Справа № 643/17465/14-а
Суддя: Задорожна А. М.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/491/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2014 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого судді
- Задорожної А.М.,

за участю секретаря судового засідання
- Тугайбей В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом представника ОСОБА_1
адвоката ОСОБА_2 до інспектора ДПС
взводу №1 РДПС ВДАІ м. Харкова сержанта
міліції Чалого Сергія Павловича про
оскарження постанови про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу,

в с т а н о в и в:

Позивач в особі представника звернувся
до суду з позовом до інспектора ДПС
взводу №1 РДПС ВДАІ м. Харкова сержанта
міліції Чалого С.П. про оскарження
постанови про накладення
адміністративного стягнення у виді
штрафу.

В обґрунтування позову вказано, що
26.10.2014 року постановою серія ПС2 №200607
інспектора ДПС взводу №1 РДПС ВДАІ м.
Харкова сержанта міліції Чалого С.П.
притягнуто до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122
КУпАП, та накладене адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300
грн.

Так, 26.10.2014 він рухався в автомобілі
«TOYOTA VENZA» номерний знак НОМЕР_2 зі
швидкістю в межах 60км/год. по вул.
Полтавський шлях - пров. Пластичний та
був зупинений інспектором ДПС взводу
№1 РДПС в м. Харкові Чалим С.П.. Причиною
зупинки було названо перевищення
швидкості. На цій підставі був
складений протокол про
адміністративне правопорушення АБ2
№035627 від 26.10.2014, та винесено постанову в
справі про адміністративне
правопорушення ПС2 №200607
від 26.10.2014 року, за ч.1 ст. 122
КУпАП.

Вважала вищезазначені протокол про
адміністративне правопорушення та
постанову по справі про
адміністративне правопорушення
протизаконними по наступним
обставинам:

Відсутністю доказів, що показники
приладу яким вимірювалось, нібито,
перевищення скорості ОСОБА_1 мають
пряме відношення до його автомобіля,
оскільки попереду його автомобіля, але
з більшою швидкістю руху, рушили два
легкових автомобіля, які сержант
міліції Чалий Сергій Павлович з
невідомих обставин не зупинив. Ніяких
доказів, що приладом зафіксована
швидкість саме його автомобіля, а не
автомобілів, що проїхали попереду йому
не надав.

Отже, факти, викладені відповідачем в
протоколі та постанові є надуманими, а
дії ОСОБА_1 узгоджуються з Правилами
дорожнього руху та є повністю
законними. Таким чином, підстави для
притягнення до адміністративної
відповідальності у відповідача були
відсутні, у зв'язку з чим Постанова про
накладення адміністративного
стягнення підлягає скасуванню.

Крім того, у п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 23 грудня 2005
року №14 «Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» встановлено, що зміст
постанови має відповідати вимогам,
передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. У ній,
зокрема, потрібно навести докази, на
яких ґрунтується висновок про вчинення
особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Однак, всупереч цьому відповідач у
постановах не зазначив мотиви
відхилення заперечень ОСОБА_1,
наведених у поясненні.

В силу вимог ч.3 ст. 62 Конституції
України усі сумніви щодо доведеності
вини особи тлумачаться на її користь.

Крім цього, згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа,
яка притягається до адміністративної
відповідальності має право: ...при
розгляді справи користуватися
юридичною допомогою адвоката, іншого
фахівця у галузі права, який за законом
має право на надання правової допомоги
особисто чи за дорученням юридичної
особи. Зазначене право на правову
допомогу гарантується статтею 59
Конституції України: «Кожен має право
на правову допомогу… Кожен є вільним у
виборі захисника своїх прав.». Дане
право є непорушним та не може бути
обмежене в жодному випадку в силу ст.64
Конституції України: «Конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. В
умовах воєнного або надзвичайного
стану можуть встановлюватися окремі
обмеження прав і свобод із зазначенням
строку дії цих обмежень. Не можуть бути
обмежені права і свободи, передбачені
статтями …59,… цієї Конституції.»

Слід також зауважити, що право на
правову допомогу гарантоване також
міжнародними документами, зокрема,
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основних свобод,
ратифікованої Верховною Радою України
17.07.1997; статтею 2 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права від
16.12.1966, ратифікованого Указом Президії
Верховної Ради Української РСР від
19.10.1973; принципами 1, 19 «Основних
принципів, що стосуються ролі юристів»,
прийнятих восьмим конгресом ООН з
питань попередження злочинності і
поводження з правопорушниками 27серпня
- 7 вересня 1990 року.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні №23-рп/2009 від 30.09.2009 (справа про
правову допомогу) роз'яснив, що за
змістом статті 64 Конституції України
конституційне право кожного на правову
допомогу у жодному випадку не може бути
обмежено. Відповідно до Основного
Закону України положення "кожен має
право на правову допомогу" (частина
перша статті 59) є нормою прямої дії
(частина третя статті 8), і навіть за
умови, якщо це право не передбачене
відповідними законами України чи
іншими правовими актами, особа не може
бути обмежена у його реалізації (п.4).

Крім того, Пленум Верховного Суду
України Постановою №14 від 23.12.2005р. «Про
практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» звертає увагу на
неприпустимість під час розгляду справ
про адміністративні правопорушення
ігнорування прав осіб, яких притягають
до відповідальності (п.24).

Однак, при розгляді адміністративної
справи інспектор ДПС взводу №1 РДПС в м.
Харкові сержант міліції Чалий С.П.
порушив право ОСОБА_1 на юридичну
допомогу, про що він зазначив в
протоколі.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подала до суду
заяву, в якій вказала, що на задоволенні
позову наполягає та просила справу
розглядати за її відсутності.

Відповідач інспектор ДПС взводу №1
РДПС ВДАІ м. Харкова сержант міліції
Чалий С.П. в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причин неявки суду не повідомив,
письмових заперечень на позов не надав,
тому суд розглядає справу за
відсутності відповідачів, на підставі
наявних у ній доказів, що відповідає
положенням ч. 4 ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
установив такі обставини.

Пунктом другим частини першої статті 18
КАС України передбачено, що місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень у справах про притягнення
до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 19 КАС України,
адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які стосуються інтересів
конкретної особи, вирішуються
адміністративними судами за місцем
проживання (перебування, знаходження)
позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення постанову посадової
особи про накладення
адміністративного стягнення може бути
оскаржено в районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд, у
порядку, визначеному КАС України, з
особливостями, встановленими цим
Кодексом.

Позивач (особа, до якої було
застосовано адміністративне стягнення
посадовою особою ДАЇ, ОВС, в
компетенції яких було вирішення
питання щодо накладення
адмінстягнення) має можливість
звернутися з адміністративним позовом
до цієї особи про визнання
неправомірним притягнення до
адміністративної відповідальності,
який повинен розглядатися за нормами
КАС України.

Судом встановлено, що згідно постанови
серії ПС2 №200607 від 26 жовтня 2014 року
посадовою особою - інспектором ДПС
взводу №1 РДПС ВДАІ м. Харкова
сержантом міліції Чалим С.П. було
накладено на ОСОБА_4 штраф у розмірі 300
грн. за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, а саме: у постанові
зазначається, що 26.10.2014 року ОСОБА_1 о 14
год. 10 хв. керуючи автомобілем TOYOTA VENZA ,
реєстраційний номер НОМЕР_2, по вул.
Полтавський шлях рухався зі швидкістю
86 км/год при обмеженні швидкості у нас.
пункті 60 км/год, перевищивши швидкість
на 26 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР
України.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, орган (посадова особа)
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і
правосвідомістю.

Згідно ст. 280 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
посадова особа при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язана з'ясувати наступні
обставини: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Відповідач по справі інспектор ДПС
взводу №1 РДПС ВДАІ м. Харкова сержант
міліції Чалий С.П. в судове засідання на
виклик суду не з'явився, своїх пояснень
по справі не надав, рівно як і не надав
письмових заперечень проти позову, які
б дали змогу суду в повній мірі
з'ясувати обставини справи, визначити
наявність чи відсутність в діях
позивача складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, тобто всупереч вимогам
ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач не
довів правомірності своїх дій при
накладенні на позивача
адміністративного стягнення.

Тобто доказів, які б дали змогу суду в
повній мірі з'ясувати обставини справи,
визначити наявність чи відсутність в
діях позивача складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
спростувати чи підтвердити пояснення
позивача, відповідачем надано не було,
рівно як і не було надано заперечень на
позов ОСОБА_1

Наведене свідчить про те, що
матеріалами справи жодним чином не
підтверджено вина ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, відповідач, всупереч
вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів
правомірності своїх дій, спрямованих
на притягнення позивача до
адміністративної відповідальності, в
зв'язку з чим позов підлягає
задоволенню, а постанова серії ПС2 №200607
від 26 жовтня 2014 року про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про
адміністративне правопорушення
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 246, 251, 254, 256, 268, 280 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
ст.ст. 2, 9, 70, 71, 72, 99-103, ч. 4 ст. 128, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати дії інспектора ДПС взводу №1
РДПС ВДАІ м. Харкова сержанта міліції
Чалого Сергія Павловича щодо
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності та
накладення адміністративного
стягнення, - протиправними.

Постанову, винесену інспектором ДПС
взводу №1 РДПС ВДАІ м. Харкова
сержантом міліції Чалим Сергієм
Павловичем серії ПС2 №200607 від 26 жовтня
2014 року про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення -
скасувати, як незаконну.

Провадження по справі про притягнення
до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення -
закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий
Задорожна А.М.