
запереченні на позовну заяву від 17.11.2014
року. Просив в задоволенні позову
відмовити повністю.

Вислухавши позивача,
представників позивача, представника
відповідача, дослідивши наявні та
подані докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
07.12.2006 року зареєстрований виконавчим
комітетом Коломийської міської ради
Івано-Франківської області як фізична
особа-підприємець та 11.12.2006 року взятий
на податковий облік як платник
податків Коломийською оДПІ (а.с.15, 63 том
І).

З 13.06.2007 року позивач являється
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва № 100046152 від
13.06.2007 року, виданого Коломийською оДПІ
(а.с.64 том І).

З матеріалів справи вбачається,
що з 29.08.2014 року по 16.09.2014 року
посадовими особами Коломийської оДПІ
на підставі наказу № 523 від 18.08.2014 року,
направлення № 134 від 27.08.2014 року
проведено документальну планову
виїзну перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування податків та зборів за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року,
дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року,
виконання вимог валютного
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2013 року, іншого законодавства за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої складено акт за №
1616/171/НОМЕР_1 від 23.09.2014 року.

У даному якому зафіксовані
наступні порушення:

- пункту 138.1,підпункту 138.10.5 пункту
138.10 статті 138, підпункту 139.1.5 пункту 139.1
статті 139, пунктів 177.2, 177.4 статті 177
Податкового кодексу України, в
результаті чого платником податків
занижено податок на доходи фізичних
осіб на загальну суму 54 692,10 грн., в тому
числі за 2012 рік на суму 5 706,90 грн., за 2013
рік на суму 48 985,20 грн.;

- пункту 1 частини 2 статті 6, статті
7 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого занижено суму єдиного
внеску на 94 814,62 грн., в тому числі за 2012
рік на 13 201,96 грн., за 2013 рік на 81 612,66
грн.; пункту 5 частини 11 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" - неналежне
ведення бухгалтерської документації,
на підставі якої нараховується єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування;

- пунктів 198.1, 198.5, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого платником занижено
податку на додану вартість на загальну
суму 64 618,00грн., в тому числі за січень
2013 року на 12 433,00 грн., за лютий 2013 року
на 13 833,00 грн., за березень 2013 року на 6
917,00 грн., за квітень 2013 року на 10 017,00
грн., за травень 2013 року на 6 917,00 грн., за
червень 2013 року на 6 917,00 грн., за
серпень 2013 року на 6 917,00 грн., за
листопад 2013 року на 6 917,00 грн., на 6 917,00
грн. (а.с.14-57 том І).

На підставі вищевказаного акту
перевірки за № 1616/171/НОМЕР_1 від 23.09.2014
року відповідачем винесено: 1)
податкові повідомлення-рішення за
№, № від 06.10.2014 року, згідно
яких фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 96 927,00
грн. (64 618,00 грн. - основний платіж, 32 309,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції) та з
податку на доходи фізичних осіб на 82
038,15 грн. (54 692,10 грн. - основний платіж, 27
346,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції)
відповідно; 2) рішення про застосування
штрафних санкцій №, № від
06.10.2014 року, згідно яких позивачу
донараховано 94 814,62 грн. єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та нараховано
штраф у сумі 31 958,49 грн. та штраф у сумі
255,00 грн.; 3) вимогу про сплату боргу
(недоїмки)№ Ф- від 06.10.2014 року на
суму 94 814,62 грн. (а.с.58-62 том І).

Не погоджуючись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
рішеннями про застосування штрафних
санкцій та вимогою про сплату боргу
(недоїмки)від 06.10.2014 року, позивач
оскаржив їх у судовому порядку.

