Справа № 816/3691/14
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 р. Справа № 816/3691/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання
- Дудки О.А.,

представника позивача - Коломійця Є.Є.,

представників відповідача - Клименко
О.В., Прокопчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
23.10.2014р. по справі № 816/3691/14

за позовом Приватного
багатопрофільного підприємства
"Технікс"

до Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними дій,
скасування податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

22.09.2014 року Приватне багатопрофільне
підприємство "Технікс" (далі по тексту -
ПБП "Технікс", позивач) звернулось до
суду з адміністративним позовом, в
якому просило визнати протиправними
дії щодо проведення позапланової
виїзної документальної перевірки,
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 08 вересня 2014
року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання позивача за
платежем: "Податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг), 14010100" в загальній сумі 4 520 987
грн. 51 коп.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.10.2014 року
позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 08
вересня 2014 року №.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

До суду апеляційної інстанції
представник позивача подав
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, в яких, посилаючись на
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції,
просив апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишити без
змін.

Представники відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримали
в повному обсязі, просили постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
просив постанову суду першої інстанції
залишити без змін, а апеляційну скаргу
відповідача без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши
представників сторін, переглянувши в
межах апеляційної скарги постанову
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ПБП "Технікс" у
встановленому законодавством порядку
зареєстроване як юридична особа, (), з 17 жовтня 2000 року
перебуває на обліку в якості платника
податків в ДПІ у м. Полтаві та є
платником податку на додану вартість
(т. 1, а.с. 13, 86).

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: надання допоміжних послуг у сфері
добування нафти та природного газу
(09.10), будівництво житлових і нежитлових
будівель (41.20), оптова торгівля металами
та металевими рудами (46.72), діяльність у
сфері архітектури (71.11), діяльність у
сфері інжинірингу, геології та
геодезії, надання послуг технічного
консультування в цих сферах (71.12),
технічні випробування та дослідження
(71.20) (т. 2, а.с. 168).

Фахівцем ДПІ у м. Полтаві в період з
31.07.2014 р. по 06.08.2014 р. проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПБП "Технікс" з питань
взаємовідносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Промбуд
Маркет" () та ТОВ
"Сітіопт" () за лютий,
березень 2014 року, за результатами якої
складено акт від 15 серпня 2014 року
№4760/16-01-22-02-12/31174870, в якому вказано про
порушення платником податків вимог
пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6
статті 198, статті 201 Податкового кодексу
України, наслідком чого визначено
заниження зобов'язання зі сплати
податку на додану вартість на суму 3 616
790 грн. 01 коп. (т. 1, а.с. 13-38).

За результатами перевірки
контролюючим органом 08 вересня 2014 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача за платежем: "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" в
розмірі 4 520 987 грн. 51 коп., в т.ч. 3 616 790 грн.
01 коп. - за основним платежем, 904 197 грн. 50
коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями. (т. 1 а.с. 12).

Не погодившись з діями відповідача
щодо проведення позапланової виїзної
перевірки та податковим повідомленням
- рішенням № від 08.09.2014 р., позивач
звернувся із зазначеним позовом до
суду.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що при
прийнятті спірного податкового
повідомлення-рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовано це
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача.

Відмовляючи в частині позовних вимог.
суд першої інстанції дійшов висновку,
що вимоги позивача в частині визнання
протиправними дій ДПІ у м. Полтаві щодо
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки є
необґрунтованими.

Постанова суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог сторонами по справі не
оскаржується.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення - рішення
слугували відображені в акті
перевірки від 15 серпня 2014 року
№4760/16-01-22-02-12/31174870 висновки
контролюючого органу про те, що
позивачем на підставі податкових
накладних, виписаних ТОВ "Промбуд
Маркет" () та ТОВ
"Сітіопт" (), у лютому,
березні 2014 року, безпідставно
зараховано до складу податкового
кредиту суму ПДВ в розмірі 3 616 790 грн. 01
коп. Мотивуючи наведені доводи
контролюючий орган зазначив, що між
позивачем та його контрагентами не
проведено розрахунків за придбані
товари і послуги. Крім того,
контролюючий орган посилався на
відомості, які містяться в акті від 16
травня 2014 року №1408/26-55-22-09/39022278 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
"Сітіопт" () щодо
підтвердження господарських відносин
з платником податків ТОВ "Лоджистік
Дон" (код за ) за період з
01.02.2014 року по 28.02.2014 року, складеного
ДПІ у Печерському районі м. Києва, та
акті від 28 березня 2014 року
№85/05-61-22-01/38654416 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Промбуд маркет" (код за )
щодо документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами
покупцями-постачальниками за період:
січень-лютий 2014р.", складеного ДПІ у
Будьоннівському районі м. Донецька.

Щодо позовних вимог про скасування
податкового повідомлення-рішення від 08
вересня 2014 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання позивача
за платежем: "Податок на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг), 14010100" в
загальній сумі 4 520 987 грн. 51 коп.,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформленої
податкової накладної, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

За змістом пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

З матеріалів справи убачається, що між
ТОВ "Промбуд Маркет" (орендодавець) та
ПБП "Технікс" (орендар) укладено
договір оренди обладнання №24/10-2013 від
24.10.2013 року. (Т.1 а.с. 39-41).

За умовами цього договору орендодавець
зобов'язується передати орендареві, а
орендар зобов'язується прийняти в
строкове платне користування
виробниче обладнання та зобов'язується
сплачувати орендодавцеві плату.

Найменування і кількість переданого в
оренду обладнання, включаючи його
вартість, вказані в переліку
переданого обладнання, що є невід'ємною
частиною цього договору (додаток №1).
Обладнання передається орендарю
протягом 10 днів, що обчислюються з
моменту підписання цього договору.
Документ, що свідчить про передачу
(прийом) в оренду обладнання, є
відповідний акт прийому-передачі, який
підписується після передачі
обладнання в оренду і є додатком до
цього договору. Наймане (прийняте)
обладнання протягом усього терміну
оренди залишається власністю
орендодавця і не може бути закладено
орендарем або обтяжене іншим чином.

На підтвердження виконання умов цього
договору позивачем надано: акт №1 від
01.11.2013 року приймання - передавання
обладнання, акт №2 від 01.11.2013 року
приймання - передавання обладнання, акт
№3 від 01.11.2013 року приймання -
передавання обладнання. (Т.1 а.с. 47, 48, 49).

Також, між ТОВ "Промбуд Маркет" (в
подальшому - "орендодавець") та ПБП
"Технікс" (в подальшому - "орендар")
укладено договір оренди обладнання
№24/10-2013 від 25.10.2013 року. (т. 1 а.с. 42-46).

Згідно умов цього договору
орендодавець зобов'язується передати
орендареві, а орендар зобов'язується
прийняти в строкове платне
користування виробниче обладнання та
зобов'язується сплачувати
орендодавцеві плату.

Найменування і кількість переданого в
оренду обладнання, включаючи його
вартість, вказані в переліку
переданого обладнання, що є невід'ємною
частиною цього договору (додаток №1).
Обладнання передається орендарю
протягом 10 днів, що обчислюються з
моменту підписання цього договору.
Документ, що свідчить про передачу
(прийом) в оренду обладнання, є
відповідний акт прийому-передачі, який
підписується після передачі
обладнання в оренду і є додатком до
цього договору. Наймане (прийняте)
обладнання протягом усього терміну
оренди залишається власністю
орендодавця і не може бути закладено
орендарем або обтяжене іншим чином.

На виконання умов договору №24/10-2013 від
25.10.2013 року позивачем надано наступні
акти приймання - передавання наданих
послуг, а саме: акт №1 від 01.11.2013 року,
акт №1 від 31.01.2014 року, акт №191 від 31.01.2014
року, акт № 192 від 31.01.2014 року, акт №193
від 31.01.2014 року. (Т.1 а.с. 50-54)

Податковий кредит ПБП "Технікс" по
взаємовідносинам з ТОВ "Промбуд Маркет"
за січень, лютий 2014 року сформований по
наступних податкових накладних: №15820
від 31.01.2014 року, №15817 від 31.01.0214 року,
№15818 від 31.01.2014 року, №15819 від 31.01.2014
року. (Т.1 а.с. 55-58).

З матеріалів справи вбачається, що між
ПБП "Технікс" (первісний боржник) та ТОВ
"Екогазконтракт" (новий боржник) та ТОВ
"Промбуд Маркет" (кредитор) укладено
договір №03/03-14-ПБ від 03.03.2014 року про
переведення боргу.

Згідно додаткової угоди №1 від 23.05.2014
року до договору про переведення боргу
№03/03-14-ПБ, згідно з яким сторони
вирішили припинити дію договору про
переведення боргу №03/03-14-ПБ від 03.03.2014
року за взаємною згодою з 23.05.2014 року.
Сторони домовились припинити
відносини, пов'язані із зміною
зобов'язальної сторони (первісного
боржника) у наступних зобов'язаннях,
які виникли з договору №24/10-2013 від
24.10.2013 року та із договору №25/10-2013 від
25.10.2013 року.

Судовим розглядом встановлено, що
розрахунок між ПБП "Технікс" та ТОВ
"Промбуд Маркет" за отримане в оренду
обладнання не проводився.

Між ТОВ "СІТІОПТ" (орендодавець) та ПБП
"Технікс" (орендар) укладено договір
оренди обладнання від 30 січня 2014 року
№30/01-2014. (Т.1 а.с. 59-63)

Згідно умов цього договору
орендодавець зобов'язується передати
орендареві, а орендар зобов'язується
прийняти в строкове платне
користування виробниче обладнання та
зобов'язується сплачувати
орендодавцеві орендну плату.

На виконання умов цього договору
позивачем надано: акт приймання -
передавання обладнання №1 від 01.02.2014
року. (т.1 а.с.64).

Приймання - передавання наданих послуг
підтверджується долученим до
матеріалів справи актом №1 від 28.02.2014
року. (т.1 а.с.65).

Також, між ТОВ "СІТІОПТ" ( Продавець) та
ПБП "Технікс" (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу №26/02-2014 від
26.02.2014 року. (Т.1 а.с. 66-68).

Згідно умов цього договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець в порядку та на
умовах, визначених договором,
зобов'язується прийняти та оплатити
товар згідно додатку №1 до договору.

Ціна товару, строки та умови платежів:
вартість товару складає 541283,33 грн., крім
того ПДВ - 108256,67 грн. Оплата покупцем
вартості товару здійснюється в
безготівковій формі на банківський
рахунок продавця, або в іншій спосіб, що
не суперечить діючому законодавству
України.

На виконання цього правочину ТОВ
"Сітіопт" виписано видаткову накладну
№13600 від 28.02.2014 року на загальну суму
649540,00 грн., в тому числі ПДВ - 108256,67 грн.
(Т.1 а.с. 78).

За результатами здійснених
господарських операцій ТОВ "Промбуд
Маркет" та ТОВ "Сітіопт" позивачу
видані податкові накладні: від 31 січня
2014 року №15817 (т. І, а.с. 55), від 31 січня 2014
року №15818 (т. І, а.с. 56), від 31 січня 2014
року №15819 (т. І, а.с. 57), від 31 січня 2014
року №15820 (т. І, а.с. 58), від 28 лютого 2014
року №12590 (т. І, а.с. 79), від 28 лютого 2014
року №13591 (т. І, а.с. 80), від 28 лютого 2014
року №13600 (т. І, а.с. 81), від 28 лютого 2014
року №13608 (т. І, а.с. 82).

Вказані податкові накладні позивачем,
за датою отримання, включено до
реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних та на їх підставі
віднесено до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість загалом в розмірі 3 616 790 грн. 01
коп., що відображено у рядку 17
податкових декларацій з ПДВ за
відповідні звітні (податкові) періоди
та додатку №5 до податкових декларацій
з ПДВ "Розшифровка податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів" (т. І, а.с. 98-103; т.
ІІ, а.с. 17-71).

На виконання зобов'язань за вказаними
вище договорами оренди обладнання
сторони склали та передали одна одній
акти приймання-передавання обладнання
(т. І, а.с. 47-54, 64-65, 69-73).

Товар придбано та орендовано
обладнання у ТОВ "Промбуд Маркет" та ТОВ
"Сітіопт" з метою його подальшого
використання у господарській
діяльності, а саме - з метою виконання
ПБП "Технікс" зобов'язань за договорами
підряду робіт з капітального ремонту
свердловин, укладених між позивачем та
ТОВ "Карпатигаз".

Так, до матеріалів справи залучено
копії договорів підряду на виконання
робіт з капітального ремонту
свердловини від 04 листопада 2013 року
№А99КОТ/КРС-20-444 (т. ІІ, а.с. 2а-16), від 12
серпня 2013 року №А37СОЛ/КРС-20-415 (т. ІІ, а.с.
72-86), від 23 грудня 2013 року №А52ПОЛ/КРС-20-452
(т. ІІ, а.с. 87-102), від 07 червня 2013 року
№А71ВАЛ/КРС-20-397 (т. ІІ, а.с. 103-117), за
умовами яких ПБП "Технікс"
зобов'язувалось виконати роботи з
капітального ремонту свердловин, що
розташовані в адміністративних межах
Полтавської області. Окремо до кожного
договору підряду сторонами погоджено
перелік необхідного виробничого
обладнання та визначено вартість його
експлуатації.

Позивачем у встановленому порядку
отримано дозвіл Територіального
управління Держгірпромнагляду у
Полтавській області на виконання робіт
підвищеної небезпеки та експлуатацію
устаткування підвищеної небезпеки (т. 2
а.с. 166-167).

Колегія суддів вважає за необхідне
зауважити на той факт, що відповідачем
ні під час розгляду справи в суді
першої інстанції, ні до суду
апеляційної інстанції не було надано
доказів на підтвердження фальшивості
зазначених документів, або на
невідповідність відомостей,
зазначених в цих первинних документах,
фактичним обставинам, або на
відсутність у контрагента статусу
платника ПДВ на момент вчинення та
виконання правочину, або на завищення
вартості робіт чи послуг, або на
несумісність зазначених в документах
робіт чи послуг з власною
господарською діяльністю позивача. У
ході перевірки відповідачем не
встановлено проведення позивачем
збиткових операцій, невикористання у
власній господарській діяльності
товарів (послуг), отриманих від
контрагентів, взаємопов'язаності
позивача та вказаного контрагента,
обізнаності щодо обставин
господарювання один одного, вчинення
ними узгоджених дій щодо отримання
будь-якої вигоди (в тому числі і
податкової).

З огляду на викладене, матеріалами
справи підтверджено факт виконання
позивачем та контрагентами позивача
зобов'язань за спірними правочинами.
Копії первинних і розрахункових
документів не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу
України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Отже, фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та його
контрагентами і правомірність
нарахування податкового кредиту,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Крім того, відповідно до вимог ст. 4
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
одним із принципів бухгалтерського
обліку є превалювання суті над формою,
тобто операції обліковуються
відповідно до їх суті, а не лише з
урахуванням юридичної форми.

Реальність вказаних господарських
операцій підтверджується наданими
підприємством позивача первинними
бухгалтерськими документами, перелік
яких зазначено вище.

З приводу твердження суб'єкта владних
повноважень в акті перевірки та в
апеляційній скарзі про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій через висновки
акту від 16 травня 2014 року
№1408/26-55-22-09/39022278 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Сітіопт" () щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ "Лоджистік Дон" (код за
) за період з 01.02.2014 року по
28.02.2014 року", складеного ДПІ у
Печерському районі м. Києва, та акту
від 28 березня 2014 року №85/05-61-22-01/38654416
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Промбуд маркет"
(код за ) щодо
документального підтвердження
господарських відносин із
контрагентами
покупцями-постачальниками за період:
січень-лютий 2014р.", складеного ДПІ у
Будьоннівському районі м. Донецька,
колегія суддів зауважує на таке.

Належними та допустимими в розумінні
ст.124 Конституції України, ст.70 КАС
України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (оскільки
діяння платника податків по
протиправному заволодінню майном
іншої особи або ухиленню від сплати
податків, тобто вчинення нікчемного
правочину, є об'єктивною стороною
злочинів, передбачених ст.191 КК України
та ст.212 КК України), або рішення суду у
справі про стягнення одержаного за
нікчемним правочином (оскільки
наслідком вчинення платником податків
нікчемного правочину відповідно до
ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу
України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (оскільки
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочинів недійсними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
актів про неможливість проведення
зустрічної звірки, в яких викладені
висновки про наявність ознак фіктивної
господарської діяльності, відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, акти про неможливість
проведення зустрічної звірки тощо, не
має преюдиціального значення при
розгляді справи судом та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Крім того, зазначені відповідачем
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
податковий кредит з ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого права та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту. Адже,
Податковий кодекс України не ставить
право платника ПДВ на податковий
кредит в залежність від дій або
бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням,
так само відсутності у контрагентів
основних фондів, кваліфікованого
персоналу тощо. І в разі порушення
контрагентом податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи, оскільки позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
господарювання зі статусом юридичної
особи, окремими платниками податку на
додану вартість, кожен з яких має свої
межі юридичної відповідальності, яка є
індивідуальною, виходячи з вимог ст.
61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і
на тому, що чинне законодавство не
покладає на платника податків
обов'язку перевіряти безпосереднього
контрагента на предмет виконання ним
вимог податкового законодавства та
його безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити суми податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що господарські
операції між позивачем та ТОВ "ПРОМБУД
МАРКЕТ" та ТОВ "СІТІОПТ мали реальний
характер, діяльність позивача була
спрямована на отримання економічної
вигоди від підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарської операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
контролюючого органу.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
збільшення суми грошового зобов'язання
(шляхом прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень) порушує
право позивача мирно володіти своїм
майном, визначення якого міститься у
Першому Протоколі до Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини від 20 березня 1952 року , яка є
частиною національного законодавства
України згідно із статтею 9 Конституції
України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до
Конвенції так визначає підстави, за
яких особа може бути позбавлена свого
майна: "Кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в
рішеннях Європейського суду з прав
людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані
рішення згідно з статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики ЄСПЛ при
вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес"
АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив
поняття власності, вказавши, що
"власність" може включати як існуючу
власність, так і активи, включаючи
вимоги стосовно яких заявник може
стверджувати, що у нього чи у неї є
принаймні "правомірні очікування"
отримати ефективне здійснення свого
майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти
України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення
податковим органом зобов'язання особи
з податку безперечно є втручанням до
майнових прав заявника, гарантованих
статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке
втручання за Конвенцією може бути
визнане тільки якщо здійснене на
умовах, передбачених законом. Так, у пп.
50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає:
"Найпершою та найбільш важливою
вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є
те, що будь-яке втручання державних
органів у мирне володіння майном
повинне бути законним: друге речення
першого параграфу наділяє правом
позбавляти майна лише "на умовах,
передбачених законом" і другий
параграф визначає, що Держава має право
контролювати використання майна
шляхом введення в дію "законів". Більше
того, верховенство права, один з
фундаментальних принципів
демократичного суспільства,
притаманний всім статтям Конвенції. Це
поняття (поняття "закону") вимагає, перш
за все, щоб заходи, що застосовуються,
ґрунтувалися на національному
законодавстві. Воно також посилається
на якість закону, що застосовується,
вимагаючи його доступності для осіб,
яких він стосується, точності та
передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на
позбавлення особи її майна є
незаконними, якщо контролюючі органи
діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини. Так,
в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД
проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого
висновку: "... Суд вважає, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте,
всупереч наведеним положенням,
відповідачем не доведено
правомірність його рішення, що
оскаржується.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає правомірним
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість по взаємовідносинам із
ТОВ "ПРОМБУД МАРКЕТ" та ТОВ "СІТІОПТ" за
січень-березень 2014 року в сумі 3616790,01
грн. Зважаючи на те, що відсутні
підстави для донарахування суми
податкового зобов'язання з ПДВ за
основним платежем, тому відсутні
підстави для застосування відносно
позивача штрафних санкцій.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
м. Полтаві від 08 вересня 2014 року №.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з ч.3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Між тим, суд першої інстанції
помилково стягнув на користь позивача
витрати зі сплати судового збору з
Державного бюджету України за рахунок
бюджетних асигнувань за зобов'язаннями
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції в цій частині має
бути змінена в порядку п. 1 ч. 1 ст. 201
Кодексу адміністративного судочинства
України .

В іншій частині постанова Полтавського
окружного адміністративного суду від
23.10.2014 року відповідає вимогам ст. 159 КАС
України, а тому відсутні підстави для
її скасування та задоволення
апеляційних вимог апелянта -
відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст.
198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області задовольнити
частково.

Абзац 4 постанови Полтавського
окружного адміністративного суду від
23.10.2014р. по справі № 816/3691/14 змінити,
виклавши в наступній редакції:
"Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного
багатопрофільного підприємства
"Технікс" () витрати зі
сплати судового збору в розмірі 487, 20
грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20
коп.)".

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
23.10.2014 року по справі №816/3691/14 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В. Повний
текст постанови виготовлений 26.12.2014 р.