Справа № 819/2292/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р. м.
Київ К/800/41730/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів
Зайцева М.П.,

Юрченко В.П.,

секретар
Бовкун В.В.,

за участю представника Чортківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області -
Чайнюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємства «Чортківсир» (далі -
Підприємство) на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 1 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Підприємства
до Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Мін доходів у
Тернопільській області (далі - ДПІ),

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Підприємство
звернулося до суду з адміністративним
позовом про скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ № та
№ від 13.09.2013 року.

На обґрунтування позову зазначило, що
ДПІ прийшла до помилкових висновків
щодо порушення Підприємством вимог
податкового законодавства, неналежно
дослідила документи, надані
Підприємством до перевірки, оскільки
ними підтверджена правомірність
віднесення сум до складу витрат,
документи оформленні належним чином та
наявні у Підприємства.

31 жовтня 2013 року постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду, позов
задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ №
та № від 13.09.2013 року
скасовано.

1 липня 2014 року постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
постанова Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року скасована, у задоволенні позову
відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд апеляційної
інстанції зазначив, що Підприємством
та судом першої інстанції не були у
повному обсязі досліджені первинні
документи, які підтверджують
правомірність віднесення сум до
витрат.

Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Підприємство звернулось із касаційною
скаргою про скасування постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Тернопільського
окружного адміністративного суду,
посилаючись на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, з 25.06.2013 року до
6.08.2013 року ДПІ здійснила планову виїзну
перевірку Підприємства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1.10.2011 року до
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 1.10.2010 року до
31.12.2012 року, за наслідками якої 13.08.2013
року був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що
Підприємство порушило пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України щодо
заниження податку на прибуток, у
розмірі 339 427,00 грн., та п. 198.6 ст. 198, п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України щодо
завищення податкового кредиту, у
розмірі 503 401,00 грн.

13 вересня 2013 року ДПІ прийняла
податкові повідомлення-рішення №
щодо збільшення Підприємству
грошового зобов'язання з ПДВ, у розмірі
755 103,00 грн., у тому числі за основним
платежем - 503 401,00грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями -251 702,00 грн. та
№ про збільшення Підприємству
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, у розмірі 78 068,00 грн., у тому
числі за основним платежем - 78 068 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначив, що факт
ненадання до перевірки первинних
документів не підтвердився, оскільки
банківські виписки надавалися
Підприємством, однак ДПІ не надала їм
належної оцінки.

Крім того, у Підприємства не було
підстав для подання скарг на
постачальника товарів, оскільки додані
до матеріалів адміністративної справи
копії податкових накладних, містять
усі необхідні реквізити, передбачені п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України,
та зареєстровані в єдиному реєстрі
податкових накладних.

Суд апеляційної інстанції встановив,
що при здійсненні перевірки
Підприємством не було надано ДПІ
первинних документів, які
підтверджують укладення відповідних
кредитних договорів та перерахування
коштів банку - кредитору.

При співставленні інформаційної бази
даних єдиного реєстру податкових
накладних та підписів на паперових
носіях ДПІ встановлено, що електронний
цифровий підпис податкових накладних
(квитанцій) не відповідає підписам
уповноважених осіб, що зазначені у
податкових накладних (паперових
носіях), що позбавляє Підприємство
права на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
на підставі таких податкових
накладних.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат - витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку; витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, за своїм змістом наведені
норми Податкового кодексу України
передбачають як підставу для не
включення до валових витрат лише
випадок повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства нереальних сум,
непідтверджених будь-якими
документами.

До матеріалів адміністративної справи
Підприємством долучено кредитні
договори №263-11 від 21.07.2011 року та №375-11
від 20.10.2011 року, укладені з ПАТ «Банк
національні інвестиції», предметом
яких є надання Товариству кредитної
лінії; угоду №1 від 20.10.2011 року щодо
зміни і доповнення кредитного
договору №263-11 від 21.07.2011 року, а також
виписки банку та платіжні доручення,
які підтверджують понесені
Товариством витрати.

Податкові накладні були заповнені у
відповідності до вимог, передбачених п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України та зареєстровані в єдиному
реєстрі податкових накладних.

Суд першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що Підприємством були
правомірно віднесені суми до складу
валових витрат, відповідно до
первинних бухгалтерських документів,
які складені на виконання умов
зазначених вище договірних відносин.

Податкові накладні, на підставі яких
Підприємством включено суми з податку
на додану вартість до податкового
кредиту, відповідають вимогам п. 201.1 ст.
201 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
постанова Львівського апеляційного
адміністративного суду підлягає
скасуванню як така, що ухвалена з
порушеннями норм матеріального права,
постанова Тернопільського окружного
адміністративного суду повинна бути
залишена без змін, оскільки відповідає
вимогам чинного законодавства.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Чортківсир»
задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 1 липня 2014
року скасувати, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від
21 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Зайцев М.П.

Юрченко В.П.