Справа № 2-125/11
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-125/11

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Прийомова О.Ю.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до начальника
Білгород-Дністровського міського
відділу земельних ресурсів - Вереніч
Ірини Анатоліївни,
Білгород-Дністровського міжміського
бюро технічної інвентаризації,
Білгород-Дністровської міської ради в
Одеській області, Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
про скасування рішення та стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

08.08.2001 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до начальника
Білгород-Дністровського міського
відділу земельних ресурсів - Вереніч
Ірини Анатоліївни,
Білгород-Дністровського міжміського
бюро технічної інвентаризації,
Білгород-Дністровської міської ради в
Одеській області, виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради, в
якому просив з урахуванням уточнених
позовних вимог скасувати рішення
Білгород-Дністровської міської ради №
700 від 11.10.2001 року як протиправне; на
підставі рішення Білгород -
Дністровської міської ради № 299 від
11.10.1999 року поновити раніше порушені
межі земельної ділянки, про вирішення
спорів між власниками жилих будинків,
розташованих на суміжних земельних
ділянках щодо усунення перешкод у
користуванні останніми; примусово
через державну виконавчу службу
зобов'язати знести незаконно
встановлений шиферний паркан на
захопленій території земельної
ділянки, яка відноситься до будинку
АДРЕСА_1; примусово через державну
виконавчу службу зобов'язати звільнити
незаконно захоплену земельну ділянку
шириною 2,5 м та довжиною 1,5 м, яка
відноситься до будинку АДРЕСА_1;
примусово через державну виконавчу
службу зобов'язати відшкодувати
моральний збиток, так як в результаті
протиправних дій відповідачів, він
зазнав на нервовому фоні тяжку хворобу
та став інвалідом 1 групи; просив
стягнути з Білгород-Дністровського
виконавчого комітету на його користь 15
000 грн., з Білгород-Дністровського МБТІ -
15 000 грн., з начальника відділу
земельних ресурсів Вареніч I.A. - 15 000
грн.; зобов'язати примусово через
державну виконавчу службу
Білгород-Дністровський виконавчий
комітет виконати всі роботи по
виготовленню державного акту на
земельну ділянку по поновленим межам
по АДРЕСА_1 за кошти
Білгород-Дністровського виконавчого
комітету, з керівництвом якого раніше
була згода по цьому питанню; всі судові
витрати покласти на відповідачів.

До судового розгляду справи у суді
першої інстанції ОСОБА_2 30.05.2014 року
надав клопотання про зміну до позовної
заяви в п. 3, 4, а саме: п. 3 - через державну
виконавчу службу примусово зобов'язати
ОСОБА_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1
знести незаконно встановлений
шиферний паркан на захопленій
території земельної ділянки, яка
відноситься до будинку 125 по вул.
Ізмаїльській в м. Білгород -
Дністровському Одеської області;
примусово через державну виконавчу
службу зобов'язати ОСОБА_5, яка мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 звільнити
незаконно захоплену земельну ділянку
шириною 2,5 м та довжиною 1,5 м, яка
відноситься до будинку АДРЕСА_1; в
договорі купівлі-продажу житлового
будинку від 17 серпня 2004 року ОСОБА_5 в п.
7 було зазначено, що на підставі ст. 377
ЦКУ та ст. 120 ЗКУ про необхідність
приватизувати земельну ділянку або
укласти договір оренди цієї земельної
ділянки. Нотаріусом ці положення були
роз'яснення, але ОСОБА_5 виконані не
були, в результаті чого її земельна
ділянка відноситься до
Білгород-Дністровського виконавчого
комітету.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01.07.2014 року адміністративний позов
ОСОБА_2 задоволено частково, рішення
Білгород-Дністровської міської ради
від 11 жовтня 2001 року № 700-ХХІІІ про
внесення змін в рішення сесії №
299-ХХІІІ від 11 листопада 1999 року, а саме
викладення пункту 2 в редакції:
«Провести інвентаризацію земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та встановити межу
по фактичній площі земельних ділянок» -
скасовано; в іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01.07.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт
посилається на неповне з'ясування
обставин справи та невірно застосовані
норми процесуального та матеріального
права, що призвело до невірного
висновку по справі .

На підставі викладеного, апелянтом
ставиться питання про скасування
постанови Білгород- Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01.07.2014 року та ухвалення нової, якою
позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в
повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 16 жовтня 1992 року позивачу належить
33/100 частин будинку по АДРЕСА_1, що
складається в цілому з житлового
будинку, сараїв, вбиральні (т. 1 а.с. 196-198).

У вказаному договорі площа земельної
ділянки, на якій розміщено жилий
будинок зі спорудами визначені не були.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що придбана ОСОБА_2
частина житлового будинку розміщена на
земельній ділянці державного фонду,
площа ділянки для обслуговування
житлового будинку у відповідності до
діючого законодавства не відведена, у
користування не передавалась.

З матеріалів справи вбачається, що
Білгород-Дністровським
міськвиконкомом були прийняті рішення
№ 2758 від 20.08.1992 року, № 1376 від 23.11.1995
року, № 193 від 15.02.1996 року та № 322 від
21.03.1996 року.

Так, вказаними рішеннями вирішувалось
питання землекористування ділянками
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськвиконкому № 2758 від 20.08.1992 року за
домом АДРЕСА_1 було зареєстровано
земельну ділянку площею 915 кв.м., а за
домом АДРЕСА_2 за вказаною адресою -
земельну ділянку площею 823 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
було визнано таким, що втратило силу
рішення № 2758 від 20.08.1992 року. Рішенням №
193 від 15.02.1996 року відмінено рішення
Білгород-Дністровського
міськвиконкому № 2758 від 20.08.1992 року.

В свою чергу, рішенням № 322 від 21.03.1996
року за жилим домом АДРЕСА_1
зареєстровано земельну ділянку площею
954 кв.м., а за домом АДРЕСА_2 - земельну
ділянку площею 821 кв.м.

Рішенням судової колегії в цивільних
справах Одеського обласного суду від
24.06.1999 року були частково задоволені
вимоги позивача та скасовані рішення
Білгород-Дністровського
міськвиконкому № 2758 від 20.08.1992 року, №
1376 від 23.11.1995 року, № 193 від 15.02.1996 року, №
322 від 21.03.1996 року визнанні незаконними,
а в задоволені вимог про поновлення меж
земельних ділянок - відмовлено (т. 1 а.с.
221-232).

З урахуванням вказаного рішення
Одеського обласного суду від 24.06.1999
року, та у відповідності до вимог ст.ст.
26, 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» 11.11.1999 року
Білгород-Дністровською міською радою
Одеської області було прийнято рішення
№ 299-ХХІІІ, яким скасовано попередні
рішення № 2758 від 20.08.1992 року, № 1376 від
23.11.1995 року, № 193 від 15.02.1996 року, № 322 від
21.03.1996 року та у п. 2 вказаного рішення
зазначено провести інвентаризацію
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
встановити межі на момент викупу
домоволодіння (т.1. а.с. 7).

Зазначене рішення фактично виконано не
було.

В свою чергу, рішенням
Білгород-Дністровської міської ради
від 11.10.2001 року № 700-ХХІІІ були внесені
зміни у рішення сесії № 299-ХХІІІ від
11.11.1999 року, та викладено п. 2 в наступній
редакції: «Провести інвентаризацію
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
встановити межу по фактичній площі
земельних ділянок» (т. 1 а.с. 30).

Слід зазначити, що постановою
Білгород-Дністровського міського суду
Одеської області від 06.02.2004 року,
залишеною без змін ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області від 08.11.2006 року, було відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_2 (т. 1 а.с.
272-273, 480-481).

При цьому, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
29.05.2008 року вказані рішення судів
першої та апеляційної інстанції були
скасовані, а справа направлена до суду
першої інстанції на новий розгляд в
іншому складі суду.

Скасовуючи рішення судів, Вищий
адміністративний суд України не
погодився з їх висновками що
оскарженим рішенням
Білгород-Дністровської міської ради
від 11.10.2001 року № 700-ХХІІІ та діями
відповідачів щодо невиконання рішення
міської ради № 299-ХХІІІ від 11.11.1999 року
не порушено права та інтереси позивача.
В ухвалі від 29.05.2008 року Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що судами не були з'ясовані обставини
невиконання рішення
Білгород-Дністровської міської ради №
299-ХХІІІ від 11.11.1999 року про призначення
проведення інвентаризації земельної
ділянки по АДРЕСА_1 та зобов'язання
встановити межі домоволодіння на час
укладення договору купівлі-продажу.

Крім того, судом касаційної інстанції
вказано на те, що прийнятим рішенням
Білгород-Дністровської міської ради
від 11.10.2001 року № 700-ХХІІІ про внесення
змін в рішення сесії № 299-ХХІІІ від
11.11.1991 року, а саме, викладення п. 2 в
редакції: «Провести інвентаризацію
земельної ділянки по АДРЕСА_1 та
встановити межу по фактичній площі
земельних ділянок» порушено принцип
рівності всіх осіб перед законом.

Також зазначено про не дослідження
судами обставин справи щодо проведення
інвентаризації з встановлення меж по
фактичній площі земельних ділянок,
всупереч рішенню ради № 299-ХХІІІ від
11.11.1999 року про проведення
інвентаризації земельної ділянки та
встановлення меж домоволодіння на час
укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що за
пропозицією міської ради Одеським
філіалом інституту землеустрою згідно
договору від 16.05.2000 року № 438 була
проведена інвентаризація ділянки і
встановленні її межі в натурі і на
місцевості по фактичній зйомці меж
земельних ділянок, тоді як згідно
рішення Білгород-Дністровської
міської ради № 299-ХХІІІ від 11.11.1999 року
встановлення меж домоволодіння
повинно було бути здійснено на час
укладення договору купівлі-продажу.

В свою чергу, позивач відмовився
узгоджувати матеріали інвентаризації,
проведеної по фактичній зйомці меж
земельних ділянок.

Таким чином, враховуючи той факт, що за
результатом касаційного перегляду
справи Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку про те, що
рішення Білгород-Дністровської
міської ради від 11.10.2001 року № 700-ХХІІІ
про внесення змін в рішення сесії №
299-ХХІІІ від 11.11.1991 року, а саме,
викладення п. 2 в редакції: «Провести
інвентаризацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1 та встановити межу по
фактичній площі земельних ділянок»
порушено принцип рівності всіх осіб
перед законом, та зважаючи на те, що
відповідачем не доведено
правомірності зазначеного рішення,
колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2
в частині скасування рішення № 700-ХХІІІ
від 11.10.2001 року.

Що стосується позовних вимог про
поновлення раніше порушених меж
земельної ділянки, слід зазначити
наступне:

З матеріалів справи, а саме, з листа КП
Білгород-Дністровське міжміське бюро
технічної інвентаризації № 875 від
02.11.1999 року вбачається, що у
довідці-характеристиці № 1470 від 17.04.1992
року для надання у держконтору, для
укладення договору купівлі-продажу між
виконкомом та гр. ОСОБА_2 у графі
«стисла технічна характеристика»
вказано, що будинок знаходиться на
землях держфонду, площа ділянки не
вказана (т. 1 а.с. 83).

У рішенні судової колегії в цивільних
справах Одеського обласного суду від
24.06.1999 року встановлено, що до 1992 року
житлові будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_3
входили до державного житлового фонду,
а згодом за договорами купівлі-продажу
були продані громадянам у приватну
власність (т. 1 а.с. 221-232).

Також в рішенні зазначено, що з моменту
забудови та до викупу жителями квартир
у домах АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, власник
житлових будинків та розташованої біля
будинків земельної ділянки - Місцеві
ради в особі міської Ради народних
депутатів не здійснювали реєстрації та
не встановлювали меж земельної
ділянки.

В свою чергу, слід зазначити, що межі
земельних ділянок будинків АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2 встановлювались рішеннями
Білгород-Дністровської міської ради №
2758 від 20.08.1992 року, № 1376 від 23.11.1995 року,
№ 193 від 15.02.1996 року та № 322 від 21.03.1996
року, які в подальшому були визнані
незаконними рішенням судової колегії в
цивільних справах Одеського обласного
суду від 24.06.1999 року.

Таким чином, фактично межі земельних
ділянок не встановлені.

Зазначене також підтверджується і
первинними позовними вимогами ОСОБА_2
про зобов'язання відповідачів виконати
рішення Білгород-Дністровської
міської ради від 11.11.1999 року за №
299-ХХІІІ та встановити межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 на момент викупу
домоволодіння.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції було встановлено, що
земельна ділянка в натурі на
місцевості не була виділена.

При цьому, згідно ст. 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
вирішення земельних спорів; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Слід зазначити, що заявляючи вказані
вимоги щодо поновлення раніше
порушених меж земельної ділянки,
позивач фактично просить суд
встановити межі земельної ділянки, що
не відноситься до компетенції
адміністративних судів.

Зважаючи на зазначене колегія суддів
вважає, що позовні вимоги в цій частині
є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги
позивача щодо зобов'язання ОСОБА_5, яка
мешкає за адресою: АДРЕСА_1 знести
незаконно встановлений шиферний
паркан на захопленій території
земельної ділянки, яка відноситься до
будинку АДРЕСА_1; примусово через
державну виконавчу службу зобов'язати
ОСОБА_5, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1
звільнити незаконно захоплену
земельну ділянку шириною 2,5 м та
довжиною 1,5 м, яка відноситься до
будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що зважаючи на те, що
земельна ділянка позивачу для
обслуговування житлового будинку у
встановленому законом порядку не
виділялась, в натурі визначена не була,
а тому вказані позовні вимоги не
обгрунтовані.

В свою чергу, колегія суддів звертає
увагу на наступне: як вбачається з
матеріалів справи, вказана вимога
пред'явлена до фізичної особи - ОСОБА_5,
тоді як відповідачами по справі є
начальник Білгород-Дністровського
міського відділу земельних ресурсів -
Вереніч Ірина Анатоліївна,
Білгород-Дністровське міжміське бюро
технічної інвентаризації,
Білгород-Дністровська міськоїа рада в
Одеській області, Виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Виходячи з завдань Кодексу
адміністративного судочинства України
про захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, інших посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійснені ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної або юридичної
особи прав чи інтересів.

Слід також звернути увагу, що за
загальним правилом відповідачем у
адміністративному суді є суб'єкт
владних повноважень. Відповідно до ст.
51 КАС України громадяни України,
іноземці чи особи без громадянства, їх
об'єднання, юридичні особи, які не є
суб'єктами владних повноважень, також
можуть бути відповідачами, але лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що не підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 щодо
стягнення з відповідачів моральної
шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1166
Цивільного кодексу України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1167
Цивільного кодексу України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року N4 Пленум Верховного
Суду України роз'яснив, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Позивач посилався на те, що внаслідок
неправомірних дій та бездіяльності
відповідачів у нього погіршився стан
здоров'я.

В ході розгляду даної адміністративної
справи встановлено правомірність
вимог позивача лише в частині
скасування рішення
Білгород-Дністровської міської ради №
700 від 11.10.2001 року.

Проте, у матеріалах справи відсутні
докази того, що між діями відповідача
щодо прийняття оскаржуваного рішення і
погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2
існує причинний зв'язок.

Також слід зазначити, що у доповненні
до апеляційної скарги ОСОБА_2 просив
суд апеляційної інстанції скасувати
акт узгоджувальної комісії щодо
вирішення земельного спору за адресою
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не може
розглядати позовні вимоги, що не були
заявлені в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що вказана вимога про
скасування акту узгоджувальної
комісії щодо вирішення земельного
спору не була заявлена у суді першої
інстанції та ним не розглядалась, суд
апеляційної інстанції не має
повноважень на розгляд цієї вимоги
позивача.

Враховуючи все вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, правильно по суті
вирішено справу, та постановлено
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 01 липня 2014 року - без змін.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв