Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року м. Київ
К/9991/14561/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

та касаційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2009
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року

у справі № 2а-32574/08

за позовом приватного підприємця
ОСОБА_1

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернулася до суду з позовом
до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області (далі - відповідач) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень від 12 вересня 2009
року №/0 та №/0.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2009
року адміністративний позов був
задоволений частково. Визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення Коростенської
ОДПІ Житомирської області від 12
вересня 2009 року №/0 в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 145651,17 грн. В решті позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.
Визнано недійсним податкове
повідомлення-рішення Коростенської
ОДПІ Житомирської області від 12
вересня 2009 року №/0 в повному
обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2009 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі Приватний
підприємець ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року і визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 12 вересня 2009 року
№/0 в частині визначення суми
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 69000,00 грн.

В касаційній скарзі Коростенська ОДПІ
Житомирської області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2009
року в частині задоволених позовних
вимог та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2011 року у ухвалити нове
судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційних скарг
щодо дотримання правильності
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Коростенською ОДПІ Житомирської
області була проведена виїзна планова
документальна перевірка приватного
підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 27 квітня 2007
року по 30 червня 2008 року, за
результатами якої складений акт
№158/152/17-02/ від 01 вересня 2008 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги: статті
13 Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
підпунктів 5.3.3, 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого підприємцем занижено податок з
доходів фізичних осіб на загальну суму
214651,18 грн.; підпункту 7.3.1 пункту 7.3
статті 7, підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 22248,00 грн., у тому числі: у
липні 2007 року - на 5223,00 грн., у травні 2008
року - на 12809,00 грн., у червня 2008 року - на
4216,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивачем були завищені валові
витрати на загальну суму 1431007,84 грн. у
зв'язку з протиправним віднесенням до
них: витрат на сплату податків в
розмірі 6007,84 грн.; витрат на оплату
транспортних послуг, надані приватним
підприємцем ОСОБА_2, загальній сумі
965000,00 грн., не підтверджених
товарно-транспортними накладними;
витрат на закупівлю та списання
зіпсованого цементу у сумі 460000,00 грн.,
які не пов'язані з одержанням доходу.
Крім того, в акті перевірки зазначено,
що підприємцем не було включено до
складу податкових зобов'язань
відповідного податкового періоду з
податку на додану вартість суми
податку на додану вартість по чотирьох
податкових накладних в загальному
розмірі 3609,00 грн., а також безпідставно
віднесено до складу податкового
кредиту відповідного податкового
періоду суми податку на додану
вартість в розмірі 4300,00 грн. по
придбаних товарах, використання яких в
господарській діяльності позивачем не
доведено, та в розмірі 29048,00 грн., які не
підтверджені податковими накладними.

12 вересня 2009 року Коростенська ОДПІ
Житомирської області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким згідно з підпунктом «г»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.5 пункту 17.1 пункту 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб в
розмірі 214651,18 грн. - за основним
платежем.

12 вересня 2009 року Коростенська ОДПІ
Житомирської області на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 пункту 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ОСОБА_1 суму
податкового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в розмірі
33372,00 грн., у тому числі: 22248,00 грн. - за
основним платежем, 11124,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що: отримання позивачем транспортних
послуг підтверджується відповідними
первинними бухгалтерськими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, а також
поясненнями самого перевізника -
Приватного підприємця ОСОБА_2, а
товарно-транспортна накладна не є
єдиним та обов'язковим документом, що
підтверджує понесення витрат на
перевезення, у зв'язку з чим визнав
обґрунтованим віднесення цих витрат до
складу валових; податковий орган
неправомірно виключив зі складу
валових витрат суми сплачених
позивачем податків в розмірі 6007,84 грн.,
оскільки відповідний епізод в акті
перевірки належним чином не описаний
та факт порушення позивачем податкової
дисципліни не доведений; висновок
податкового органу про невключення
підприємцем суми податку на додану
вартість в розмірі 3609,00 грн. до складу
податкових зобов'язань січня 2008 року
був спростованих позивачем належними
та допустимими доказами, зокрема,
реєстром виданих податкових накладних
та такий податковий період; податковий
кредит в охопленому перевіркою періоді
був сформований на підставі належним
чином оформлених податкових накладних,
а придбання позивачем автомобіля
«КАМАЗ» безпосередньо пов'язане з
господарською діяльністю підприємця.
Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог, суд виходив з того, що
віднесення позивачем до складу валових
витрат вартості придбаного цементу на
суму 460000,00 грн. є неправомірним,
оскільки відповідно до акта №1 від 27
червня 2008 року вказаний цемент був
списаний внаслідок його непридатності
через невідповідність умов зберігання,
участі в отриманні доходу не брав, а
тому витрати на його придбання не
можуть бути віднесені до складу
валових витрат.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Частиною 3 статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Відповідно до положень пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Виходячи з аналізу наведених положень
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) та Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), підставою для
формування валових витрат є наявність
у платника податку - покупця
відповідних розрахункових та
платіжних документів, що підтверджують
фактичне придбання товару (робіт,
послуг) для подальшого використання у
власній господарській діяльності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, фактичне отримання
позивачем транспортних послуг, наданих
Приватним підприємцем ОСОБА_2,
підтверджується відповідними
первинними документами, зокрема:
договором на транспортне
обслуговування від 01 жовтня 2007 року,
актами виконаних робіт №1 від 28 жовтня
2007 року на суму 153666,00 грн., №2 від 25
листопада 2007 року на суму 153666,00 грн., №3
від 25 грудня 2007 року на суму 153666,00 грн.,
№11 від 26 січня 2008 року на суму 169250,66
грн., №12 від 20 лютого 2008 року на суму
169250,66 грн., №13 від 23 березня 2008 року на
суму 169250,66 грн., квитанціями до
прибуткових касових ордерів про
прийняття оплати від позивача за
надані транспортні послуги, а також
поясненнями самого перевізника - ПП
ОСОБА_2 (арк. справ 92-106).

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок судів попередніх інстанцій
про те, що вказані документи є
достатнім підтвердженням фактичного
здійснення господарських операцій, у
зв'язку з чим податковим органом були
безпідставно виключені понесені
позивачем витрати на оплату
транспортних послуг в розмірі 965000,00
грн. зі складу валових витрат. При
цьому, суди правомірно зазначили, що
сам по собі факт відсутності
товарно-транспортних накладних про
перевезення товару за наявності інших
первинних бухгалтерських документів,
які підтверджують реальність
господарських операцій, є недостатнім
для висновку про непідтвердження
здійснення господарських операцій з
перевезення товару.

Також колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок судів
попередніх інстанцій про неправомірне
виключення податковим органом зі
складу валових витрат суми сплачених
податків в розмірі 6007,84 грн.

Так, відповідно до підпункту 5.2.5 пункту
5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) до складу
валових витрат включаються суми
внесених (нарахованих) податків, зборів
(обов'язкових платежів), установлених
Законом України «Про систему
оподаткування» (крім тих, що прямо не
визначені у переліку податків, зборів
(обов'язкових платежів), визначених
зазначеним Законом), включаючи
акцизний збір та рентні платежі, а
також збір у вигляді цільової надбавки
до діючого тарифу на електричну та
теплову енергію, за винятком податків,
зборів (обов'язкових платежів),
передбачених підпунктами 5.3.3, 5.3.4, та
пені, штрафів, неустойок,
передбачених підпунктом 5.3.5 цієї
статті.

Згідно з абзацом 1 підпункту 5.3.3 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не включаються
до складу валових витрат витрати на
сплату податку на прибуток
підприємств, податку на нерухомість, а
також податків, установлених пунктами
7.8, 10.2 і статтею 13 цього Закону; сплату
податку на додану вартість,
включеного до ціни товарів (робіт,
послуг), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання, сплату
податків на доходи фізичних осіб, які
відраховуються за рахунок сум виплат
таких доходів згідно із законом
України про оподаткування доходів
фізичних осіб.

