Справа № 2а/0570/579/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/28424/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24.02.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 по
справі №2а/0570/579/2011 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аріс» до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24.02.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13.04.2011, позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріс» до
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі міста Донецька
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 05.11.2010
№/1.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у
Ворошиловському районі міста Донецька
07.05.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 19.05.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
24.02.2011 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13.04.2011, прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у Ворошиловському
районі міста Донецька посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, пункту
1.7 статті 1, підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3, підпункту 7.2.3 пункту 7.2,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 Закону
України «Про податок на додану
вартість», статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
зв'язність в Україні», вимог Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.06.1995 №88, пункту 4
статті 11, статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Ворошиловському районі
міста Донецька проведено невиїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріс» з
питання визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток при здійсненні
господарських операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Метвторпром» за період: квітень,
травень, червень 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем, зокрема, підпункту 3.1.1
пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.2.3 пункту
7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в частині заниження податку
на додану вартість у травні - червні 2010
року на суму 12266268,00грн.

За наслідками перевірки Державною
податковою інспекцією у
Ворошиловському районі міста Донецька
складено акт від 17.08.2010 №1418/23-2/30623536 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 30.08.2010
№/0, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Аріс» визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі
15421528,40грн., з яких 12266268,00 грн. - за
основним платежем та 3155260,40грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами оскарження
зазначеного рішення відповідачем було
прийнято рішення про проведення ще
однієї перевірки позивача -
позапланової виїзної перевірки з
питання визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість при
здійсненні господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Метвторпром» за
період квітень, травень, червень 2010
року, результати якої викладені у акті
від 01.12.2010 №2094/23-2/30623536.

Зазначеною перевіркою були
підтверджені раніше встановлені
порушення, викладені у акті від 17.08.2010
№1418/23-2/30623536, та зроблено висновок про
те, що правочини позивача з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Метвторпром» не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а тому є нікчемними.

За результатами подальшого
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення від
30.08.2010 №/0 скарги позивача були
залишені без задоволення, у зв'язку з
чим Державною податковою інспекцією у
Ворошиловському районі міста Донецька
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.11.2010
№/1.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 зазначеного Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит є
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) та наявність первинних
документів (зокрема, податкових
накладних), оформлених у відповідності
з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Проте, існування відповідних обставин
у даній справі податковим органом не
доведено.

Разом з тим, реальність спірних
господарських операцій Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріс» з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Метвторпром»
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, наданими позивачем
договорами, податковими накладними,
видатковими накладними, рахунками про
сплату, актами приймання-передачі,
посвідченнями про якість продукції,
квитанціями про приймання вантажу.
Фактична поставка і перевезення
вугільної продукції підтверджується
залізничними накладними, договорами,
укладеними позивачем з третіми
особами, щодо перевезення чи переробки
продукції, відповідними
специфікаціями до цих угод, актами
приймання-передачі, товарними
накладними з відображенням їх у
податковій звітності.

Судами також встановлено, що на момент
вчинення спірних операцій контрагент
позивача знаходився за місцем своєї
реєстрації в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх податкових зобов'язань, адже
поняття «добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань.

А відтак, за умови невстановлення
податковим органом наявності
замкнутої схеми руху грошових коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальника для
одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, слід погодитися з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, що позивач підтвердив факт
реальності господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Метвторпром».

Враховуючи викладене, висновки судів
попередніх інстанцій про
неправомірність податкове
повідомлення-рішення від 05.11.2010
№/1є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі
міста Донецька залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24.02.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 по
справі №2а/0570/579/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді: __________________
Л.І. Бившева

__________________
А.М. Лосєв