Справа № 826/17118/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2014 року 16:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., вирішив у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Інтегровані
маркетингові рішення" доДержавної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києвіпроскасування
податкових повідомлень-рішень
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтегровані
маркетингові рішення" звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що державною податковою
інспекцією у Дніпровському районі
міста Києва необґрунтовано прийнято
податкові повідомлення-рішення,
оскільки на думку позивача вимог
чинного законодавства не порушував.
Відповідач у відзиві на позов проти
позову заперечує та зазначає, що
позивачем було порушено вимоги пп.138.1.1
п.138.1, п.138.2 , пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 361 174,00 грн.;
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в
результаті чого Позивачем занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 146 435,00 грн., отже донарахування
податкових зобов'язань податковими
повідомленнями-рішеннями здійснено на
підставі висновків Акта перевірки у
відповідності до вимог чинного
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.
В судовому засіданні 10.12.2014 р. сторони
заявили усне клопотання про подальший
розгляд справи за відсутності
представників сторін в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
можливе здійснювати подальший розгляд
справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,
Податковим повідомленням-рішенням від
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств у
сумі 361 174,00 грн. та застосовано штрафні
санкції у розмірі 180 587,00 грн.
Податковим повідомленням-рішенням від
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у сумі 146 435,00 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі
Податковим повідомленням-рішенням від
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за грудень
2013 р. у розмірі 232 420,00 грн.
Розрахунок штрафних санкцій наявний у
справі.
Податкові повідомлення-рішення
прийнято на підставі висновків Акту
від 07.10.2014р. №2430/26-53-22-03-21/34727117 про
результати документальної планової
виїзної перевірки "Інтегровані
маркетингові рішення" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р.
Так, перевіркою було встановлено
порушення позивачем: пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2,
пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VІ (із змінами та доповненнями)
(далі ПК України), що призвело до
заниження податку на прибуток на
загальну суму 361 174,00 грн.; п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті
чого Позивачем занижено податок на
додану вартість на загальну суму 146 435,00
Між ТОВ «Інтегровані маркетингові
рішення» (Замовник) та ТОВ «РА
«АРТ-НУВО» (Виконавець) було укладено
договір №16/5/11 від 16.05.2011р. про надання
рекламних послуг з просування товарів,
знаків для товарів і послуг, а також
послуг Замовника серед цільової
аудиторії потенційних споживачів у
відповідності з орієнтовним, але
невичерпним переліком послуг,
передбачених даним Договором, а
Замовник зобов'язаний здійснити оплату
послуг Виконавця у відповідності з
умовами даного Договору та додатків до
нього (п. 1.1 Договору).

Відповідно до вищевказаного договору
Замовник доручає і оплачує, а
Виконавець бере на себе зобов'язання по
розробленню, виробництву та розміщенню
рекламних матеріалів у засобах масової
інформації: телебаченні; радіо;
друкованих видавництвах; лейбоксах,
бігбордах та інших інформаційних
носіях; буклети, листівки, флаєри, інше
у відповідності з умовами даної угоди
та додатками до неї.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №01
від 28.08.2012р. до договору №16/05/11 від
16.05.2011р. сторони здійснюють деталізацію
послуг (робіт), період надання та їх
вартість у відповідних додатках до
договору.

На підтвердження виконання сторонами
даного договору ТОВ «Інтегровані
маркетингові рішення» надано акти
виконаних робіт/послуг та звіти до них,
в яких вказано лише в період надання
послуг з розміщення зображення дитячих
іграшок в асортименті, кількість
показів за добу та загальну кількість
показів за місяць на сайтах: «Клумба»;
дитячий портал «Сонечко» (для дітей,
батьків, педагогів); Київський сімейний
жіночий портал (сайт для батьків та
дітей); «Я росту» (інформаційно-
розважальний сайт для дітей);
«Детки-цукерки» (сайт для батьків);
«Почему-Чка» (сайт для дітей); «Ростем
разом»; «Кіndеr Gate» (сайт для батьків);
«МА-ПА» (сайт для батьків); «Малишка»;
«Початкова школа (сайт для батьків);
«Малишок» (інтернет-портал для
батьків); Київський сімейний жіночий
сайт для батьків та дітей; «Світ мама»;
«Сіті-мама»; Slando. Аukro.

При цьому, в наданих до позивачем актах
виконаних робіт/послуг, додатках та
звітах до них, відсутня обов'язкова
інформація, що надавала б можливість
ідентифікувати надані послуги та
відображала реальність господарської
операції, а саме: відсутність
електронної адреси сайтів, що
унеможливлює встановити / підтвердити
фактичне (реальне) розміщення
інформації на виконання договору №16/5/11
від 16.05.2011р., відсутні фото сайтів з
розміщеною на них рекламою товарів; не
вказано ціни за надані послуги на
кожному сайті враховуючи їх значну
кількість та неоднозначну кількість
показів на кожному сайті.

Жодних доказів (носіїв), що містять в
собі інформацію про проведені рекламні
заходи щодо надання послуг по
розміщенню рекламних матеріалів на
вказаних сайтах, позивачем а ні
податковому орану, а ні суду не надано,
що унеможливлює встановлення факту
надання вказаних послуг та не
підтверджує вищезазначені витрати, як
такі що пов'язані з
фінансово-господарською діяльністю
підприємства.

Слід зауважити, що згідно податкових
накладних надавався комплекс послуг з
просування сайту, в той час, як
відповідно до актів прийому виконаних
робіт та звітів до них ТОВ «РА
«АРТ-НУВО» надавало послуги по
розміщенню реклами на інтернет сайтах.

Вищевказані розбіжності свідчать, що
фактичного виконання / надання послуг
за договором №16/5/11 від 16.05.2011р. не
відбувалось, а лише створювалась
видимість реального виконання послуг
шляхом оформлення податкових
накладних, актів виконаних робіт,
оскільки надані позивачем документи не
відповідають п. 4 Додаткової угоди №01
від 28.08.2012р. до договору №16/05/11 від
16.05.2011р., якою сторони зобов'язалися
здійснювати деталізацію послуг (робіт),
період надання та їх вартість у
відповідних додатках до договору.

Згідно ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та згідно п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704. первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які
складені суб'єктами господарської
діяльності на операції, що суперечать
законодавчим і нормативним актам, та
такі що не відповідають сутності і не
несуть доказовості відносно змісту
здійсненої операції не є документами,
які можуть бути підставою для
відображення в облікових регістрах
бухгалтерського та податкового обліку.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до позиції Вищого
адміністративного суду України
відсутність реального вчинення
господарських операцій та як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані
податкового обліку незалежно від
спрямованості умислу платників
податків - учасників відповідних
операцій.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до абз. "а" п.198.1 ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Положеннями п. 198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою, пунктом
193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
наявність податкових накладних дійсно
є обов'язковою обставиною для
визначення правильності формування
податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах
товари чи послуги фактично не
поставлялися, то придбання таких
товарів або послуг не відбулося.
Відповідно право на податковий кредит
у такого платника податків не виникає,
оскільки при цьому не дотримано
обов'язкових умов для виникнення
такого права -придбання товарів
(послуг) з метою їх використання у
господарській діяльності. Зазначене
стосується також і випадків, коли певні
товари чи послуги придбаваються не в
межах господарської діяльності
платника податків.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.99р. №996, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з Законом є
документами, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Суд звертає увагу, що позивачем не
надано суду достатніх доказів
реального виконання вказаних вище
спірних договорів.

За змістом визначення, наведеного в
Законі України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", господарська операція -це дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, як випливає з визначень
даних термінів, господарська операція
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі ресурсів, контрольованих
підприємством, у результаті минулих
подій, виконання яких, як очікується,
призведе до отримання економічних
вигод у майбутньому, та зобов'язань, у
власному капіталі підприємства.

В матеріалах справи відсутні належні
докази виконання спірних договорів,
тобто у Позивача не відбулось зміни в
структурі ресурсів, контрольованих
підприємством, оскільки первинні
документи надані Позивачем на
підтвердження реального виконання
договору №16/5/11 від 16.05.2011р.,
унеможливлюють встановлення переліку
наданих послуг, їх обсяги та вартість.

Враховуючи, те що позивачем не доведено
належними доказами факту здійснення
реальності операцій на виконання
договору №16/05/11 від 16.05.2011р., позовні
вимоги є такими, що не підлягають до
задоволення у зв'язку їх
необґрунтованістю та не доведеністю.

Враховуючи викладене, висновок
викладений в Акті перевірки про
порушення позивачем пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2,
пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 та
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено податкове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 361 174,00 грн. та занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 146 435,00 грн. є
обґрунтованим та підтверджується
матеріалами справи. А відтак
донарахування податкових зобов'язань
податковими повідомленнями-рішеннями
від 23.10.2014 р. №, №, №
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
здійснено правомірно, отже підстав для
задоволення позовних вимог суд не
вбачає.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених судом фактів та обставин,
враховуючи, що посилання, наведені
позивачем не доводять наявності фактів
порушення відповідачем охоронюваних
прав позивача, а позивачем не доведено
суду обставини, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, зважаючи на
взаємний та достатній зв'язок доказів у
їх сукупності, та враховуючи, що докази,
надані відповідачем спростовують
доводи позивача, суд дійшов висновку,
що у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтегровані
маркетингові рішення" відмовити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтегровані маркетингові рішення"
решту суми судового збору у розмірі
4384,80 грн. до Державного бюджету України.

3. Стягнення решти суми судового
збору у розмірі 4384,80 грн. з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтегровані маркетингові рішення"
доручити ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук