Справа № 826/17760/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2014 року 13:23
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом 1) ОСОБА_1 2) ОСОБА_2 3)
ОСОБА_3 4) ОСОБА_4 ДоРеєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві про визнання протиправним
та скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії, ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві, в якій просять суд:
- визнати протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Єпіфанова О.В. № 14538877;
- зобов'язати відповідача
зареєструвати право власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в рівних частинах.
Ухвалами Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.11.2014 відкрито
провадження, закінчено підготовче
провадження та призначено справу до
судового розгляду в судовому засіданні
на 27.11.2014, яке в подальшому відкладалось
з метою отримання додаткових доказів
для вирішення спору по суті заявлених
позовних вимог.

Під час розгляду справи позивачі
заявлені позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили суд їх
задовольнити з огляду на доводи,
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечував, про що надав письмові
заперечення, які наявні в матеріалах
справи.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, за відсутності необхідності
заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

18.072014 державний реєстратор прав на
нерухоме майно Єпіфанов Олександр
Володимирович, Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
за результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, що прийнята 14.07.2014 о 12:07:45 за
реєстраційним номером 7371950, яку подав
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
проведення державної реєстрації права
власності, форма власності: приватна,
на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 та
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав, встановив,
що подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, в
результаті чого прийняв рішення № 14538877
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Як вбачається з рішення про відмову в
державній реєстрації та письмових
заперечень відповідача, відмова в
державній реєстрації права власності
ґрунтується на наступних обставинах.

Так, сертифікат відповідності
закінченого будівництвом об'єкту серії
ІУ

№ 68 датований 17.12.2013, в той час як
договір купівлі продажу № 22 датований
13.01.2014. На думку відповідача, введення
житлового будинку в експлуатацію до
дати підписання договору
купівлі-продажу позбавляє позивачів
права на проведення державної
реєстрації права власності на
квартиру.

При цьому, під час розгляду справи
представник відповідача не зміг
пояснити суду, яким чином, в такому
випадку, позивачі можуть зареєструвати
своє право власності на квартиру, за
умови, що єдиним правовстановлюючим
документом позивачів і є договір

№ 22 від 13.01.2014.

Не погоджуючись з правомірністю
відмови в державній реєстрації права
власності, позивачі звернулись до суду
з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково, з наступних підстав.

Так, 21.10.2013 позивачі та Іпотечний центр
в місті Києві та Київській області
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
уклали Договір № 405 про обслуговування
коштів для будівництва (придбання)
доступного житла.

Відповідно до п. 2.1. Договору № 405 від
21.10.2013 предметом Договору є
домовленість Сторін щодо
обслуговування коштів з метою
фінансування будівництва (придбання)
доступного житла за державної
підтримки та отримання у власність
Об'єкта фінансування позивачами.

Відповідно до умов вказаного Договору
№ 405 від 21.10.2013 позивачі являються
особами, які отримали державну
підтримку на придбання житла за
державною програмою «Державна цільова
соціально-економічна програма
будівництва (придбання) доступного
житла на 2010-2017 роки», затверджена
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1249.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Порядку
забезпечення громадян доступним
житлом» № 140 від 11.02.2009 та порядку
взаємодії між учасниками державної
програми «Доступне житло»,
організацією Забудовником та
громадянином-учасником програми,
юридичний факт підписання договорів
купівлі-продажу майнових прав на об'єкт
фінансування відбувається після
накопичення на особовому рахунку
учасника державної програми «Доступне
житло» 100 % вартості квартири.

Вартість квартири складається з двох
частин: з власного внеску фізичної
особи - 70 % вартості житла та державної
підтримки - 30 % від нормативної вартості
житла, що здійснювалася органами
Державної казначейської служби
України.

Як зазначили позивачі, грошові кошти,
призначені для надання державної
підтримки, надходили від Державної
казначейської служби частинами та зі
значними затримками, внаслідок чого
накопичення 100 % вартості квартир на
рахунках учасників програми «Доступне
житло» відбулося після введення в
експлуатацію об'єкта житлового
будівництва. Дані обставини також
підтверджуються листом Державного
фонду сприяння молодіжному житловому
будівництву від 21.08.2014 № 2414 (а.с. 147 Том
І).

З урахуванням зазначених обставин
позивачами 13.01.2014 укладено Договір
купівлі-продажу майнових прав на
нерухоме майно з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ДБК-ПАРТНЕР» (Забудовник), посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за

№ 22 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Товариство
з обмеженою відповідальністю
«ДБК-ПАРТНЕР», яке є учасником
Державної цільової
соціально-економічної програми
будівництва (придбання) доступного
житла на 2010-2017 роки, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 листопада 2009 № 1249, та відповідно
до умов Договору про обслуговування
коштів для будівництва (придбання)
доступного житла від 21.10.2013 № 405,
зобов'язується передати у власність
Позивачам (Покупцям), а Позивачі
(Покупці) зобов'язуються прийняти
майнові права (будь-які права, пов'язані
з предметом договору, відмінні від прав
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права та вимоги), що належать ТОВ
«ДБК-ПАРТНЕР», на квартиру АДРЕСА_1,
майнові права на яку складають предмет
Договору, вимоги щодо якісних та
кількісних характеристик якої
визначено у додатку № 1 до цього
Договору, та сплатити ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР»
вартість переданих майнових прав,
визначених у п. 4.1. Договору, в рівних
частинах кожному.

Згідно п. 1.2. позивачі (Покупці)
набувають права власності на майнові
права на квартиру, кожний в рівних
частках, тобто по 1/4 (одній четвертій)
частці кожному.

На підставі зазначеного договору
позивачі звернулися до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві з метою реєстрації права
власності на Квартиру.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу
України право власності на нову річ,
яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 177 Цивільного кодексу
України об'єктами цивільних прав є
речі, у тому числі гроші та цінні
папери, інше майно, майнові права,
результати робіт, послуги, результати
інтелектуальної, творчої діяльності,
інформація, а також інші матеріальні і
нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 2 ст. 190 Цивільного
кодексу України майнові права є
неспоживчою річчю. Майнові права
визнаються речовими правами.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» майнові
права - будь-які права, пов'язані з
майном, відмінні від права власності, у
тому числі права, які є складовими
частинами права власності (права
володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги.

До договору купівлі-продажу майнових
прав застосовуються загальні
положення про договір купівлі-продажу,
визначені Главою 54 Цивільного кодексу
України.

В силу закону, у забудовника до
завершення будівництва, здачі будинку
в експлуатацію і державної реєстрації,
право власності на будинок виникнути
не може (ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу
України).

За договором купівлі-продажу майнових
прав інвестор купує право набути у
власність об'єкт інвестування після
здачі будинку в експлуатацію, а тому
укладення договору купівлі-продажу
майнових прав може бути вчинено після
введення будинку в експлуатацію, а тому
посилання Державного реєстратора як на
підставу відмови у реєстрації права
власності, що договір купівлі-продажу
майнових прав укладений після введення
будинку в експлуатацію є
безпідставним.

Крім того, Державна реєстраційна
служба України, надаючи роз'яснення на
запит Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДБК-Партнер» листом
№ 2028/22-14-07 від 28.07.2014 зазначила, що
договір купівлі-продажу майнових прав
може бути укладений до проведення
державної реєстрації прав власності на
відповідне нерухоме майно. Таким чином,
укладення договору купівлі-продажу
майнових прав на об'єкт нерухомого
майна після введення такого об'єкта в
експлуатацію не є підставою для
відмови в проведенні державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно (а.с. 21 том І).

Враховуючи зазначені вище обставини,
доводи відповідача про необхідність
відмови в державній реєстрації права
власності є необґрунтованими,
внаслідок чого рішення № 14538877 від
18.07.2014 підлягає визнанню протиправним
та скасуванню, а позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Втім, позовна вимога про зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності на квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах,
задоволенню не підлягає, враховуючи
наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
реєстрації права власності є
дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Таким чином, вищевказана позовна
вимога розцінюється Окружним
адміністративним судом м. Києва саме
втручанням в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому задоволенню не
підлягає.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах
справи, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Єпіфанова О.В. № 14538877 від 18.07.2014;

3. В задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

4. Судові витрати в сумі 146 (сто
сорок шість) грн. 16 коп. присудити
солідарно (по 36 (тридцять шість) грн. 54
коп.) на користь ОСОБА_1 (код платника
НОМЕР_1), ОСОБА_2 (код платника НОМЕР_2),
ОСОБА_3 (код платника НОМЕР_3), ОСОБА_4
(код платника НОМЕР_4 з Державного
бюджету України

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М. Кобилянський