Справа № К/9991/9737/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/9737/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Бутенка В.І.,

Олексієнка М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черняхівський
райагробуд" до Управління Пенсійного
фонду України в Черняхівському районі
Житомирської області про скасування
рішення та визнання протиправною
вимоги,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черняхівський райагробуд" на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 4 листопада
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 січня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Черняхівський
райагробуд" (далі - Товариство)
пред'явило у суді позов до Управління
Пенсійного фонду України в
Черняхівському районі Житомирської
області (далі - Управління ПФУ), в якому
просило визнати протиправною вимогу
відповідача № Ю-148 від 3
червня 2010 року про сплату боргу у
розмірі 7437,56 грн, який складається з
недоїмки по страхових внесках - 3 363, 83
грн, фінансових санкцій - 3603,39 грн та
пені - 470,24 грн, а також рішення
відповідача № 4 від 17 червня 2010 року про
результати розгляду заяви про
узгодження вимоги, яким йому у
скасуванні цієї вимоги відмовлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржені вимога та
рішення є протиправними і підлягають
скасуванню, у зв'язку з відсутністю у
нього заборгованості перед
відповідачем.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 4
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року, позовні вимоги товариства
задоволено частково. Визнано нечинною
вимогу Управління ПФУ № Ю-1498 від 3
червня 2010 року про сплату боргу та його
рішення № 4 від 17 червня 2010
року в частині недоїмки зі сплати
страхових внесків у розмірі 3 363,93 грн.
У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Управління ПФУ заперечення на
касаційну скаргу не подало.

З огляду на те, що особи, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча були належним чином повідомлені
про його дату, час і місце проведення,
не з'явилися, суд, на підставі положень
пункту 2 частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), здійснює
касаційний розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
рішення, що приймалися під час її
розгляду, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

3 червня 2010 року Управління ПФУ
прийняло вимогу № Ю 148, якою
зобов'язало Товариство сплатити борг у
розмірі 7437, 56 грн, який складається з
недоїмки у розмірі 3363,93 грн, фінансових
санкцій у розмірі 3603, 39 грн та пені у
розмірі 470, 24 грн.

17 червня 2010 року, за наслідком розгляду
заяви Товариства, Управління ПФУ
прийняло рішення № 4, яким відмовило
Товариству у задоволенні заяви про
скасування вимоги про сплату боргу № Ю
148 від 3 червня 2010 року, а саму вимогу
залишило без змін.

Суди під час розгляду справи
встановили, що недоїмку складають
страхові внески за грудень 2004 року, які
були сплачені Товариством у січні 2005
року у складі єдиного податку на
рахунок ВДК в Черняхівському районі
Житомирської області, однак, не
перераховані останнім Управлінню ПФУ.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції визнав
преюдиційною для цієї справи постанову
Господарського суду Житомирської
області від 6 грудня 2005 року, залишену
без змін ухвалами Житомирського
апеляційного господарського суду від 16
березня 2006 року та Вищого
адміністративного суду від 26 квітня 2007
року, якою вимога Управління ПФУ № Ю-429
від 7 липня 2005 року про зобов'язання
Товариство сплатити Управлінню ПФУ
страхові внески у розмірі 5 689,36 грн
була скасована з тих підстав, що
Товариство свій обов'язок зі сплати
страхових внесків виконало, а вимога
Управління ПФУ про їх повторну оплату
не ґрунтується на вимогах
законодавства та призведе до порушення
прав Товариства.

З огляду на це, суд визнав спірні вимогу
та рішення Управління ПФУ
безпідставними лише в частині недоїмки
у розмірі 3363,93 грн. В іншій частині (щодо
фінансових санкцій та пені) суд визнав
їх обґрунтованими та відмовив
Товариству у задоволенні позовних
вимог в цій частині.

Апеляційний суд погодився з його
висновками та залишив постанову суду
першої інстанції без змін.

Втім, з такими висновком судів колегія
суддів погодитися не може з огляду на
таке.

Частиною другою статті 72 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з частиною другою статті 106
Закону України від 9 липня 2003 року
№ 1058-ІV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" суми
страхових внесків, своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону вважаються
простроченою заборгованістю зі сплати
страхових внесків і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Отже, оскільки за своєю правовою
природою фінансові санкції та пеня є
додатковими зобов'язаннями, похідними
від основного, то вимога Управління ПФУ
з їх оплати є обґрунтованою лише у разі
невиконання Товариством свого
основного зобов'язання зі сплати
страхових внесків.

Оскільки під час розгляду справи
представник відповідача, заперечуючи
проти позову, правову природу недоїмки
зі сплати страхових внесків позивача
пояснити не зміг, зазначивши, що спірні
рішення прийняті Управлінням ПФУ на
підставі даних картки особового
рахунку платника, а суди встановили
безпідставність вимоги Управління ПФУ
з оплати Товариством недоїмки, то
колегія суддів приходить до висновку
про обґрунтованість позовних вимог
Товариства в повному обсязі.

Відповідно до статті 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Оскільки обставини справи встановлені
з достатньою повнотою, але судові
рішення ухвалені з порушенням норм
матеріального права, вони підлягають
скасуванню, з ухваленням нової
постанови про задоволення позову, у
зв'язку з чим касаційна карга
Товариства задовольняється частково.

Керуючись статтями 222, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Черняхівський райагробуд"
задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від
4 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черняхівський
райагробуд" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в Черняхівському районі
Житомирської області № Ю-148 від 3 червня
2010 року та рішення № 4 від 17
червня 2010 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.І. Бутенко

М.М. Олексієнко