Судом встановлено, що підставою
для визначення грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб та з
податку на додану вартість слугував
висновок відповідача про те, що
позивачем до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб включено витрати у сумі
319 750,00 грн. за господарськими
операціями із ПП "Дніпрокомплект", що
проведені за безтоварними операціями,
на підставі правочинів, які не мають
реального наслідку, що у свою чергу
призвело до заниження позивачем
податку на доходи фізичних осіб та
податку на додану вартість. При цьому
Коломийська оДПІ посилається на акти
перевірок ДПІ у м. Дніпродзержинську ГУ
Міндоходів у Дніпропертовській
області від 16.01.2014 року
№79/1/04-03-22-01-22/25018797 та від 23.01.2014 року №
160/11/04-03-22-01/25018797 про результати планової
виїзної документальної перевірки ПП
"Дніпрокомплект" з питань дотримання
податкового законодавства за період з
01.10.2011 року по 31.12.2012 року та за період з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року відповідно, у
яких встановлено факти відсутності
господарських операцій з придбання ПП
"Дніпрокомплект" товарів у
постачальників - ТОВ "Торгова компанія
"Прайм", ПП "ФВФ "Промконтракт", ПП
"Селтик". За результатами перевірки ДПІ
у м. Дніпродзержинську не виявлено
документи на підтвердження руху товару
від продавців (ТОВ "Торгова компанія
"Прайм", ПП "ФВФ "Промконтракт", ПП
"Селтик") до покупця (ПП
"Дніпрокомплект"), а також документів,
що підтверджують прийняття,
оприбуткування та відвантаження ТМЦ.
Як наслідок, ДПІ у м. Дніпродзержинську
встановлено завищення ПП
"Дніпрокомплект" податкового кредиту з
податку на додану вартість при
придбанні товарів від вказаних
підприємств-постачальників та
відповідно завищено податкові
зобов'язання при продажу товарів
підприємствам-покупцям. На підставі
вищевказаних актів перевірок
Дніпродзержинською оДПІ було
здійснено коригування показників
податкової звітності ПП
"Дніпрокомплект" в автоматизованих
системах, в тому числі і по контрагенту
ПП ОСОБА_1 Враховуючи те, що ДПІ у м.
результатами зустрічної звірки не
підтверджено здійснення операцій між
ПП "Дніпрокомплект",
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями, Коломийською
оДПІ зроблено висновок про відсутність
господарських операцій з поставки ПП
"Дніпрокомплект" продукції позивачу.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно вимог статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це не
можливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ -це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Як випливає із змісту вказаних
правових норм, наслідки в податковому
обліку створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
ті, що пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника податків.

Таким чином, для надання
юридичної сили і доказовості, первинні
документи повинні бути складені
відповідно до вимог чинного
законодавства та не порушувати
публічний порядок, встановлений
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", зокрема, повинні відображати
реальні товарні операції.

Згідно підпункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Досліджуючи фактичність
проведених господарських операцій та
їх зв'язок з господарською діяльністю
позивача, формування витрат для
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб судом
встановлено наступне.

З акту перевірки від 23.09.2014 року за
№ 1616/171/НОМЕР_1 вбачається, що позивачем
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року
завищено витрати на загальну суму 342
471,00 грн. (38 046,00 грн. за 2012 рік, 304 425,00
грн. за 2013 рік), з них:319 750,00 грн. -
витрати за господарськими операціями
із ПП "Дніпрокомплект"; 3 333,00 грн. -
витрати за виконані ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" ремонтні
роботи доріг на території ПАФ "Вільна
України"; 19 388,00 грн. - витрати по
сплачених відсотках за користування
позикою банку та оплату комісії по
видачі позики (а.с.25-27, 36-37, 39 том І).

01.04.2008 року ПП "Дніпрокомплект"
(Продавець) в особі директора Гнідика
К.В. та фізична особа-підприємць ОСОБА_1
(Покупець) уклали Договір № 01-04/1, згідно
якого Продавець зобов'язується
поставити світлі нафтопродукти (надалі
- продукція), а Покупець - прийняти та
оплатити продукцію відповідно до умов,
визначених даним Договором. Якість
продукції повинна відповідати ДСТУ
4063-2001 і підтверджена сертифікатом
відповідності, виданим
заводом-виготовлювачем (пункт 2.1, 2.2
Договору).

Поставка продукції проводиться
автотранспортом Продавця на умовах
«СТР» згідно з Правилами Інкотермс-2000
(пункт 3.1 Договору).

Право власності від Продавця до
Покупця переходить в момент надання
документів, визначених пунктом 3.7, а
саме рахунку, сертифікату
відповідності, податкової накладної,
бухгалтерської накладної (пункт 3.2
Договору).

Ціна продукції за даним Договором
вказана у додатках до даного Договору і
приймається із розрахунку за 1 л
фактичної маси з урахуванням 20% ПДВ
(пункт 4.1 Договору).