Пунктом 1.7 Розділу 1 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового та
валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України № 326 від 11 червня 2004 року (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), передбачено, що
факти виявлених порушень податкового
та валютного законодавства
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, з посиланнями на первинні або
інші документи, які зафіксовані за
обліком та підтверджують наявність
зазначених фактів.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ
вказаного Порядку (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) за кожним відображеним
в акті фактом порушення податкового та
валютного законодавства необхідно:
висвітлити показники, які
відображаються платником податків у
податковій звітності, та фактичні
показники, виявлені у ході перевірки на
підставі первинних документів обліку
платника податків у розрізі періодів; у
разі виявлення розбіжностей чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення платника
податків та, за їх наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи щодо встановлених порушень;
зазначити первинний документ, на
підставі якого вчинено записи з
обліку, а у разі відсутності такого -
інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відмови платника
податків та, за їх наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи надати посадовим особам, що
здійснюють перевірку, письмові
пояснення щодо причини ненадання
документів, факти відмови
відображаються в акті.

Разом з цим, в порушення вищевказаного
Порядку податковим органом при
складанні акта перевірки не був чітко
викладений та описаний виявлений ним
факт порушення позивачем податкової
дисципліни у вигляді неправомірного
віднесення до складу валових витрат
суми сплачених податків в розмірі 6007,84
грн., з посилання на вид податків,
обставини їх сплати (відповідні
господарські операції тощо); первинні
або інші документи, які зафіксовані за
обліком та підтверджують наявність
зазначених фактів; з посиланням на
конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків. В свою чергу,
відсутність в акті перевірки цих даних
унеможливлює надання безумовного та
беззаперечного висновку про порушення
позивачем порядку ведення обліку
валових витрат, у зв'язку з чим колегія
суддів погоджується з твердженнями
судів попередніх інстанцій, що факт
наявності цього порушення податковим
органом не доведений.

Додатком №7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), передбачено, що
оскільки фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» вказаного
Закону з деякими особливостями.
Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід. Відповідно до статті 8
(«Амортизація») можливо додатково
зменшити валовий дохід виключно на
суми витрат, які підлягають
амортизації і не перевищують розмір
амортизаційних відрахувань,
нарахованих шляхом застосування норм
амортизації до балансової вартості
груп основних фондів, лише у випадку
ведення бухгалтерського обліку
балансової вартості груп основних
фондів відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України. До податкової декларації за
звітний податковий період, включаються
тільки прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально. Будь-які
суми витрат фізичної особи - суб'єкта
підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої
діяльності є його власним ризиком
згідно статті 1 Закону України «Про
підприємництво» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).
Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а тільки тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає.

Таким чином, передумовою включення
суб'єктом підприємницької діяльності
понесених ним витрат до складу валових
є отримання підприємцем у певному
звітному періоду доходу від
визначеного виду діяльності та його
пов'язаність (відповідність) з такими
видатками.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем в звітному
періоді з 01 січня 2008 року по 30 червня 2008
року були віднесені до складу валових
витрат видатки на придбання цементу в
кількості 460000 кг на суму 460000,00 грн., який
за актом №1 від 27 червня 2008 року був
списаний у зв'язку з його непридатністю
через порушення умов зберігання, що
свідчить про те, що будь-який доход від
списаного товару підприємцем у
звітному періоді отриманий не був. При
цьому, судами обґрунтовано зазначено,
що непридатний до використання цемент
був саме списаний, а не уцінений,
оскільки акт комісії про проведення
уцінки від 20 лютого 2008 року, видаткова
накладна №БЕ-0000386 від 20 лютого 2008 року
на реалізацію партії цементу в
кількості 460 т. на суму 1661,52 грн. та
прибутковий касовий ордер від 20 лютого
2008 року не надавалися податковому
органу під час проведення перевірки.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, про правомірність визначення
податковим органом позивачеві суми
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 69000,00
грн. через безпідставне завищення
валових витрат на суму 460000,00 грн.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій,

що сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

За приписами підпункту 7.4.4 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, сума податку на
додану вартість в загальному розмірі
3609,00 грн. за виписаними позивачем
податковими накладними №77 від 30 січня
2008 року, №70 від 30 січня 2008 року, №20 від 16
січня 2008 року, №56 від 28 січня 2008 року
була включена підприємцем до складу
податкового зобов'язання січня 2008 року,
що підтверджується реєстром виданих
податкових накладних (арк. справи 11-13), з
огляду на що висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» є безпідставними.

Крім того, судами попередніх інстанцій
було обґрунтовано зазначено, що
посилання податкового органу на
порушення приватним підприємцем
ОСОБА_1 вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» у вигляді формування
податкового кредиту в розмірі 29048,26
грн., не підтвердженого податковими
накладними, спростовуються наявними в
матеріалах справи відповідними
примірниками податкових накладних,
складених належним чином, а саме:
податковою накладною від 27 червня 2007
року №62708 на суму 42862,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість 7143,67 грн.,
отриманою від ДКП «Техпром-Альянс»;
податковою накладною від 14 червня 2007
року №94 на суму 6621,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість 1103,50 грн.,
отриманою від Філії «ТД «Термо»;
податковою накладною від 28 грудня 2007
року №8117 на суму 23846,89 грн., в тому числі
податок на додану вартість 3974,48 грн.,
отриманою від ТОВ «Альянс-М»;
податковою накладною від 15 січня 2008
року №12 на суму 3906,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість 651,00 грн.,
отриманою від Філії «ТД «Термо»;
податковою накладною від 11 лютого 2008
року №КС-01726/0 на суму 6210,00 грн., в тому
числі податок на додану вартість 1035,00
грн., отриманою від ТОВ «Комекс»;
податковою накладною від 02 квітня 2008
року №02.04-1 на суму 57269,98 грн., в тому
числі податок на додану вартість 9545,00
грн., отриманою від ПП «Модуль-Сервіс»;
податковою накладною від 12 травня 2008
року №12053 на суму 1381,38 грн., в т тому
числі податок на додану вартість 230,23
грн., отриманою від ТОВ «Профнастил»;
податковою накладною від 20 травня 2008
року №004439 на суму 1035,82 грн. в тому числі
податок на додану вартість 172,64 грн.,
отриманою від ТОВ «Такт»; податковою
накладною від 19 травня 2008 року №004438 на
суму 260,14 грн., в тому числі податок на
додану вартість 43,36 грн., отриманою від
ТОВ «Такт»; податковою накладною від 16
травня 2008 року №004437 на суму 5600,00 грн., в
тому числі податок на додану вартість
933,33 грн., отриманою від ТОВ «Такт»;
податковою накладна від 11 червня 2008
року №005030 на суму 2217,58 грн., в тому числі
податок на додану вартість 369,60 грн.,
отриманою від ТОВ «Олбрізсервіс»;
податковою накладною від 11 червня 2008
року №005031 на суму 23078,70 грн., в тому
числі податок на додану вартість 3846,45
грн., отриманою від ТОВ «Олбрізсервіс»
(арк. справи 14-30).

Колегія судів також погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що придбання позивачем автомобіля
«КАМАЗ» з напівпричепом вартістю 25800,00
грн. та віднесення сплаченого у складі
вартості цього товару суми податку на
додану вартість в розмірі 4300,00 грн. за
податковою накладною №311007-18 від 31
жовтня 2007 року до складу податкового
кредиту жовтня 2007 року, є правомірним,
оскільки придбання вантажного
автомобіля пов'язане із забезпеченням
основного виду господарської
діяльності позивача - оптова торгівля
виробами з металу.

Крім того, за приписами абзацу 4
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того,
чи такі товари (послуги) та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного

податкового періоду, а також від того,
чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про безпідставне виключення
податковим органом зі складу
податкового кредиту жовтня 2007 року
суми податку на додану вартість в
розмірі 4300,00 грн. за податковою
накладною №311007-18 від 31 жовтня 2007 року.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

Доводи касаційних скарг викладеного не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Коростенської ОДПІ
Житомирської області та касаційна
скарга Приватного підприємця ОСОБА_1
підлягають залишенню без задоволення,
а постанова Житомирського окружного
адміністративного суду від 07 жовтня 2009
року і ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Коростенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області та
касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 07
жовтня 2009 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна