Справа № 308/2628/14-а
Суддя: Лемак О. В.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Спарва№ 308/2628/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 м.
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Кирлик В.В.,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Державної інспекції
сільськогосподарського Господарства в
Закарпатській області, третьої особи:
ОСОБА_3 про визнання незаконним акту
перевірки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом до Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області посилаючись на
те, що 12 липня 2013 р. відповідачем за
наслідками проведення перевірки було
складено Акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства.
Оскаржуваний Акт був підставою для
пред'явлення Прокурором м. Ужгорода
позову про скасування рішень
Ужгородської міської ради та визнання
недійсним державних актів на право
власності на земельну ділянку, в тому
числі виданого на ім'я позивачки.

Зазначає, що Державний інспектор
сільського господарства при
проведенні перевірки, за результатами
якої складено оскаржуваний Акт,
неповно встановив обставини щодо
об'єкта перевірки, по суті питання не
досліджував, витребування всіх
документів не здійснив, невірно
застосував до відповідних
правовідносин законодавство. Зокрема,
інспектором застосовано при оцінці
законності рішень Ужгородської
міської ради від 2009 р. норми Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», натомість
на момент прийняття міською радою
рішення даний закон не діяв. Крім того,
інспектор не з'ясував, чи
затверджувався станом на вересень 2009 р.
Генеральний план забудови міста, а
відтак безпідставно встановив, що
рішення міської ради суперечить ст. 39
Земельного кодексу України. Також
оскаржуваний Акт не базується на
жодних доказах, на підставі яких
зроблено висновок про невідповідність
рішення Ужгородської міської ради
генеральному плану забудови міста,
іншій містобудівній документації,
плану земельно-господарського устрою
чи будівельних норм.

Крім того, на думку позивача, рішення
Ужгородської міської ради про
затвердження технічної документації, а
не проекту землеустрою, відповідає
вимогам законодавства, оскільки
технічна документація виготовлялася
на підставі Рішення ради.

Зазначає також, що Ужгородською
міською радою виготовлявся проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, яка згодом була розподілена
між громадянами. Даний проект був
погоджений відповідними органами
державної влади та місцевого
самоврядування. Із цих мотивів вважає,
що висновок інспектора про відсутність
проекту відведення є безпідставним.

Оскільки, на думку позивачки, державний
інспектор сільського господарства
недбало і непрофесійно виконав свої
професійні обов'язки при складанні
оскаржуваного акту, то відповідач
вчинив протиправну дію - використав
наявні повноваження органу виконавчої
влади у спосіб, не передбачений чинним
законодавством України.

Просить визнати незаконним Акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 12.07.2013 р. щодо
визнання рішення 5 сесії 5 скликання (8
пленарне засідання) від 04.09.2009 р. № 1228 та
5 сесії 5 скликання (12 пленарне
засідання) від 27.11.2009 р. № 1294
Ужгородської міської ради такими, що не
відповідають вимогам закону.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 23 вересня 2014 року до участі у
справі залучено третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача ОСОБА_3,
на підставі клопотання останнього.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала та просила
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов
не визнала та просила відмовити в його
задоволенні.

Третя особа, що не заявляє самостійні
вимоги, ОСОБА_3 позов не визнав та
просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 12
липня 2013 р. державним інспектором
сільського господарства України в
Закарпатській області ОСОБА_7 на
підставі звернення гр. ОСОБА_3 від 02.04.2013
р. проведено перевірку законності
прийняття рішень Ужгородської міської
ради щодо надання земельних ділянок по
вул. Університетській. В результаті
перевірки встановлено, що п. 1.41 рішення
5 сесії 5 скликання (8 пленарне
засідання) від 04.09.2009 р. № 1228
Ужгородської міської ради «Про
надання, відмову та приватизацію
земельних ділянок» затверджено проект
відведення земельної ділянки із земель
запасу Ужгородської міської ради під
розподіл на ділянки для індивідуальної
житлової забудови в районі вул.
Університетської та надано у приватну
власність земельні ділянки наступним
громадянам: ОСОБА_8 - земельну ділянку
площею 0,10 га поз. 1; ОСОБА_9 - земельну
ділянку площею 0,10 га поз. 2; ОСОБА_4 -
земельну ділянку площею 0,10 га поз. 3;
ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,10 га
поз. 4; ОСОБА_11 - земельну ділянку площею
0,075 га поз. 5.

Пунктом 1.4 рішення 5 сесії 5 скликання (12
пленарне засідання) від 27.11.2009 р. № 1294
Ужгородської міської ради «Про надання
земельних ділянок» затверджено
проекти відведення земельних ділянок
та надано у приватну власність
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель та споруд
наступним громадянам: ОСОБА_12 -
земельна ділянка площею 0,0957 га поз. 6;
ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,0962 га
поз. 7; ОСОБА_14 - земельна ділянка площею
0,0952 га поз. 8 та гр. ОСОБА_15 - земельну
ділянку площею 0,095 га поз. 9. Дані
рішення не відповідають п. 6, 7 ст. 118
Земельного кодексу України, яким
передбачено, що органи місцевого
самоврядування (Ужгородська міська
рада) розглядає клопотання громадян в
місячний строк і надає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а не
технічної документації) або надає
мотивовану відмову у його наданні. Крім
того, дані рішення не відповідають та
прийняті з порушенням ст. 39 Земельного
кодексу України, ст.ст. 3, 10 Закону
України «Про планування і забудову
територій», ст. 17 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», оскільки міська рада
надала громадянам земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд без затвердженого у
встановленому порядку генерального
плану міста Ужгорода.

Позивач вважає, що такі висновки
державного інспектора сільського
господарства є помилковими, а його дії -
протиправними. При цьому просить
визнати незаконним Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства.

Однак суд не може погодитись із такою
думкою.

Відповідно до ст. 187 ЗК України контроль
за використанням та охороною земель
полягає в забезпеченні додержання
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями і громадянами
земельного законодавства України.

Статтею 188 ЗК України встановлено, що
державний контроль за використанням та
охороною земель здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
здійснення державного нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів. Порядок здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель встановлюється
законом.

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
державний контроль за використанням і
охороною земель» до повноважень
центрального органу виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі, належить,
зокрема, здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель у частині додержання органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства України та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про
державний контроль за використанням і
охороною земель» визначено, що
державний контроль за використанням та
охороною земель, дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель і моніторинг ґрунтів
здійснюються, в тому числі, шляхом
проведення перевірок.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про
державний контроль за використанням і
охороною земель» передбачено, що
державні інспектори у сфері
державного контролю за використанням
та охороною земель і дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель мають право, зокрема, складати
акти перевірок чи протоколи про
адміністративні правопорушення у
сфері використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства про
охорону земель та розглядати
відповідно до законодавства справи про
адміністративні правопорушення, а
також подавати в установленому
законодавством України порядку до
відповідних органів матеріали
перевірок щодо притягнення винних осіб
до відповідальності.

З аналізу наведених норм закону
вбачається, що Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства є документом, в якому
державний інспектор сільського
господарства фіксує свої висновки,
зроблені у зв'язку з виконанням
завдання щодо контролю за дотриманням
органами державної влади та місцевого
самоврядування, а також фізичними та
юридичними особами, вимог
законодавства про використання та
охорону земель. Акт перевірки не
створює права та обов'язки у суб'єктів,
які перевірялися, або інших осіб, та не
зобов'язує до вчинення певних дій, а
лише констатує факт щодо відповідності
об'єкту перевірки вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із
розпорядником публічної інформації
щодо оскарження його рішень, дій чи
бездіяльності у частині доступу до
публічної інформації.

Частиною четвертою ст. 105 КАС України
передбачено, що адміністративний
позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

Оскільки Акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства не є
рішенням (нормативно-правовим актом чи
актом індивідуальної дії), а є
документом, в якому суб'єкт владних
повноважень фіксує свої дії, що
вчиняються в процесі виконання
покладених на нього завдань, суд не
вправі визнати незаконним такий
документ. Суд може лише визнати
протиправними дії посадової особи
суб'єкта владних повноважень, а в
даному випадку дії державного
інспектора сільського господарства, в
разі, якщо протиправність дій буде
підтверджена відповідними доказами.

Таким чином, виходячи з фактичних
обставин справи та вищенаведених
положень чинного законодавства, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_4 до Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області, оскільки дії
відповідача були вчинені на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений нормами діючого
законодавства.

Керуючись ст.ст.159,161,186 КАС України, суд,-

П
О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Державної інспекції
сільськогосподарського Господарства в
Закарпатській області, третьої особи:
ОСОБА_3 про визнання незаконним акту
перевірки - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Суддя:
Лемак О.В.