Термін дії Договору становить до
31.12.2008 року. Якщо ні одна із сторін не
заявила про розірвання Договору за 1
місяць до закінчення строку його дії,
Договір автоматично продовжується на
наступний календарний рік (пункт 10.1, 10.2
Договору) (а.с.65-66 том І).

У додаткахдо Договору № 01-04/1 від
01.08.2008 року сторонами визначено марку
нафтопродукту (бензину), його кількість
та ціну (а.с.67-76, 173, 177,181,185,189, 194, 199 том І).

Впродовж 2012-2013 років фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 придбано у
ПП "Дніпрокомплект" на загальну суму 574
670,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 95 778,35 грн.).

Контрагентом позивача на
поставлену продукцію виписано рахунки
на оплату продукції, видаткові та
податкові накладні, із зазначенням
постачальника та одержувача товарів,
найменування продукції, її кількості,
ціни без податку на додану вартість,
суми податку на додану вартість,
загальної суми, дати складення, підписи
та печатки сторін(а.с.77-86, 87-96, 97-106, 170-171,
174-175, 178-179, 182-183, 186, 188, 190-192, 195-197 том І).

Крім того, ПП "Дніпрокомплект" з
поставленою продукцією надано
позивачу паспорти на продукцію та
сертифікати її відповідності (а.с.103-113
том ІІ).

При цьому судом встановлено, що
перевезення продукції (бензину)
відповідно до умов Договору № 01-04/1 від
01.08.2008 року забезпечив ПП
"Дніпрокомплект", про що свідчать
товарно-транспортні накладні, які
містять відомості про
вантажовідправника та
вантажоодержувача, транспортний засіб,
водія, вантаж, пункт навантаження (м.
Дніпродержинськ) та розвантаження (м.
Коломия), а також номер подорожнього
листа (а.с.107-116, 172, 176, 180, 184, 187, 193, 198 том І).

Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 проведено оплату за придбаний
бензин, що підтверджується наявними у
матеріалах справи платіжними
дорученнями № 176 від 03.09.2012 року, № 5 від
17.01.2013 року, № 6 від 18.01.2013 року, № 36 від
21.02.2013 року, № 38 від 25.02.2013 року, № 39 від
27.02.2013 року, № 53 від 22.03.2013 року, № 54 від
25.03.2013 року, № 55 від 27.03.2013 року, № 74 від
17.04.2013 року, № 75 від 18.04.2013 року, № 91 від
07.05.2013 року, № 105 від 27.05.2013 року, № 107 від
28.05.2013 року, № 121 від 07.06.2013 року, № 125 від
13.06.2013 року, № 127 від 17.06.2013 року, № 186 від
30.08.2013 року, № 193 від 03.09.2013 року (а.с.117-135
том І).

Сторонами Договору № 01-04/1 від
01.08.2008 року складено та підписано акт
звірки розрахунків станом на 31.12.2013
року, з якого вбачається, що
заборгованість за поставлену
продукцію (нафтопродукти) відсутня
(а.с.102 том ІІ).

Згідно підпункту 177.10 статті 177
Податкового кодексу України фізичні
особи-підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

У судовому засіданні в якості
письмового доказу досліджено книгу
обліку доходів і витратсамозайнятої
особи ОСОБА_1, зареєстровану ДПІ в м.
Івано-Франківську 10.02.2011 року за № 148,
ведення якої позивачем розпочато у
лютому 2012 року. Судом з'ясовано, що у
даній Книзі належним чином відображено
залишок товарних запасів (матеріалів,
сировини), розмір отримання доходів від
здійснення діяльності, а також витрати,
понесені у зв'язку з придбанням
товарно-матеріальних цінностей та
реквізити документа, що підтверджує
понесені витрати, в тому числі і
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
придбанням у ПП "Дніпрокомплект"
нафтопродуктів впродовж 2012-2013 років
(а.с.1-19 том ІІ).

Вказані докази підтверджують
реальність господарських операцій між
позивачем та ПП "Дніпрокомплект", а
також їх фактичне виконання.

Суд також звертає увагу на те, що
господарські операції між позивачем та
ПП "Дніпрокомплект" мали в часі
триваючий характер, не містять ознак їх
одномоментного відображення в
бухгалтерському обліку, відповідають
руху активів позивача у процесі
здійснення господарських операцій,
факт придбання товару та понесення
позивачем витрат пов'язаний із
господарською діяльністю останнього.

При цьому судом встановлено, що ПП
''Дніпрокомплект'' 13.01.1998 року
зареєстроване виконавчим комітетом
Дніпродзержинської міської ради
Дніпропетровської області як юридична
особа, одним з видів діяльності якого є
оптова торгівля паливом (КВД 51.51.0), що
відповідає предмету операцій між
позивачем та згаданим контрагентом
(а.с.114, зворотна сторона а.с.115 том ІІ).

З 17.12.1998 року ПП ''Дніпрокомплект''
знаходиться на податковому обліку в
органах державної податкової служби, а
з 21.12.1998 року - є платником податку на
додану вартість (свідоцтво № 03319104,
індивідуальний податковий номер
32) (зворотна сторона а.с.114 том ІІ).

У судовому засіданні також встановлено
і з акту перевірки від 23.09.2014 року
вбачається, що придбану у ПП
''Дніпрокомплект'' продукцію
(нафтопродукти)позивачем в подальшому
було реалізовано наступних покупцям:
ДП "Коломийський держлісгосп" на
загальну суму 203 650,32 грн. (ПДВ 33 941,72 грн.);
філії ''Мостова експлуатаційна
дільниця'' ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" на
загальну суму 4 449,96 грн. (ПДВ 741,66 грн.);
філії Коломийський райавтодор'' ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України" на
загальну суму 116 968,50 грн. (ПДВ 19 494,75
грн.); ПАФ "Вільна України" на загальну
суму 4 141,74 грн. (ПДВ 690,29 грн.); фізичним
особам-підприємцям ОСОБА_6 загальну
суму 18 099,96 грн. (ПДВ 3 016,66 грн.) та
ОСОБА_7 на загальну суму 134 844,96 грн. (ПДВ
22 474,16 грн.) (а.с.38 том І).

Судом з'ясовано, що продаж
нафтопродуктів позивачем здійснено на
виконання умов договорів про
постачання нафтопродуктів, укладених
із вказаними контрагентами (а.с.200-222 том
І).

Факт поставки нафтопродуктів
контрагентам-покупцям підтверджується
наявними у матеріалах справи
видатковими та податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
виписаними позивачем (а.с.20-101 том ІІ).
Доставку нафтопродуктів забезпечив
ОСОБА_1 Перевезення здійснював водій
ОСОБА_8 автомобілем МАЗ 5334, державний
номерний знак НОМЕР_4, що належить
позивачу, за маршрутом, вказаним у
дорожніх листах (а.с.136, 224-247 том І).

При цьому судом встановлено, що позивач
у період з 19.11.2008 року до 18.11.2013 року
являвся автомобільним перевізником,
який надавав послуги з перевезення
вантажів на підставі ліцензії
Міністерства транспорту та зв'язку
України Серії НОМЕР_5 на здійснення
даного виду діяльності.Ліцензійну
картку Серії НОМЕР_6 до даної ліцензії
ОСОБА_1 виготовив на транспортний засіб
МАЗ 5334 (паливоцистерна), державний
номерний знак НОМЕР_4 (а.с.149 том ІІ).

Наведене свідчить про використання
позивачем продукції, придбаної у ПП
''Дніпрокомплект'', у своїй
господарській діяльності.

Посилання Коломийської оДПІ на акти
перевірок ДПІ у м. Дніпродзержинську ГУ
Міндоходів у Дніпропертовській
області від 16.01.2014 року
№79/1/04-03-22-01-22/25018797 та від 23.01.2014 року №
160/11/04-03-22-01/25018797, за результатами яких
встановлено завищення ПП
"Дніпрокомплект" податкового кредиту з
податку на додану вартість при
придбанні товарів від
підприємств-постачальників
(ТОВ"Торгова компанія "Прайм", ПП"ФВФ
"Промконтракт", ПП "Селтик") та
відповідно завищено податкові
зобов'язання при продажу товарів
підприємствам-покупцям, в тому числі і
позивачу, суд не приймає до уваги з
огляду на наступне.

