Справа № 2а-16968/11/2070
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/64677/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Харківського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ в
Харківській області, управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова про
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2006 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив:

визнати дії Харківського міського
управління ГУ МВС України в
Харківській області по нарахуванню та
виплаті йому заробітної плати за
період участі у ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС з 06.07.1986
року по 31.07.1986 року незаконними;

визнати довідки від 22.07.1998 року №108/713 та
від 24.11.2004 року №108/3303, видані на його
ім'я Харківським міським управлінням
ГУ МВС України в Харківській області,
про розмір заробітної плати за період
участі в ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС незаконними;

зобов'язати Харківське міське
управління ГУ МВС України в
Харківській області здійснити
перерахунок заробітної плати за період
участі у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС з 06.07.1986 року по
31.07.1986 року та видати нову довідку про
заробітну плату у розмірі 3984 рублів 95
копійок відповідно до вимог
законодавства, що діяло на той час;

стягнути з Харківського міського
управління ГУ МВС України в
Харківській області недоплачену
заробітну плату за період його участі у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС з урахуванням
індексу інфляції за період з 1991 року по
02.12.2010 року та переводом недоплаченої
заробітної плати в національну грошову
одиницю гривню у розмірі 33815 гривень;

стягнути з Харківського міського
управління ГУ МВС України в
Харківській області сплачені
позивачем за проведення
судово-економічної експертизи кошти у
розмірі 2170,50 грн.;

стягнути з Харківського міського
управління ГУ МВС України в
Харківській області суму у розмірі
15216,75 грн. як 3% річних із простроченої
суми по заробітній платі за період його
участі у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС;

стягнути з Харківського міського
управління ГУ МВС України в
Харківській області моральну шкоду за,
завдану здоров'ю внаслідок його участі
у ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 150220 грн.

Справа вже була предметом розгляду
судів першої, апеляційної та
касаційної інстанцій у 2007-2010 роках.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2012 року, в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення і
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позову з урахуванням
уточнених вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач, перебуваючи на
посаді дільничного інспектора
Ленінського РВ ХМУ МВС, згідно наказу
УВС Харківського облвиконкому від
12.08.1986 року №061 знаходився у службовому
відрядженні у складі зведеного загону
УВС по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС з 06.07.1986 року по
31.07.1986 року, що підтверджується
довідкою від 15.05.1990 року №40/310.

Згідно експертного висновку
регіональної експертної ради м.
Харкова від 12.07.1991 року №253по
встановленню причинного зв'язку
захворювання позивача з виконанням
робіт по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, позивачу був
встановлений діагноз: вегето-судинна
дистонія по гіпертонічному типу;
захворювання пов'язане з дією
іонізуючих та інших шкідливих
факторів, отриманих при виконанні
робіт по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС.

У 1998 році за висновком МСЄК позивача
було визнано інвалідом 3-ї групи і він
звернувся до відділу соціального
захисту населення №2 в Московському
районі м. Харкова про призначення
пенсії по інвалідності з 09.07.1998 року.

Довідками №7/502 від 14.07.1998 року і №108/3303
від 24.11.2004 року підтверджено роботу
позивача у другій зоні небезпеки вісім
днів, у першій зоні - шістнадцять днів.

Пунктами 4 і 5 Постанови Ради Міністрів
УРСР від 10.06.1986 року №2077 та Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 року
№665-195, передбачено, що робітникам
підприємств, організацій, які
виконують роботи, пов'язані з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
установлено додаткову оплату праці за
роботу у нічний час в розмірі 35% часової
тарифної ставки за кожен час роботи в
нічний час і максимальний розмір
премії 60% тарифної ставки та при
залученні таких робітників на роботи у
вихідні і святкові дні - оплата праці
здійснюється в подвійному розмірі. Про
розповсюдження зазначених вимог на
осіб рядового і начальницького складу
в цих постановах вказівок не має.

