Справа № 804/9269/13-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/800/23442/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Олексієнка М.М. (головуючий),

Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

при секретарі судового засідання:
Крапивці Л.А.,

з участю позивача ОСОБА_4, представника
відповідача Діанова О.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Міністерства доходів і зборів України
(далі - Міндоходів), треті особи:
Державна казначейська служба України,
приватне акціонерне товариство
«Українська акціонерна страхова
компанія «АСКА» про визнання
протиправною бездіяльності щодо
невиплати страхової суми за касаційною
скаргою представника відповідача на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 3 квітня 2014
року,

в с т а н о в
и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом, відповідно до якого просив
визнати протиправною бездіяльність
Міндоходів щодо невиплати йому, як
інваліду другої групи, страхової суми в
розмірі 192852,43 грн. та стягнути
зазначену суму з відповідача за
рахунок Державного бюджету України.

Посилався на те, що має право на
страхові виплати, оскільки визнаний
інвалідом 2 групи з втратою 70 відсотків
працездатності.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 квітня 2014 року, позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність Міндоходів щодо
невиплати ОСОБА_4 страхової суми в
розмірі 192852,43 грн. та стягнуто
зазначену суму з відповідача за
рахунок Державного бюджету України.

У касаційній скарзі представник
Міндоходів, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами попередніх
інстанцій, просить цих судів скасувати
і ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. Зазначає, що
позивач визнаний інвалідом внаслідок
загального захворювання, тому не має
права на отримання страхових сум від
Міндоходів.

В запереченні ОСОБА_4 зазначив, що
страховий випадок стався під час
виконання службових обов'язків, його
вини у несвоєчасному укладенні
договору страхування немає, тому
відповідач повинен провести страхові
виплати.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

На час виникнення страхової події,
умови та порядок обов'язкового
державного особистого страхування
посадових осіб органів державної
податкової служби визначалися Законом
України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про
державну податкову службу в Україні»
(далі - Закон № 509-ХІІ), постановою
Кабінету Міністрів України від 3 червня
1994 року № 349, якою затверджено Порядок
та умови обов'язкового державного
особистого страхування посадових осіб
органів державної податкової служби
(далі - Порядок).

Відповідно до положень зазначених
нормативних актів, зокрема статті 18
Закону, підпункту «б» пункту 5 Порядку,
посадової особи органу державної
податкової служби підлягають
обов'язковому державному особистому
страхуванню за рахунок коштів
державного бюджету на випадок загибелі
або смерті на суму десятирічної
заробітної плати за їх останньою
посадою, а в разі поранення, контузії,
травми або каліцтва, захворювання чи
інвалідності, що сталися у зв'язку з
виконанням службових обов'язків, - у
розмірі від шестимісячної до
п'ятирічної заробітної плати за їх
останньою посадою (залежно від ступеня
втрати працездатності).

Страховик виплачує страхові суми у
разі втрати застрахованим
працездатності в результаті поранення,
контузії, травми або каліцтва,
захворювання чи інвалідності, що
сталися під час виконання службових
обов'язків, - у розмірі, що залежить від
ступеня втрати працездатності, який
визначається у відсотковому
відношенні до суми п'ятирічної
заробітної плати за останньою посадою,
яку він займав до встановлення втрати
працездатності, але не може бути меншим
шестимісячної заробітної плати за
зазначеною посадою.

Аналіз вказаних норм права дає
підстави до висновку, що страховий
випадок може мати місце лише у разі
травми або каліцтва, захворювання чи
інвалідності, що сталися у зв'язку з
виконанням службових обов'язків. Тобто,
встановлення зазначених обставин має
суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Проте суд першої інстанції в порушення
вимог, передбачених пунктом 1 частини
першої статті 161 КАС України, належним
чином не з'ясував обставини, якими
обґрунтовувався позов та заперечення,
і якими доказами вони підтверджуються.
Зокрема не з'ясовано чи захворювання та
інвалідність позивача сталася у
зв'язку з виконанням службових
обов'язків. З цього приводу не
перевірено висновки медико-соціальної
експертизи Дніпропетровської області
від 24.05.2012 року та від 27.02.2013 року проте,
що причиною інвалідності стало
загальне захворювання, а одноразові
страхові відсотки становлять 70%.

Апеляційний суд порушення, допущені
судом першої інстанції, не виправив та
усупереч вимогам статей 159, 161, 195, 202 КАС
України не забезпечив з'ясування
наведених доводів апеляційної скарги,
хоча розгляд справи окружним судом
здійснено у відсутності представників
відповідача.

За правилами частини першої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
позбавлений права досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу, тому попередні судові рішення
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених частиною другою статті 227
КАС України (порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи), з направлення справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді необхідно належним
чином з'ясувати причину захворювання
та інвалідності ОСОБА_4 З цією метою
перевірити висновки медико-соціальної
експертної комісії Дніпропетровської
області. При розгляді справи врахувати
вимоги, викладені в Положенні про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 року
№ 1317.

Окрім того, необхідно врахувати й
положення статтею 162 КАС України, якою
визначені повноваження суду при
вирішенні справи. Відповідно до пункту
2 частини першої цієї норми у разі
задоволення адміністративного позову,
суд може ухвалити постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії. При цьому, у випадку, коли закон
встановлює повноваження суб'єкта
публічної влади в імперативній формі,
тобто його діяльність чітко визначена
законом, то суд може зобов'язати
відповідача прийняти конкретне
рішення чи вчинити дію. У випадку, коли
ж суб'єкт наділений дискреційними
повноваженнями, то суд лише вправі
вказати на виявлені порушення,
допущені при прийнятті оскаржуваного
рішення (дій), та зазначити норму
закону, яку відповідач повинен
застосувати при вчиненні певної дії
(прийнятті рішення) з урахуванням
встановлених судом обставин.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 221, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства доходів
і зборів України задовольнити
частково.

Скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 квітня 2014 року з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська