Справа № 2а/0612/9652/11
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року м. Київ
К/800/29941/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Білуга С.В., Заїка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Лугинському районі Житомирської
області на постанову Лугинського
районного суду Житомирської області
від 29.12.2012р. та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2013р. у справі за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Лугинському районі Житомирської
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року позивач звернулась до
суду з позовом про визнання дій
протиправними та зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату додаткової пенсії у розмірі 75%
від мінімальної пенсії за віком та
підвищення до пенсії у розмірі двох
мінімальних заробітних плат згідно
ст.ст. 39, 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щомісячної державної
соціальної допомоги, як дитині війни,
починаючи з 01.04.2011р. згідно Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Постановою Лугинського районного суду
Житомирської області від 29.12.2012р. позов
задоволено частково щодо проведення
донарахування та виплати підвищення до
пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат та підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 01.04.2011р. по 31.05.2011р. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2013р.
скасовано рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
перерахунок та виплату додаткової
пенсії передбаченої ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та ухвалено в цій частині нову
постанову, якою позов задоволено.
Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Лугинському районі
донарахувати та виплатити позивачу
додаткову пенсію в розмірі 75% від
мінімальної пенсії за віком згідно ст.
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 01.04.2011р. по
31.05.2011р. В решті постанову залишено без
змін.

З такими рішеннями судів не погодився
відповідач, подав касаційну скаргу, в
якій посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить скасувати
постановлені судами першої та
апеляційної інстанцій рішення та
закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
касаційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є постраждалою внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії І,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, виданого 19.10.1993р. Житомирською
облдержадміністрацією, та проживає в с.
Червона Волока Лугинського району
Житомирської області, яке за переліком
населених пунктів Житомирської та
Київської областей, віднесених до зони
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи відноситься
до зони гарантованого добровільного
відселення.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
проводиться доплата до заробітної
плати, яка становить у зоні
гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати.

Частиною 2 статті 39 зазначеного Закону
України встановлено, що пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на території
радіоактивного забруднення,
підвищується в розмірах, встановлених
частиною першою цієї статті.

Вихідним критерієм підвищення до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, визначено
мінімальну заробітну плату, розмір
якої на 2005 - 2011 роки визначався законами
України про Державний бюджет України
на відповідні роки.

Водночас суми, з яких здійснювався
розрахунок виплат, передбачених
Законом № 796-XII, визначалися
згідно з постановами Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету» від
3 січня 2002 року № 1 (втратила чинність з 1
вересня 2008 року згідно з постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16 липня 2008
року № 654) та «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836.

Встановлений у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір
доплат та компенсаційних виплат
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідав розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-XII та
законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини 4 статті 54 цього
Закону (в редакції, що діяла до 1 січня
2008 року), якою визначено підстави та
умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до категорії 1, та у
зв'язку з утратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
із Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими 8 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій визначено мінімальну пенсію за
віком, розмір якої згідно з частиною
першою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», в
редакції, яка набрала чинності з 1 січня
2006 року, дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7
зазначеного Закону фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

У 2011 році змін до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», які б
встановлювали обмеження щодо
зазначених виплат, не вносилось.

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни визначено
мінімальну пенсію за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Будь-яких інших нормативно-правових
актів, які б визначали механізм
вирахування мінімальної пенсії за
віком або встановлювали її розмір,
немає.

За таких обставин положення частини 3
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною 1 цієї
статті, тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення пенсії, яке передбачено
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідний рік, а не розмір, що
установлений постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Задовольняючи позов частково, судом
першої інстанції не було встановлено в
судовому засіданні та позивачем не
надано доказів того, що вона з 01.04.2011р.
перебувала на обліку в управління
Пенсійного фонду України в Лугинському
районі Житомирської області та
отримувала додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як особам,
віднесеним до категорії 1, як інваліда 2
групи, а тому позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Скасовуючи в цій частині рішення суду
першої інстанції та задовольняючи
позов, апеляційний суд встановив, що
позивач знаходиться на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Лугинському районі Житомирської та
отримує додаткову пенсію відповідно до
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що підтверджується
довідкою управління від 22.06.2011р. №1254/с-09
та листом від 22.06.2011р. №1254/с-09, а тому має
право на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як інваліду ІІ групи у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального та
процесуального права і фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги
висновки судів не спростовують і є
безпідставними, оскільки позовні
вимоги задоволені до змін у
законодавстві щодо зазначених виплат у
зв'язку з прийняттям Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14.06.2011 року № 3491-VI частиною 7
якого передбачено, що положення статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік, на
виконання якого 06.07.2011р. Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
№ 745 «Про встановлення деяких виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23.07.2011р.

Крім того, відсутність бюджетного
фінансування не може бути підставою
невиконання відповідним суб'єктом
владних повноважень покладених на
нього обов'язків. В свою чергу
реалізація особою права на отримання
соціальних виплат не може бути
поставлена у залежність від наявності
відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому касаційну скаргу слід залишити
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Лугинському
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а змінену постанову
Лугинського районного суду
Житомирської області від 29.12.2012р. та
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2013р. у
даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
С.В. Білуга

М.М. Заїка