Судом з'ясовано, що на підставі
вищевказаних актів перевірок від 16.01.2014
року №79/1/04-03-22-01-22/25018797 та від 23.01.2014 року
№ 160/11/04-03-22-01/25018797 Дніпродзержинською
оДПІ було здійснено коригування
показників податкової звітності ПП
"Дніпрокомплект" в автоматизованих
системах, в тому числі і по контрагенту
ПП ОСОБА_1

Водночас, постановами
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22.09.2014 року
у справі № 804/9011/14 та від 30.09.2014 року у
справі № 809/12548/14 визнано протиправними
дії Дніпродзержинської оДПІ щодо
коригування показників податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
ПДВ ПП ''Дніпрокомплект'' у АІС
співставлення сум податкового кредиту
та податкових зобов'язань у розрізі
контрагентів за період з 01.01.2013 року по
30.11.2013 року, що було здійснено на
підставі акту від 23.01.2014 року №
160/11/04-03-22-01/25018797, та за період з 01.10.2011
року по 31.12.2012 року, що було здійснено на
підставі акту перевірки від 16.01.2014 року
№ 79/1/04-03-22-01-08/25018797, відповідно.
Зобов'язано Дніпродзержинську оДПІ
відновити показники податкової
звітності з податку на додану вартість
ПП ''Дніпрокомплект'' (а.с.162-169 том І).

Крім того, із вказаних постанов
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22.09.2014 року
та від 30.09.2014 року вбачається, що за
результати висновків, викладених в
актах перевірки, Дніпродзержинською
оДПІ не виносилися податкові
повідомлення-рішення про збільшення ПП
''Дніпрокомплект'' суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток та з
податку на додану вартість.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позивачем
правомірно включено до складу витрат
витрати, понесені ним у зв'язку із
придбанням у ПП ''Дніпрокомплект''
продукції (нафтопродуктів), у сумі 319
750,00 грн.

Щодо правомірності включення
позивачем до складу витрат у 2013 році
витрати у сумі 3 333,00 грн. за виконані ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" ремонтні
роботи доріг на території ПАФ "Вільна
України"суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті
139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

У судовому засіданні встановлено, що
ПАФ"Вільна Україна" відповідно до умов
договору безоплатного зберігання
нафтопродуктів № 03/07-07 від 03.07.2014 року,
укладеного із позивачем, забезпечувало
зберігання продукції (нафтопродуктів),
придбаної останнім у ПП
"Дніпрокомплект". Дана обставина
підтверджується також актами
прийому-передачі нафтопродуктів по
договору безоплатного зберігання
нафтопродуктів № 03/07-07 від 03.07.2007 року,
складеними позивачем та уповноваженою
особою ПАФ "Вільна Україна"(а.с.116,117-138
том ІІ).

Наведене свідчить про те, що нафтобаза
ПАФ"Вільна Україна", а також територія
на якій вона знаходиться,
використовувалася позивачем у межах
господарської діяльності даного
платника податку.Як наслідок, витрати у
сумі 3 333,00 грн., понесені позивачем за
виконані ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" ремонтні
роботи доріг на території ПАФ "Вільна
України", пов'язані із його
господарською діяльністю, а отже
правомірно включені ним до складу
витрат у 2013 році.

За таких обставин, доводи відповідача з
приводу того, що самозайнятою особою
ОСОБА_1 в порушення вимог підпункту 139.1.1
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України зайво включено до
складу витрат у 2013 році витрати у сумі 3
333,00 грн., оскільки територія ПАФ"Вільна
Україна" не є власністю позивача, суд
вважає безпідставними.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка в грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаної з
господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

Підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до підпункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 цієї статті
визначено, щовитрати операційної
діяльності включають:собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього кодексу (пункт 138.2) .

Згідно пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу, не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (підпункт 139.1.9).

Як уже з'ясовано судом, в матеріалах
справи наявні копії відповідних
документів, які підтверджують факт
правомірності формування позивачем
витрату зв'язку із придбанням у ПП
''Дніпрокомплект'' продукції
(нафтопродуктів) та послуг у ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" з
виконання ремонтних роботи доріг на
території ПАФ "Вільна України", у сумі 319
750,00 грн. та у сумі 3 333,00 грн.
відповідно, щоу свою чергу виключає
допущення фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 заниження податку на доходи
фізичних осіб на 323 083,00 грн..

Відповідно до підпункту 138.10.5 пункту
138.10 статті 138 Податкового кодексу
України до складу інших витрат
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

За таких обставин, суд зазначає, що
самозайнятою особою ОСОБА_1
протиправно включено до складу витрат
витрати по сплачених відсотках за
користування позикою банку та оплату
комісії по видачі позики у загальній
сумі 19 388,00 грн. (10 046,00 грн. - за 2012 рік, 9
342,00 грн. - за 2013 рік), оскільки вказані
витрати не є витратами операційної
діяльності, а відносяться до інших
витрат.

Як уже встановлено судом, відповідачем
за результатами перевірки винесено
одне податкове повідомлення-рішення №
НОМЕР_2 від 06.10.2014 року, згідно якого
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 82 038,12 грн., з яких 54 692,10
грн. - основний платіж, 27 346,05 грн. -
штрафні (фінансові) санкції, у зв'язку
із завищенням позивачем витрат на
загальну суму 342 471,00 грн.

При цьому суд зазначає, що податковим
органом за наслідками перевірки не
визначено окремо суму податку на
доходи фізичних осіб, що підлягає
сплаті позивачем, у зв'язку із
завищенням ним витрат: 1) на 19 388,00 грн. по
сплачених відсотках за користування
позикою банку та оплату комісії по
видачі позики, а також 2) на 319 750,00 грн. і
на 3 333,00 грн. - за господарськими
операціями із ПП "Дніпрокомплект" та із
ДП "Івано-Франківськоблавтодор"
відповідно.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про необхідність скасування
вцілому податкового
повідомлення-рішення № від 06.10.2014
року, оскільки визначення конкретної
суми нарахованих податкових
зобов'язань з вказаних господарських
операцій та доходів, належних до сплати
позивачем в бюджет у складі податку на
доходи фізичних осіб, відноситься до
дискреційних повноважень Коломийської
оДПІ, як контролюючого органу, і не може
визначатися судом.

Підстави виникнення та порядок
визначення сум податку на додану
вартість, що відносяться до
податкового кредиту регламентовано
розділом V Податкового кодексу України.

Згідно абзацу 2 пункту 198.1 статті 198
цього Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

У відповідності до вимог абзацу 1
пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до абзацу 1 пункту 198.6
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (пункт 201.8 статті 201). Податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201).

Як уже було встановлено судом, і
позивач, і його контрагенти - ПП
''Дніпрокомплект'' та ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" на час
складання податкових накладних, були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, а в матеріалах справи
наявні копії відповідних документів,
які підтверджують факт правомірності
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість.

В акті перевірки за № 1616/171/НОМЕР_1 від
23.09.2014 року відсутні посилання на те, що
податкові накладні,видані позивачу ПП
''Дніпрокомплект'' та ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" на
поставку нафтопродуктів та за виконані
роботи з ремонту доріг на території ПАФ
"Вільна України",оформлені з порушенням
вимог чинного законодавства,а отже
вони є підставою для нарахування сум
податку на додану вартість, що
відносяться до податкового кредиту.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про те, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 правомірно
включено до складу податкового
кредиту: 5 600,00 грн. ПДВ - за вересень 2012
року, 6 833,00 грн. ПДВ - за січень 2013 року,
13 833,00 грн. ПДВ - за лютий 2013 року, 6 917,00
грн. ПДВ - за березень 2013 року, 10 017,00
грн. ПДВ - за квітень 2013 року, по 6 917, 00
грн. ПДВ за період травень-червень 2013
року та за серпень 2013 року на загальну
суму 63 951,00 грн., а також 667,00 грн. ПДВза
жовтень 2013 року, що сплачена ним ПП
''Дніпрокомплект'' за придбану
продукцію (нафтопродукти) та ДП
"Івано-Франківськоблавтодор" за
виконані ремонтні роботи доріг на
території ПАФ "Вільна України"
відповідно.

Таким чином, оскільки судом
встановлено правомірність включення
позивачем до складу податкового
кредиту за вказані періоди 64 618,00
грн.податку на додану вартість, то
відповідно позивачем також правомірно
розраховано суму податку на додану
вартість (різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду), яка підлягала
сплаті (перерахуванню) до бюджету за
вказаний період.

Як наслідок, відповідачем протиправно
збільшено фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на 64 618,00
грн. та безпідставно накладено на
даного платника податків штраф у
розмірі 32 309,00 грн., а тому податкове
повідомлення-рішення Коломийської
оДПІ № НОМЕР_3 від 06.10.2014 року є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 забезпечує себе
роботою самостійно, а відтак являється
платником єдиного внеску відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Згідно частини 2 статті 6 даного Закону
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок (пункт 1); вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством
(пункт 2).

Базою нарахування єдиного внеску для
позивача є сума доходу (прибутку),
отриманоговід його діяльності,
щопідлягаєобкладеннюподатком на
доходи фізичнихосіб (пункт 2 частини 1
статті 7 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування").

Частиною 4 статті 7 вказаного Закону
визначено, що єдиний внесок
нараховується на суми, зазначені в
частинах першій і другій цієї статті,
не зменшені на суму відрахувань
податків, інших обов'язкових платежів,
що відповідно до закону сплачуються із
зазначених сум, та на суми утримань, що
здійснюються відповідно до закону або
за договорами позики, придбання
товарів та виплат на інші цілі за
дорученням отримувача.

Згідно частини 11 статті 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4 та
5 частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

З акту перевірки від 23.09.2014 року
вбачається, що позивачем занижено суму
єдиного внеску за період з 01.01.2012 року
по 31.12.2013 року у сумі 94 814,62 грн., в тому
числі за 2012 рік на 13 201,96 грн. та за 2013
рік - на суму 81 612,66 грн., в результаті
завищення витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування з
податку на доходи фізичних осіб, на 342
471,00 грн. (а.с.43 том І).

Завищення фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 витрат у свою чергу вплинуло на
формування чистого оподатковуваного
доходу, який одночасно є об'єктом
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб та базою нарахування
єдиного внескуна загальнообов'язкове
державне соціальне страхування для
позивача.

Таким чином, оскільки суд дійшов
висновку про протиправність
податкового повідомлення-рішення
№ від 06.10.2014 року, згідно якого
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 54 692,10 грн., то
відповідно підлягає скасуванню і
рішення Коломийської оДПІ № від
06.10.2014 року, якимпозивачу донараховано
94 814,62 грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та нараховано
штраф у сумі 31 958,49 грн.

Як наслідок, підлягає скасуванню і
вимога про сплату боргу (недоїмки)
Коломийської оДПІ від 06.10.2014 року №
Ф-, оскільки остання виставлена
позивачу на суму донарахованого за
результатами перевірки єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 94 814,62
грн.

З аналогічних підстав підлягає
скасуванню і рішення Коломийської оДПІ
№ від 06.10.2014 року, згідно якого
позивачу нараховано штраф у сумі 255,00
грн. за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування(пункт 5 частини 11
статті 25 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування") (а.с.61 том І).

При цьому суд зазначає, що інших
доказів неналежного ведення позивачем
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок, відповідачем суду не подано.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача щодо протиправності
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 06.10.2014 року, рішень про
застосування штрафних санкцій №,
№ від 06.10.2014 року та вимоги про
сплату боргу (недоїмки) № Ф- від
06.10.2014 рокуобґрунтованими, а позовні
вимоги такими, що підлягають до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області № та № від 06.10.2014
року, згідно яких фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 96 927 (дев"яносто
шість тисяч дев"ятсот двадцять сім) грн.
та з податку на доходи фізичних осіб на
82 038 (вісімдесят дві тисячі тридцять
вісім) грн. 15 коп. відповідно.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску № від 06.10.2014 року, згідно
якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
донараховано 94 814 (дев"яносто чотири
тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 62
коп. єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування та нараховано
штраф у сумі 31 958 (тридцять одна тисяча
дев"ятсотп"ятдесят вісім) грн. 49 коп.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
застосування штрафних санкцій за
неналежне ведення бухгалтерської
документації, на підставі якої
нараховується єдиний внесок, №
від 06.10.2014 року, згідно якого фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховано
штраф у сумі 255 (двісті п"ятдесятп"ять)
грн.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області від 06.10.2014
року № Ф-.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Главач І.А.

Постанова складена в повному
обсязі 22.12.2014 року.