Справа № 2-а-1161/11
Суддя: Бондаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1161/11
Провадження № 2-а/191/63/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м.
Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.

при секретарі - Лободі Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
Дніпропетровської області
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Новогнідської
сільської ради Синельниківського
району Дніпропетровської області,
треті особи: Управління
Держземагентства у Синельниківському
районі Дніпропетровської області,
ОСОБА_3 про визнання недійсними
державних актів на право власності на
землю,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2010 року позивач звернулася до
суду з позовною заявою про визнання
недійсними державних актів серії ЯА №
172965 і серії ЯА №172966 від 23 листопада 2006
року на право власності на земельні
ділянки площею 0,4678 га і 0, 250 га,
відповідно, розташованих за адресою
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що її батькові ОСОБА_5
належала на праві власності земельна
ділянка, розташована по АДРЕСА_1, площею
0,8165 га, із них 0,250 га, для будівництва і
обслуговування житлового будинку і 0,5665
га, для ведення особистого підсобного
господарства. Право власності на землю
ОСОБА_5 підтверджувалося державним
актом на право приватної власності на
землю серії ДП СВ №012752, виданим 20
червня 1999 року на підставі рішення
Новогнідської сільської ради №114 від
28.10.1998 року і зареєстрованим в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №12752.

В наступному, в 2007 році позивачці стало
відомо про оформлення нових державних
актів на ім'я її батька ОСОБА_5 і про
безпідставне зменшення площі
земельної ділянки.

З грудня 2006 року її батько, ОСОБА_5,
почав тяжко хворіти. В жовтні 2007 року
батько помер і позивачка залишилася
єдиною спадкоємицею після смерті
батька.

В лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася з
приводу безпідставного зменшення
площі земельної ділянки до
Синельниківської міжрайонної
прокуратури. Перевіркою
Синельниківської міжрайонної
прокуратури встановлено, що в
листопаді 2006 року Синельниківським
відділом земельних ресурсів було
виготовлено 2 державні акти на право
власності на землю нового зразку, а
саме: серія ЯА №172966 на земельну ділянку
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
державний акт серія ЯА №172965 на
земельну ділянку площею 0,4678 га для
ведення особистого селянського
господарства. Встановлено, що по
технічній документації відсутні
висновки державного органу земельних
ресурсів Держкомзему України, висновок
органу у справах будівництва і
архітектури про наявні обмеження на
використання земельної ділянки, заява
власника, технічне завдання; фактично
технічна документація підписана
інженером землевпорядником та головою
сільської ради; технічна документація
не підписана землевласником, суміжними
землекористувачами та відділом
земельних ресурсів, що свідчить про
відсутність відновлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).Згідно
інформації Синельниківського відділу
центру державного земельного кадастру
державний акт серія ЯА №172965 від 23.11.2006
року та державний акт серія ЯА №172966 від
23.11.2006 року у державному земельному
кадастрі не зареєстровані. Перевіркою
прокуратури також офіційно
встановлено, що площа земельної
ділянки, яка була надана гр. ОСОБА_5
рішенням виконавчого комітету
Новогнідської сільської ради
Синельниківського району №114 від 28
жовтня 1998 року була безпідставно
зменшена, замість 0,8165 га на відповідно
до державного акту на право власності
на земельну ділянку серія ДП СВ №012752
від 20 червня 1999 року площа земельної
ділянки відповідно до державних актів
серія ЯА №172965 та серія ЯА №172966
становить 0,7178 га, таким чином площа
земельної ділянки була безпідставно
зменшена на 0,0987 га.

Просила суд визнати недійсними
державні акти на право власності на
землю серії ЯА №172965 від 23.11.2006 року та
серії ЯА №172966 від 23.11.2006 року, оскільки
вважає, що її права, як спадкоємиці
порушені необґрунтованою зміною площі
земельної ділянки..

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала повністю та просить
їх задовольнити.

Суду пояснила, що державні акти серії
ЯА №172965 від 23.11.2006 року та серії ЯА №172966
від 23.11.2006 року були виготовлені в
порушення встановленої законом
процедури, оскільки межі не
відновлювались і не погоджувались.

26.06.2008 року вона отримала свідоцтво про
право на спадщину за заповітом в якому
зазначено, що вона успадкувала після
смерті батька ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,8165 га, що знаходиться по
АДРЕСА_1 наданої для будівництва і
обслуговування житлового будинку 0,250
га, для ведення особистого підсобного
господарства 0,5665 га, належної
померлому на підставі державного акту
на право приватної власності на землю
серії ДП СВ№ 012752, виданого
Новогнідською сільською радою 20 червня
1999 року і зареєстрованим в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №12752 на
підставі рішення Новогнідської
сільської ради №114 від 28.10.1998 року.

В свідоцтві про право на спадщину за
законом зазначено, що земельна ділянка
належить позивачці в цілому, тобто 0,8165
га. Таким чином, наявність державних
актів серії ЯА №172965 від 23.11.2006 року та
серії ЯА №172966 від 23.11.2006 року
перешкоджає їй зареєструвати право
власності на землю в цілому.

Відповідач - Новогнідська сільська
рада в судовому засіданні проти позову
заперечувала посилаючись на те, що вони
не є належним відповідачем у справі.
Відповідно до норм Земельного кодексу
України, яка діяла на момент оформлення
державних актів про право власності на
землю до компетенції органу місцевого
самоврядування, яким є сільська рада,
було віднесено питання щодо надання
дозволу на виготовлення технічної
документації с землеустрою. У зв'язку з
тим, що питання оформлення та видачі
державних актів про право власності на
землю віднесені до компетенції іншого
державного органу, а саме Державного
земельного кадастру, просила суд
відмовити в задоволенні позову до
Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти
задоволення позову заперечував. В
своїх запереченнях наданих суду та в
судовому засіданні представник
третьої особи зазначив, що цей спір не є
публічно - правовим і його необхідно
розглядати в порядку цивільного
судочинства; позивачка не подала
клопотання про поновлення строку на
звернення до суду з позовом, як це
передбачено ст.100 КАС України. Просив
залишити позовну заяву ОСОБА_1 без
розгляду.

На підставі ухвали суду до участі у
справі було долучено Управління
Держземагентства у Синельниківському
районі Дніпропетровської області.
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, направив суду
заяву в якій просив провести судовий
розгляд за відсутності представника та
прийняти рішення відповідно до вимог
закону. Додатково в письмових
поясненнях зазначив, що згідно вимог
діючої на час виготовлення Інструкції
про порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право власності на земельну
ділянку - заповнення державних актів на
право власності на земельну ділянку
покладалося на Державне підприємство «
Центр державного земельного кадастру
та його структурні підрозділи.

До функцій територіальних органів
Державного комітету України по
земельних ресурсах належало надання
відповідного висновку та підписання
державного акту. Процедура перевірки,
відкриття поземельної книги, державної
реєстрації державних актів на земельні
ділянки здійснювалась Центром
Державного земельного кадастру. За
даними Державного фонду документації
із землеустрою Управління та
інформаційної бази національної
кадастрової системи документація із
землеустрою та державні акти серії ЯА
№172965 від 23.11.2006 року та серії ЯА №172966
від 23.11.2006 року інформація про державну
реєстрацію цих актів відсутня, також,
відсутня документація із землеустрою
та державний акт серії ДП СВ №012752 від 20
червня 1999 року. Тобто, зазначені
державні акти не мали і не мають
юридичного значення і не могли
впливати на певні види правовідносин.

Суд вислухав пояснення сторін та
представника третьої особи, дослідив
матеріали справи і встановив наступне:

На підставі заповіту спадкоємцем
усього майна ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 Зазначена
обставина підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом від
26.06.2008 року ( а.с.6 т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Новогнідської сільської ради
Синельниківського району № 114 від 28
жовтня 1998 року ОСОБА_5 була передана у
власність земельна ділянка по АДРЕСА_1,
загальною площею 0,8165 га, в тому числі
0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку, 0,5665
для ведення особистого підсобного
господарства . На підставі вказаного
рішення ОСОБА_5 20 червня 1999 року видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,8165 га, Серія
ДП СВ №012752, в тому числі 0,250 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку 0,5665 для ведення
особистого підсобного господарства. (
а.с.7 т1).

23 листопада 2006 року Синельниківським
відділом земельних ресурсів було
підписано два державні акти на право
власності на землю на ім'я ОСОБА_6, а
саме: серії ЯА №172966 на земельну ділянку
площею 0,25 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
державний акт серії ЯА №172965 на
земельну ділянку площею 0,4678 га, для
ведення особистого селянського
господарства, тобто із зменшенням
площі земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства з
0,5665 га до 0,4678 га.( а.с.9,10 т.1).

Таким чином, судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 прийняла у спадщину
земельну ділянку по АДРЕСА_1, загальною
площею 0,8165 га, в тому числі 0,25 га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, 0,5665 для ведення
особистого підсобного господарства
після смерті батька ОСОБА_5, який помер
20.10.2007 року.

Щодо норм матеріального права, які
підлягають застосуванню при вирішенні
даної адміністративної справи, то суд
вважає необхідним керуватися нормами
Земельного кодексу України, нормами
Закону, Закону України « Про державний
земельний кадастр» (Закон №3613-VI від
07.07.2011 р.), яким врегульовані спірні
правовідносини на момент розгляду
справи судом.

З 01 січня 2002 р. набрав чинності
Земельний Кодекс України .

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу
України (з 01 січня 2002 року) право
користування земельною ділянкою
виникало після одержання її власником
або землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи права
користування або укладення договору
оренди, їх державної реєстрації та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009
року - право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав; громадяни та
юридичні особи зберігають право на
земельні ділянки ( п. 7 розд. Х
«Перехідні положення» ЗК), одержані
ними до 01 січня 2002 року у власність, у
тимчасове користування або на умовах
оренди у розмірах, що були раніше
передбачені чинним законодавством.

Таким чином, хоча судом встановлено, що
позивачка отримала свідоцтво про право
на спадщину за законом після померлого
батька ОСОБА_5, але станом на момент
розгляду справи в грудні 2014 року - право
власності за ОСОБА_1 на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, загальною площею
0,8165 га за позивачкою не зареєстровано.

Докази на підтвердження того, що
відбулася державна реєстрація права
власності на зазначену земельну
ділянку за позивачкою - суду не надані.
Ця обставина і не спростовувалася
самою позивачкою, яка неодноразово
заявляла суду про те, що вона не
зареєструвала право власності на
спадкове майно на своє ім'я, оскільки
вважає, що цьому перешкоджають спірні
державні акти серії ЯА №172966 на
земельну ділянку площею 0,25 га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та державний акт
серії ЯА №172965 на земельну ділянку
площею 0,4678 га від 23.11.2006 року.

Разом з тим, позивачка не надала суду
доказів того, що вона зверталася до
державних органів с заявою про
реєстрацію права власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 і їй було в цьому
відмовлено.

Статтею 126 Земельного кодексу України,
чинною на час видачі державних актів,
передбачено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного
Кодексу України - у разі видання
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їм земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Суд приймає до уваги те, що порядок
видачі державних актів про право
власності на земельну ділянку, на
момент видачі державних актів серії ЯА
№172966 на земельну ділянку площею 0,25 га,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та державний акт
серії ЯА №172965 на земельну ділянку
площею 0,4678 га від 23.11.2006 р. регулювався
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженою
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 04 травня 1999 року
№43 (Інструкція втратила чинність 23.08.2013
року) на підставі Наказу Міністерства
аграрної політики та продовольства N 404
від 03.07.2013) .

Пунктом 2.1 .Інструкції передбачено, що
роботи зі складання державного акта на
право власності на земельну ділянку
або на право постійного користування
земельною ділянкою виконуються в такій
послідовності: підготовчі роботи,
встановлення (відновлення) в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки та
меж обмежень на використання земельної
ділянки; складання кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акта.

Відповідно до пункту 2.9. зазначеної
Інструкції - заповнення державних
актів на право власності на земельну
ділянку та на право постійного
користування земельною ділянкою
покладається на Державне підприємство
"Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельних ресурсах" та його структурні
підрозділи. Усі записи мають бути
зроблені державною мовою, чітко і
розбірливо, виправлення не
допускаються. Заповнення вказаних
документів здійснюється з
використанням комп'ютерної техніки.

Пункт 2.14. Інструкції передбачає, що
державний акт на право власності на
земельну ділянку складається у двох
примірниках, підписується посадовими
особами в такій послідовності:
начальник державного органу
земельних ресурсів, голова (керівник)
органу місцевого самоврядування або
органу виконавчої влади та особа, що
здійснила реєстрацію акта. Державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою складається у двох
примірниках, підписується посадовими
особами в такій послідовності:
начальник державного органу земельних
ресурсів та голова місцевої державної
адміністрації або органу місцевого
самоврядування.

Таким чином, хоча відповідно до
Інструкції керівник органу місцевого
самоврядування і був посадовою особою,
яка підписувала державний акт, але
обов'язок, щодо заповнення державного
акту був покладений на структурні
підрозділи Центру Державного
земельного кадастру при Державному
комітеті України по земельних ресурсах
.

Відповідно до пунктів 1.12, 1.13 цієї
Інструкції складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам
всіх видів проводиться після
перенесення в натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка та затвердженим в
установленому законом порядку
відведення цієї ділянки.

Складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правовстановлюючих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

Відповідно до пунктів 1.15.; 1.16.
Інструкції - розробку технічної
документації зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку або на право постійного
користування земельною ділянкою
здійснюють суб'єкти господарювання,
які отримали ліцензії на провадження
господарської діяльності щодо
проведення землевпорядних робіт, або
територіальні органи земельних
ресурсів.

Технічна документація зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою включає: - виписку з рішення
відповідної ради або державної
адміністрації про надання у постійне
користування, передачу у власність або
продаж земельної ділянки, договір
відчуження земельної ділянки (договір
купівлі-продажу, дарування, міни, інші
цивільно-правові угоди), рішення суду; -
технічне завдання на розробку
технічної документації зі складання
державного акта.

Зазначені в Інструкції документи, а
саме технічна документація зі
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку ( виписка
з рішення відповідної ради; технічне
завдання на розробку технічної
документації зі складання державного
акту) суду не надані, згідно з листом
управління Держземагентства в
Синельниківському районі - за даними
Державного фонду документації із
землеустрою та інформаційної бази
національної кадастрової системи
документація із землеустрою та
державні акти серії ЯА №172965 від 23.11.2006
року та серії ЯА №172966 від 23.11.2006 року
інформація про державну реєстрацію цих
актів відсутня.

Зазначена обставина свідчить про те,
що державні акти серії ЯА №172965 від
23.11.2006 року та серії ЯА №172966 від 23.11.2006
року були виготовлені і видані з
порушенням порядку, встановленого
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженою
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 04 травня 1999 року
№43 ( Інструкція втратила чинність
23.08.2013 року) на підставі Наказу
Міністерства аграрної політики та
продовольства N 404 від 03.07.2013).

Згідно з ч.1 ст. 79-1 ЗК України, яка
введена в дію з 01.01.2013 року на підставі
Закону №3613-VI - формування земельної
ділянки полягає у визначенні земельної
ділянки як об'єкта цивільних прав.
Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.2. ст. 79-1 ЗК України -
формування земельних ділянок
здійснюється: у порядку відведення
земельних ділянок із земель державної
та комунальної власності; шляхом
поділу чи об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок; шляхом
визначення меж земельних ділянок
державної чи комунальної власності за
проектами землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів.

Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера Формування
земельних ділянок (крім випадків,
визначених у частинах шостій - сьомій
цієї статті) здійснюється за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок. Формування земельних ділянок
шляхом поділу та об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок, які
перебувають у власності або
користуванні, без зміни їх цільового
призначення здійснюються за технічною
документацією із землеустрою щодо
поділу та об'єднання земельних ділянок.
(ч.3,4,5,6 ст. 79-1 ЗК України).

Частиною 7 ст. 79-1 ЗК України
встановлено, що винесення в натуру (на
місцевість) меж сформованої земельної
ділянки до її державної реєстрації
здійснюється за документацією із
землеустрою, яка стала підставою для її
формування. У разі встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок за
їх фактичним використанням у зв'язку з
неможливістю виявлення дійсних меж,
формування нових земельних ділянок не
здійснюється, а зміни до відомостей про
межі земельних ділянок вносяться до
Державного земельного кадастру (
частина 8 ст. 79-1 ЗК України).

Відповідно до ч.12 статті 79-1 ЗК України -
межі суміжних земельних ділянок
приватної власності можуть бути
змінені їх власниками без формування
нових земельних ділянок за проектами
землеустрою із впорядкування існуючих
землеволодінь.

Крім того суд враховує те, що згідно з
п.2 Перехідних та прикінцевих положень
Закону України « Про державний
земельний кадастр» (Закон №3613-VI від
07.07.2011 р.) - земельні ділянки, право
власності (користування) на які виникло
до 2004 року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх державна
реєстрація здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Із наведених норм Земельного кодексу
України та Закону України « Про
державний земельний кадастр» можливо
зробити висновки, що земельна ділянка
АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності ОСОБА_5- вважається
сформованою.

Також, суд приходить до висновку про те,
що з урахуванням викладених норм
закону - позивачка ОСОБА_1 не позбавлена
можливості реалізувати своє право на
земельну ділянку у встановленому
законом порядку, а саме шляхом
державної реєстрації права власності
на земельну ділянку, яка буде здійснена
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) за заявою
власника, тобто позивачки.

Однак, для внесення відомостей
стосовно зазначеної земельної ділянки
до державного земельного кадастру та
їх державної реєстрації - необхідно
виготовити технічну документацію с
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки
відповідно до Інструкції про
встановлення ( відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів 18.05.2010 N 3, зар. в
Міністерстві юстиції України 16 червня
2010 р. за N 391/17686, розділом IV. «Відновлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості)»

Приймаючи рішення щодо позовних вимог
ОСОБА_1 до Новогнідської сільської ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області суд
керується статтями 8,10,11 КАС України.

Згідно зі ст.8 КАС України одним із
принципів адміністративного
судочинства є принцип верховенства
права - суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави; суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини; звернення до
адміністративного суду для захисту
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується ; забороняється
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Також, суд керується ст. 11 КАС України,
якою визначений принцип змагальності
та диспозитивності сторін в
адміністративному спорі: розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог; суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять;
кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом ; суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи ; суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

В ході розгляду справи за позовом
ОСОБА_1 суд вживав заходи, спрямовані на
повний та всебічний розгляд справи -
позивачці неодноразово роз'яснювались
її процесуальні права; право на
уточнення або зміну позовних вимог; суд
за власної ініціативи витребував
докази, необхідні для розгляду справи
по суті.

Суд приймає до уваги те, що позивачкою
були заявлені позовні вимоги тільки
про визнання недійсними державних
актів на право власності на землю і
єдиним відповідачем була зазначена
Новогнідська сільська рада
Синельниківського району
Дніпропетровської області.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
визначено поняття суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінь функції на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, Новогнідська сільська
рада належить до суб'єктів владних
повноважень в розумінні п.7 ч.І ст.3 КАС
України.

Однак, відповідно до п. 1 частини 1
статті 17 КАС України компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Державний акт про право власності на
землю - не є рішенням органу місцевого
самоврядування на підставі якого
виникають певні права та обов'язки, а є
правовстановлюючим документом, який
підтверджував права фізичної або
юридичної особи на володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою. Державні акти на
право власності на земельні ділянки не
є рішеннями суб'єкта владних
повноважень, що породжували б певні
правові наслідки, були спрямовані на
регулювання тих чи інших відносин і
мали обов'язковий характер для
суб'єктів цих відносин, та, відповідно,
могли бути предметом судового розгляду
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, вказаний
спір не є публічно-правовим спором і не
підпадає під визначення справи
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа).

Суд приймає до уваги положення ст.52 КАС
України, відповідно до якої суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Частиною 2 ст.18 КАС України встановлено,
що адміністративні справи у яких
однією із сторін є орган державної
влади - підсудні окружним
адміністративним судам.

Судом встановлено, що відповідно
до Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженою
наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 04 травня 1999 року
№43 ( Інструкція втратила чинність
23.08.2013 року) на підставі Наказу
Міністерства аграрної політики та
продовольства N 404 від 03.07.2013) -складання,
видача, реєстрація і зберігання,
перевірка, відкриття поземельної
книги, державної реєстрації державних
актів на землю були віднесені до
компетенції територіальних органів
Державного комітету України по
земельних ресурсах і Центр Державного
земельного кадастру.

Таким чином, залучення до участі у
справі у якості належних відповідачів
Держземагентства України в особі
територіального органу та
структурного підрозділу Центру
Державного земельного кадастру - є
неможливим, оскільки це потягне зміну
підсудності у справі.

З урахуванням заявлених позивачкою
позовних вимог про визнання недійсними
державних актів на право власності на
землю та відповідача, визначеного на
розсуд позивачки, а саме Новогнідської
сільської ради Синельниківського
району Дніпропетровської області - суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову.

Крім того, суд приймає до уваги те, що
згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками
цивільних відносин є: держава Україна,
Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, іноземні
держави та інші суб'єкти публічного
права.

Згідно ст. 172 ЦК України територіальні
громади набувають і здійснюють
цивільні права та обов'язки через
органи місцевого самоврядування у
межах їхньої компетенції, встановленої
законом.

Селищна рада у справі за якою подано
адміністративний позов, є суб'єктом
цивільних правовідносин і має згідно
ст. 5 ЗК такий самий правовий статус, що
й інші учасники цих відносин. Тобто при
здійсненні повноважень власника землі
відповідач є рівноправним суб'єктом
земельних відносин, дії якого
спрямовані на реалізацію права
розпоряджатися землею.

Верховний Суд України в своїй
постанові від 14 лютого 2012 року за
скаргою про перегляд судових рішень за
винятковими обставинами з підстави,
установленої пунктом 1 частини першої
статті 237 КАСУ у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
"Корпорація ІгроСервіс" до
Алуштинської міської ради Автономної
Республіки Крим про відмову в
продовженні договору оренди земельної
ділянки ЗАТ "Корпорація ІгроСервіс")
зазначив, що земельні відносини
поділяються на публічні та приватні,
відповідно і спори в таких відносинах
можуть бути як публічно-правовими, так
і приватноправовими (цивільними,
господарськими).

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Враховуючи наведене, даний позов,
предметом якого є перевірка законності
оформлення і видачі
правовстановлюючого документа на
володіння землею - не може бути
розглянутий за правилами,
встановленими КАС України.

Пунктом 1 ч.1 ст.157 КАС України
передбачено, що суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Однак, з урахуванням того, що позов
пред'явлений до неналежного
відповідача, суд позбавлений в межах
цього позову, без зміни підсудності
замінити відповідача на належного,
судом не встановлено порушення прав
позивачки, яка не довела суду те, що
спірні державні акти порушують її
права, як власника земельної ділянки №
АДРЕСА_1, то суд вважає за необхідне
відмовити позивачці в задоволенні
позову про визнання державних актів
недійсними в повному обсязі .

Разом з тим, суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачці, що вона не
позбавлена можливості реалізувати
своє право на земельну ділянку у
встановленому законом порядку, і якщо
буде встановлено, що спірні державні
акти серії ЯА №172965 від 23.11.2006 року та
серії ЯА №172966 від 23.11.2006 року порушують
її права, то вона може захистити своє
право шляхом пред'явлення позову в
порядку цивільного судочинства .

Відповідно до ст. 88 , 94 КАС України
судові витрати по справі покладаються
на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 18, 52, 80,88, 161, 162, 163,181,267
КАС України, ст.ст.79-1,116,124 ,125,126,155,158
Земельного Кодексу України, - суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Новогнідської
сільської ради Синельниківського
району Дніпропетровської області,
треті особи: Управління
Держземагентства у Синельниківському
районі Дніпропетровської області,
ОСОБА_3 про визнання недійсними
державних актів на право власності на
землю серії ЯА № 172965 та серії ЯА № 172966
від 23.11.2006 року - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову
суду може бути подана до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Синельниківський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі, якщо постанову
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання її копії .

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не буде
подано, а у разі її подання після
розгляду справи апеляційним судом у
разі, якщо постанову не буде скасовано.

Суддя: Г. В. Бондаренко