Оплата праці робітників і службовців
(відряджених у зону ЧАЕС та призваних
на військові збори), за якими
відповідно до чинного законодавства
зберігалась за основним місцем роботи
середньомісячна заробітна плата, яка
провадилась відповідно до абзацу 4 п.1
Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 05.06.1986 №665-195.(абз. 4 п.п.1 п.1 Постанови
Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від
10.06.1986 №207/7) у відповідних зонах
небезпеки в 4-, 3-, 2-кратному розмірі (із
врахуванням 100% тарифної ставки),
виходячи з тарифної ставки,
встановленої за основним місцем
роботи.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від
23.05.1986 року №1031-рс на осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ були
розповсюджені порядок і розміри оплати
праці, що передбачались Розпорядженням
Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року
№964-рс для робітників і службовців (5-, 4-,
3-кратний розмір тарифної ставки
(посадового окладу) за роботу в III, II або
І зонах небезпеки відповідно).

Якщо відрядженим особам за основним
місцем роботи зберігали грошове
забезпечення, то показник кратності
для розрахунку оплати праці за роботу в
зоні відчуження становився менше на
одиницю.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.09.2004 року №1240 були внесені зміни
до п. 1 Порядку обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.05.1997 року №523.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 22.09.2004 року №1240
пенсії призваних на військові збори
військовозобов'язаних, які брали
участь у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та працювали у
зоні відчуження в 1986-1990 роках,
призначаються із заробітку, який вони
одержували за основним місцем роботи, з
урахуванням фактично відпрацьованого
часу у зоні відчуження, характеру
виконуваної роботи, місця і тривалості
робочого дня (незалежно від періоду
проведення розрахунку оплати праці за
умови, якщо цей розрахунок проведено на
підставі первинних документів про
місце роботи і тривалість робочого дня
згідно із сумарною кратністю оплати
праці, встановленою у відповідні
періоди за зонами небезпеки: у III зоні -
5, II - 4, І - 3).

Позивач, працюючи дільничним
інспектором у Ленінському РВ ХМУ МВС,
згідно наказу УВС Харківського
облвиконкому від 12.08.1986 року №061
перебував у службовому відрядженні,
тобто не був призваним на військові
збори, а тому положення постанови
Кабінету Міністрів України від 22.09.2004
року №1240 на нього не розповсюджується.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, що довідки
від 22.07.1998 року №108/713 і від 24.11.2004 року
№108/3303, видані на ім'я позивача
Харківським міським управлінням ГУ МВС
України в Харківській області про
розмір заробітної плати за період
участі в ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, складені у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Судами першої та апеляційної інстанцій
вірно встановлено, що невиплата
позивачу добових за період відрядження
на роботи по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, не впливає на розмір
оплати праці за такі роботи.

У відповідності до Постанови
Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦСП
від 07.05.1986 року №1531/10-43 премія за роботу
працівника в зоні ЧАЕС виплачувалася у
відповідності з діючими на
підприємстві системами преміювання.

Так, діючим на той час наказом МВС СРСР
від 19.03.1984р. №090 «Про затвердження
Положення про грошове утримання
рядового і начальницького складу ОВС»
не передбачено преміювання осіб
рядового і начальницького складу.

Отже, судами було правильно зазначено,
що премія позивачу за основним місцем
роботи не була передбачена і не
виплачувалася, а тому не вбачається
підстав для врахування йому у
заробітну плату для обчислення пенсії
премії у розмірі 60% немає.

Табелів, розпоряджень, наказів,
довідок, де було б відображено час
роботи позивача у вихідні дні або в
нічний час, до матеріалів справи не
надано.

Щодо вимог позивача про відшкодування
моральної шкоди, то колегія суддів
зазначає, що суди першої та апеляційної
інстанцій, відмовляючи в задоволенні
цих вимог, вірно посилались на
постанову Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», згідно з п. 4 якого позивач
повинен був зазначити у чому полягає ця
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно, з яких
міркувань він виходить, визначаючи
розмір моральної шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що у
даному випадку відповідачі діяли в
межах наданої компетенції, відповідно
до вимог законодавства і не порушили
права та законні інтереси позивача. У
зв'язку з цим суди правомірно відмовили
в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що підстав для
скасування чи зміни оскаржених судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 29
березня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер