Справа № 2а-3816/09/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року м.
Київ К/9991/10678/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЕЛ-Інвест»

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 листопада 2009 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року

у справі № 2а-3816/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕЛ-Інвест»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва

про скасування рішення про
застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕЛ-Інвест» (далі -
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі міста Києва (далі -
відповідач) про визнання недійсним
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № /0 від 10
березня 2009 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 листопада 2009 року в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 листопада 2009 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ «ЕЛ-Інвест»,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16 листопада 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у
Печерському районі м. Києва,
посилаючись на те, що постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 листопада 2009 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року є законними та обґрунтованими, а
положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Печерському районі м. Києва
провела виїзну позапланову перевірку
ТОВ «ЕЛ-Інвест» з питань дотримання
вимог валютного законодавства згідно
інформації ЗАТ «Альфа Банк» від 05
грудня 2008 року № 42831-27.3-79274, інформації
ВАТ «БМ Банк» від 09 січня 2009 року № 24-1/30
та Міністерства економіки України від
22 лютого 2008 року № 54-102/2008 по контрактах
від 12 травня 2008 року № 12/05/08, від 29 січня
2008 року № 29/01-01 та від 25 жовтня 2007 року
б/н, за результатами якої був складений
акт від 27 лютого 2009 року № 60/22-2/30969272.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги: статті
1 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» при виконанні контракту від 05
лютого 2008 року № 05/02/08 з
фірмою-нерезидентом Hermitage Sas», які
полягали у тому, що валютна виручка у
сумі 3501,00 доларів США на адресу
позивача надійшла із порушенням
граничного строку на 16 днів (з 03 вересня
2008 року по 19 вересня 2008 року); статті 2
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» при
виконанні контракту від 12 травня 2008
року № 12/05/08 з фірмою «Airconditioning & Heating
International FZE (OAE) AB», які полягали у
порушенні строків надходження товару
на суму 272274,00 доларів США на митну
територію України на 91 день (з 29
листопада 2008 року по 27 лютого 2009 року).

10 березня 2009 року ДПІ у Печерському
районі м. Києва на підставі вказаного
акта перевірки прийняла рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (за формою «С») № /0, яким
на підставі статті 4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» застосувала до ТОВ
«ЕЛ-Інвест» штрафні (фінансові) санкції
у сумі 501938,00 грн. Також, у вказаному
рішенні було вказано, що штрафні
(фінансові) санкції підлягають сплаті в
тридцятиденний термін від дня
отримання цього рішення відповідно до
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оспорюване рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій за формою «С» було прийняте у
відповідності до вимог Порядку
направлення органами державної
податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, затвердженого
наказом ДПА України від 21 червня 2001
року № 253, та є формою застосування до
суб'єктів господарювання
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських санкцій
у відповідності до положень
Господарського кодексу України, з
урахуванням того, що сам факт порушення
вимог Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» позивачем не заперечувався.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) виручка
резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення перевищує
180 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу або
виставлення векселя на користь
постачальника продукції (робіт,
послуг), що імпортується, потребують
висновку центрального органу
виконавчої влади з питань економічної
політики.

Статтею 4 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що Порушення резидентами
строків, передбачених статтями 1 і 2
цього Закону, тягне за собою стягнення
пені за кожний день прострочення у
розмірі 0,3 відсотка від суми
неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару). У
разі прийняття до розгляду судом,
Міжнародним комерційним арбітражним
судом чи Морською арбітражною комісією
при Торгово-промисловій палаті України
позовної заяви резидента про стягнення
з нерезидента заборгованості, яка
виникла внаслідок недотримання
нерезидентом строків, передбачених
експортно-імпортними контрактами,
строки, передбачені статтями 1 і 2 цього
Закону, зупиняються і пеня за їх
порушення в цей період не сплачується.
У разі прийняття судом рішення про
відмову в позові повністю або частково
або припинення (закриття) провадження у
справі чи залишення позову без
розгляду строки, передбачені статтями 1
і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за
їх порушення сплачується за кожний
день прострочення, включаючи період, на
який ці строки було зупинено. У разі
прийняття судом рішення про
задоволення позову пеня за порушення
строків, передбачених статтями 1 і 2
цього Закону, не сплачується з дати
прийняття позову до розгляду судом.
Державні податкові інспекції вправі за
наслідками документальних перевірок
безпосередньо стягувати з резидентів
пеню, передбачену цією статтею.

Наказом ДПА України від 21 червня 2001
року № 253 був затверджений Порядок
направлення органами державної
податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, пунктом 1.2 якого (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
відповідно до цього Порядку органи
державної податкової служби України
направляють платникам податків
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, які направляються
відповідно до розділу 7 цього Порядку.

За визначенням, наведеним у пункті 2.7
розділу 2 Порядку направлення органами
державної податкової служби України
податкових повідомлень платникам
податків та рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
затвердженого наказом ДПА України від
21 червня 2001 року № 253 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій - це рішення керівника
податкового органу (його заступника)
щодо виявленого порушення (крім
порушення правил оподаткування), яке
приймається відповідно до
законодавчих актів, якими надано право
податковим органам застосовувати
штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до пункту 7.1 розділу 7
Порядку направлення органами
державної податкової служби України
податкових повідомлень платникам
податків та рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
затвердженого наказом ДПА України від
21 червня 2001 року № 253 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий орган
здійснює розрахунок суми штрафних
(фінансових) санкцій та приймає
відповідно до Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», законів з питань
зовнішньоекономічної діяльності та
інших законодавчих актів, якими
податковим органам надано право
застосовувати штрафні (фінансові)
санкції, рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, яке
складається за формою згідно з
додатком 8 (форма «С»).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, оспорюване рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій (за формою «С») було прийняте у
відповідності до положень Порядку
направлення органами державної
податкової служби України податкових
повідомлень платникам податків та
рішень про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, затвердженого
наказом ДПА України від 21 червня 2001
року № 253 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), за
формою згідно з додатком 8 (форма «С»).

При цьому, єдиною підставою для
скасування оспорюваного рішення
позивач вказав посилання у цьому
рішенні на положення підпункту 5.3.1
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» щодо
строку сплати штрафних (фінансових)
санкцій.

З огляду на те, що посилання у
оспорюваному рішенні на положення
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» щодо строків сплати штрафних
(фінансових) санкцій не спростовують
факту порушення позивачем вимог Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», який
позивачем не заперечувався, а також
зважаючи на те, що оспорюване рішення
було прийняте за формою згідно з
додатком 8 (форма «С») (яка передбачена
для рішень, якими до суб'єктів
господарювання застосовуються штрафні
(фінансові) санкції у зв'язку з
порушенням ними законів з питань
зовнішньоекономічної діяльності),
колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ТОВ «ЕЛ-Інвест» підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 16 листопада 2009 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ЕЛ-Інвест» залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16 листопада 2009
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна