Справа № 808/5817/14
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Справа № 808/5817/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.

при секретарі Горбовій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі
адміністративну справу

за позовом приватного підприємства
"Молокозавод - ОЛКОМ"

до Мелітопольської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне підприємство
"Молокозавод-ОЛКОМ" (далі - позивач,
підприємство) з позовом до
Мелітопольської МДПІ ГУ Міндоходів у
Запорізькій області (далі - відповідач,
податковий орган) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позивач зазначив, що не погоджується із
застосуванням до нього штрафних
(фінансових) санкцій за порушення
платником граничних термінів сплати
самостійно визначеного грошового
зобов'язання з податку на прибуток.
Позивач зазначає, що суму грошового
зобов'язання було визначено не
самостійно платником податку у своїй
декларації, а податковим органом на
підставі результатів проведеної
перевірки. Стверджує, що позивачем
здійснено переплату по обов'язкових
платежах, тому позивач в повній мірі
виконав свій обов'язок по сплаті
податку. У разі наявності переплати по
податку на прибуток повинно бути
здійснено зарахування надмірно
сплаченої суми в рахунок сплати
зобов'язань по цьому податку на
підставі поданої ним заяви. Зазначає,
що 17.12.2014 звертався з листом № 903 до
відповідача щодо зарахування
переплати по податку на прибуток в
рахунок погашення податкового боргу,
проте відповідного зарахування
податковий орган не здійснив. Вказує,
що відповідач не вчиняв жодних заходів
реагування уваги на це звернення.
Позивач вважає, що податкове
повідомлення-рішення прийнято
податковим органом неправомірно і
просить суд його скасувати.

Позивач до суду подав клопотання про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених в позовній
заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач також подав до суду
письмові заперечення, в яких зазначав,
що рішення про зарахування переплати
не було узгоджено з Головним
управлінням Міндоходів у Запорізькій
області, у зв'язку з чим у відповідача
не було можливості здійснити таке
зарахування. Просив розгляд справи
здійснювати за відсутності
уповноваженого представника, проти
позову заперечує повністю, у його
задоволенні просив відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі
неявки у судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи,
надавши оцінку доказам, суд встановив
наступні обставини справи та
правовідносини, що склалися між
сторонами.

У поданій до Мелітопольської ОДПІ
податковій декларації з податку на
прибуток за 2012 рік (реєстр № від
11.02.2013) ПП "Молокозавод-ОЛКОМ" визначило
належну до сплати суму щомісячного
авансового внеску в розмірі 173317,00 грн.
(рядок 34).

Проведеною камеральною перевіркою
податкової звітності з податку на
прибуток встановлено порушення вимог
п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України
в частині несвоєчасної сплати
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, а саме: авансовий внесок у
розмірі 173318,00 грн. по строку сплати
28.02.2014 сплачено (погашено) 11.03.2014 із
затримкю на 11 календарних днів.

Судом встановлено, що на момент
виникнення спірних правовідносин, у ПП
"Молокозавод-ОЛКОМ" існувала переплата
податку на прибуток за кодом 1102100 у
розмірі 1124027,00 грн. (один мільйон сто
двадцять чотири тисячі двадцять сім
гривень 00 коп.), а також за кодом 1102400 в
розмірі 2102770,00 (два мільйони сто дві
тисячі сімсот сімдесят гривень 00 коп.).
Дана обставина відповідачем
визнається, жодних доказів на
спростування цього факту відповідачем
не надано.

17.12.2013 р. позивач звернувся до
відповідача із листом № 903, яким
попросив переплату з податку на
прибуток в сумі 1124027,00 грн. перераховану
до державного бюджету (код платежу 11021000
зарахувати в рахунок сплати авансових
внесків за кодом платежу 11024000.

Листом від 12.12.2013 р. № 12876/10/08-32-20-04-14
відповідач повідомив позивача про те,
що лист № 903 від 17.12.2013 р. знаходиться на
розгляді та запропонував надміру
сплачену суму по податку на прибуток
врахувати в рахунок майбутній
нарахувань в 2014 році.

В подальшому рішення щодо листа № 903
від 17.12.2013 р., який фактично є заявою про
зарахування переплати з податку на
прибуток в рахунок сплати авансових
внесків з податку на прибуток,
відповідачем прийнято не було.

Податковим органом стосовно позивача
на підставі акта камеральної перевірки
податкової звітності з податку на
прибуток від 06.05.2014 № 25/08-32-22-11/31176910
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014,
яким позивача зобов'язано сплатити
штраф в розмірі 10% в сумі 17331,80
(сімнадцять тисяч триста тридцять одна
гривня 80 коп.) грн. за затримку на 11
календарних днів сплати суми грошового
зобов'язання в розмірі 173318,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомленням-рішенням
№ від 26.05.2014, позивач оскаржив
його в адміністративному порядку.

Рішенням ГУ Міндоходів у Запорізькій
області від 28.07.2014 р. № 2704/10/0801-100413
скаргу позивача на податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
залишено без задоволення, оскаржене
повідомлення-рішення - без змін.

Рішенням Державної фіскальної служби
України від 22.08.2014 р. № 1273/6/99-99-10-01-02-15
скаргу позивача на податкове
повідомлення-рішення № від 26.05.2014
залишено без задоволення, оскаржене
повідомлення-рішення - без змін

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
таких положень законодавчих актів.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46
Податкового кодексу України податкова
декларація, розрахунок - це документ, що
подається платником податків
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 ст.54
Податкового кодексу України визначено,
що контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках. А
відповідно до пункту 54.5 ст.54 ПК України
якщо згідно з нормами цієї статті сума
грошового зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність і повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому пунктом 57.3 цієї ж статті
визначено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3
статті 54 цього Кодексу, платник
податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Відповідно до пункту 87.1 ст.87 ПК України
сплата грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків з відповідного платежу може
бути здійснена також за рахунок
надміру сплачених сум такого платежу
(без заяви платника) або за рахунок
помилково та/або надміру сплачених сум
з інших платежів (на підставі
відповідної заяви платника) до
відповідних бюджетів.

Згідно з п.126.1 ст.126 Податкового кодексу
України у разі якщо платник податків не
сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання та/або авансових внесків з
податку на прибуток підприємств
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах: при
затримці до 30 календарних днів включно,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання, - у
розмірі 10 відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці більше
30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Як встановлено в підпунктах 43.2., 43.3, 43.4,
43.5 ст. 43 Податкового кодексу України, у
разі наявності у платника податків
податкового боргу, повернення
помилково та/або надміру сплаченої
суми грошового зобов'язання на
поточний рахунок такого платника
податків в установі банку або шляхом
повернення готівковими коштами за
чеком, у разі відсутності у платника
податків рахунку в банку, проводиться
лише після повного погашення такого
податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань у
довільній формі, в якій зазначає напрям
перерахування коштів: на поточний
рахунок платника податків в установі
банку; на погашення грошового
зобов'язання (податкового боргу) з
інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе
відповідальність згідно із законом за
несвоєчасність передачі органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
висновку про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач завчасно, в порядку,
визначеному чинним на момент існування
спірних правовідносин законодавством,
звернувся до відповідача із заявою в
довільній формі про зарахування
надміру сплаченого грошових
зобов'язань в рахунок здійснення
авансового платежу з податку на
прибуток. Втім, відповідачем вказана
заява безпідставно проігнорована з
причин, які не можуть бути визнані
судом поважними.

Отже, безпідставним вбачається
твердження податкового органу в акті
перевірки про те, позивач несвоєчасно
сплатив грошове зобов'язання з податку
на прибуток, а саме - авансовий внесок у
розмірі 173318,00 по строку сплати 28.02.2014. із
затримкою на 11 календарних днів.

За таких обставин суд визнає, що акт
перевірки відповідно до вимог ч.1 ст.70
КАС України не є належним доказом, який
містив би інформацію щодо предмету
доказування. Оскільки спірне податкове
повідомлення-рішення ґрунтується
виключно на підставі вказаного акту
перевірки та твердженні податкового
органу про порушення строку сплати
самостійно визначеного позивачем
податкового зобов'язання, висновки
щодо якого не підтверджено матеріалами
справи, то це спірне податкове
повідомлення-рішення з урахуванням
встановлених судом обставин справи є
протиправним і підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права, а рішення Європейського суду з
прав людини є джерелом права.

Згідно з усталеною практикою
Європейського суду з прав людини дії
суб'єкта владних повноважень щодо
втручання чи обмеження прав людини
повинні бути обґрунтованими,
законними, необхідними, а втручання -
пропорційним. Дискреційність
повноважень органу влади повинна бути
зведена до мінімуму, а логіка рішень
органу влади повинна бути чіткою і
зрозумілою, як і можливі наслідки таких
дій. Особа не повинна відповідати за
помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Рисовський проти
України" (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав
незаконне та непропорційне
втручання у права заявника,
гарантовані статтею 1 Першого
протоколу Конвенції. Суд у цьому
рішенні підкреслив особливу
важливість принципу "належного
урядування". Він передбачає, що у разі,
коли йдеться про питання загального
інтересу, зокрема, якщо справа впливає
на такі основоположні права людини,
як майнові права, державні органи
повинні діяти вчасно та в належний і
якомога послідовніший спосіб.
Зокрема, на державні органи покладено
обов'язок запровадити внутрішні
процедури, які посилять прозорість і
ясність їхніх дій, мінімізують ризик
помилок і сприятимуть юридичній
визначеності у цивільних
правовідносинах, які зачіпають майнові
інтереси. Принцип "належного
урядування", як правило, не повинен
перешкоджати державним органам
виправляти випадкові помилки, навіть
ті, причиною яких є їхня власна
недбалість. Будь-яка інша позиція була
б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню
неналежного розподілу обмежених
державних ресурсів, що саме по собі
суперечило б загальним інтересам. З
іншого боку, потреба виправити минулу
"помилку" не повинна непропорційним
чином втручатися в нове право, набуте
особою, яка покладалася на
легітимність добросовісних дій
державного органу. Іншими словами,
державні органи, які не впроваджують
або не дотримуються своїх власних
процедур, не повинні мати можливість
отримувати вигоду від своїх
протиправних дій або уникати
виконання своїх обов'язків. Ризик
будь-якої помилки державного органу
повинен покладатися на саму державу, а
помилки не можуть виправлятися за
рахунок осіб, яких вони стосуються.
Принцип "належного урядування"
покладає на державні органи обов'язок
діяти невідкладно, виправляючи свою
помилку.

Судом у цій справі встановлено, що
позивач мав переплату з податку на
прибуток, звертався до податкового
органу щодо зарахування переплати по
податку на прибуток в рахунок
погашення податкового боргу, таке
зарахування відповідачем не здійснено.
Суд вважає, що податковий орган у разі
наявності факту виникнення
заборгованості у позивача лютому 2014 р.
повинен був своєчасно повідомити про
це платника податку (позивача) та вжити
заходів щодо погашення заборгованості,
у т.ч. за рахунок переплати з цього
податку. Проте ці заходи податковим
органом було вжито несвоєчасно,
унаслідок чого відносно позивача
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію за порушення граничного строку
сплати авансових внесків з податку на
прибуток в розмірі 10% в сумі 17331,80 грн.

З урахуванням практики Європейського
суду з прав людини суд визнає, що у
ситуації, яка склалася, податковий
орган в лютому 2014 р. порушував
вищевказані вимоги щодо "належного
урядування".

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.05.2014, прийняте Мелітопольською
МДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій
області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
"Молокозавод-ОЛКОМ" судові витрати у
сумі 419,72 (чотириста дев'ятнадцять
гривень 72 коп.) грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В.
Сіпака