Справа № 817/3284/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3284/14

15 грудня 2014 року 10год. 52хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом

Управління Пенсійного фонду
України в Рівненському районі
Рівненської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Рівне
про зобов'язання вчинення певних
дій та стягнення витрат в сумі 302,37 грн,
-ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області звернулось до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом доВідділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Рівне про
зобов'язання прийняти до заліку
виплачену суму допомоги на поховання,
що підлягає відшкодуванню та включити
до щомісячного акту звірки суму
допомоги на поховання пенсіонера
ОСОБА_1 в розмірі 302,37 грн.; стягнення
заборгованості в сумі 302,37 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1, який
одержував пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Особі, яка здійснила
поховання виплачено допомогу у розмірі
302,37 грн. Витрати управління Пенсійного
фонду України в Рівненської районі
Рівненської області по виплаті
допомоги на поховання ОСОБА_1
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Рівне.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, на адресу
суду надійшло клопотання про розгляд
справи у відсутності представника
управління.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, подав письмове
заперечення (а.с.20-21), на підставі якого
просив в позові відмовити повністю та
розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст.122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, на основі наявних у справі
доказів.

Дослідивши в порядку письмового
провадження подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Позивачем в вересні 2014 року було
виплачено допомогу на поховання
ОСОБА_1, інваліда I групи внаслідок
трудового каліцтва, в сумі 302,37 грн., що
підтверджується заявою про виплату
допомоги на поховання та довідкою про
суму допомоги (а.с. 9).

Вказана сума витрат включалася
позивачем до акту щомісячної звірки,
але не була прийнята до заліку та не
відшкодовувалась відповідачем.

Позивачем та відповідачем було
підписано акт щомісячних звірки з
таблицею розбіжностей та довідкою про
відшкодування витрат (а.с.6-7).

Вирішуючи адміністративний спір по
суті, суд враховує, що статтею 1 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема, до
пенсійного страхування входить
допомога на поховання пенсіонерів; до
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням - допомога на
поховання (крім поховання пенсіонерів,
безробітних та осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві); до
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання - допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) Фонд
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
№ 1105-XIV.

Відповідно до цієї норми Закону у разі
настання страхового випадку Фонд у
встановленому законом порядку має,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи кошти йому або особам, які
перебували на його утриманні;
організовувати поховання померлого,
відшкодовувати вартість пов'язаних з
цим ритуальних послуг відповідно до
місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону № 1105-XIV, у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001 № 826, затверджено Порядок
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, яким
передбачено, що витрати на поховання
провадяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, перелік
яких визначено Кабінетом Міністрів
України (пункт 2 цього Порядку).
Організація поховання працівника, який
загинув на виробництві або помер у
лікарні під час лікування отриманої на
виробництві травми, проводиться
страхувальником (пункт 5 зазначеного
Порядку).

Частиною дев'ятою ст.34 Закону № 1105-XIV та
пунктом 6.1.6 Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду ССНВ України 27.04.2007 № 24,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 22.06.2007 за № 715/13982, вказано, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26
Основ, частини другої статті 24 Закону
№1105-XIV убачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону №1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління ПФУ та правління
Фонду від 04.032003 №5-4/4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за
№376/7697 (далі - Порядок №5-4/4),
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку №5-4/4, яким зобов'язано
Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на
допомогу на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, котра отримувала пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону №1105-XIV. Так, зокрема,
стаття 21 Закону №1105-XIV пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду зі
смертю працівника, а не з отриманням
померлим, який не працював, зазначеної
вище пенсії.

Аналогічна правова позиція висловив у
постановах Верховного Суду України від
23.05.2011 справа № 21-48а11 та від 23.04.2013
справа № 21-108а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Крім того, відповідно до п.2.2 Інструкції
про встановлення причинного зв'язку
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України №606 від 15.11.2005,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.12.2005 за № 1455/11735 (далі -
Інструкція №606), для розгляду
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом до МСЕК
направляються відповідні документи
постраждалих, у яких при житті було
встановлено професійне захворювання
(отруєння), трудове каліцтво, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності, та померлих після
вступу в дію Закону України "Про
охорону праці".

Пунктом 2.4 Інструкції №606 визначено
перелік документів на підставі яких
проводиться розгляд питання про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом.

Відповідно до п.2.10 Інструкції №606,
висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом оформляється
довідкою у трьох примірниках, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується МОЗ України.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 був визнаний інвалідом IІ групи
з 01.10.2010 внаслідок трудового каліцтва,
відповідно до акта №2 від 07.07.2010 про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом, виписки із акта огляду
МСЕК №0169690 від 07.10.2010 діагноз: після
травматична ампутаційна кукса лівого
плеча на межі н/з і с/з фантомні болі
кукси та виписки із акта огляду МСЕК
№0010553 від 22.11.2013 діагноз: хронічна
хвороба нирок IV ступеня(а.с.11, 29-30,32).

Згідно з довідкою Оржівської селищної
ради №25 від 12.09.2014 ОСОБА_1 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Відповідний
медичний висновок чи інші достовірні
докази, які б підтверджували наявність
причинного зв'язку смерті пенсіонера з
отриманим трудовим каліцтвом,
позивачем не надані.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
ґрунтуються на нормах матеріального
закону, не підтверджені належними та
допустимими доказами, а відтак до
задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до ст.94 КАС України
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало
А.Б.