Справа № 815/2589/14
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

22 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2589/14

Категорія: 10.4.2 Головуючий в 1 інстанції:
Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2014 року у справі за позовом
Одеського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Одеси до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
Комунального підприємства «Міське
агентство з приватизації житла»,
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на боці
позивачів ОСОБА_2, на боці відповідачів
ОСОБА_3, про визнання протиправними та
скасування розпорядження №330 від 20.06.2013
року, скасування ордеру на житлове
приміщення серії ПР №009465 від 21.06.2013
року, скасування свідоцтва про право
власності на однокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, видане Департаментом
міського господарства Одеської
міської ради на ім`я ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ :

З позовом до суду звернувся Одеський
прокурор з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України, Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Одеси до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, Комунального
підприємства «Міське агентство з
приватизації житла», за участю
третьої особи на боці відповідачів
ОСОБА_3 про визнання протиправними та
скасування розпорядження №330 від 20.06.2013
року, скасування ордеру на житлове
приміщення серії ПР №009465 від 21.06.2013
року, скасування свідоцтва про право
власності на однокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, видане Департаментом
міського господарства Одеської
міської ради на ім`я ОСОБА_3.

В судовому засіданні 22.07.2014 року до
участі в справі в якості
співвідповідача було залучено
Департамент міського господарства
Одеської міської ради та третю особу,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на боці позивачів ОСОБА_2.

В судовому засіданні 03.10.2014 року
прокурором та представником позивача,
третьої особи на боці позивача,
представником відповідача Приморської
районної адміністрації ОМР не було
заявлено клопотань про витребування
додаткових письмових доказів, допиту
свідків чи експертів по цій справі.
Представники відповідачів -
Департаменту міського господарства
ОМР, Комунального підприємства «Міське
агентство з приватизації житла» та
третя особа на їхньому боці, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_3 були сповіщені належним
чином про день, час та місце слухання
справи (а.с.142-145), один з представників
відповідачів подав клопотання про
розгляд справи за його відсутності (а.с.
62), а тому судом, на підставі положень ч.4
ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, ухвалено
рішення про розгляд справи в порядку
письмового провадження 10.10.2014 року за
наявними в справі письмовими доказами
та запереченнями.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року позовні вимоги задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 20.06.2013 року №330 про
виділення ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та
ордер на право вселення до цього
житлового приміщення від 21.06.2013 року
Серія ПР №009465. Визнано протиправним та
скасовано свідоцтво від 09.07.2013 року
№219750 про право власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, видане Департаментом
міського господарства Одеської
міської ради.

Не погодившись з таким рішенням
Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради звернулась з
апеляційною скаргою на зазначену
постанову. Апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що
рішенням комісії з контролю за
розподілом житла Міністерство оборони
України (згідно протоколу №229 від 25.12.2012
року) однокімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, як така що є
військово-перехідним фондом
Міністерства оборони України,
затверджена діючому
військовослужбовцю підполковнику
ОСОБА_2 в якості «службової» (а.с. 80).

25.04.2013 року листом №1177 (а.с. 8) начальник
КЕВ м. Одеси повідомив Приморську
районну адміністрацію Одеської
міської ради про звільнення
однокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом покращення житлових
умов попередніх мешканців. 20.06.2013 року
розпорядженням №330 (а.с. 107) Приморська
РА ОМР приймає рішення про видачу
ордера на спірну квартиру громадянці
ОСОБА_3. Ордер на житлове приміщення -
серії ПР №009465 (а.с. 31), виданий
Приморською районною адміністрацією
Одеської міської ради 21.06.2013 року на
ім'я ОСОБА_3. 11.07.2013 року листом №1806 (а.с.
12) начальник КЕВ м. Одеси повторно
звертається до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради з
проханням надати статус службової
однокімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, яка відповідно до рішенням
комісії з контролю за розподілом житла
Міністерства оборони України (згідно
протоколу №229 від 25.12.2012 року),
затверджена до розподілу
військовослужбовцю підполковнику
ОСОБА_2 в якості «службової».

На клопотання
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Одеси №1806 від 11.07.13 року до Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про передачу для
повторного заселення квартири АДРЕСА_1
та її розподілу військовослужбовцю
Приморською районною адміністрацією
Одеської міської ради листом від 24.07.2013
року №01-11/1479 повідомлено КЕВ м. Одеси,
що згідно розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради №372 від 17.07.2013 року (а.с. 86)
у задоволенні клопотання відмовлено.

09.07.2013 року громадянкою ОСОБА_3 спірне
житлове приміщення було приватизоване
та Департаментом міського
господарства ОМР їй видане свідоцтво
про право власності на вказану
квартиру за №219750 (а.с. 92).

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову повністю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ст.ст.1,3 Закону
України «Про Збройні Сили України» та
ст.ст.2,10 Закону України «Про оборону
України» Збройні Сили України - це
військове формування, на яке
покладається оборона України, захист
її суверенітету, територіальної
цілісності і неподільності,
організаційно Збройні Сили України
складаються із органів військового
управління, об'єднань, з'єднань,
військових частин, закладів, установ та
організацій. Безпосереднє керівництво
Збройними Силами України на підставі
ст.3 Закону України «Про Збройні Сили
України» здійснює Міністерство
оборони України.

Згідно до вимог ст.14 цього ж Закону та
ст.1 Закону України «Про правовий режим
майна у Збройних Силах України» земля,
води, інші природні ресурси, а також
майно закріплене за військовими
частинами, установами Збройних Сил
України, є державною власністю. Статті
1,3 цього ж Закону визначають, що
військовим майном визнається будинки,
споруди, передавальні пристрої, всі
види озброєння, бойова та інша техніка,
боєприпаси, пально-мастильні
матеріали, продовольство, технічне,
аеродромне, шкіперське, речове,
культурно-просвітницьке, медичне,
ветеринарне, побутове, хімічне,
інженерне мано, майно зв'язку тощо.
Судом першої інстанції вірно
встановлено, що будинок АДРЕСА_1 був
побудований за рахунок коштів
Міністерства оборони України ще в 1966
році, що підтверджується актом прийому
до експлуатації 5-ти поверхового
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 18-24).
Вказаний акт державної комісії був
затверджений рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської Ради
депутатів трудящих від 20.10.1966 року №775
(а.с. 103). Згідно вказаного акту
держкомісії замовником будівництва
будинку було Квартирно-експлуатаційне
управління Одеського військового
округу.

Згідно положень статті 55 Житлового
кодексу України, жилі приміщення, що
звільняються в будинках, переданих
державними підприємствами, установами,
організаціями виконавчим комітетам
місцевих Рад народних депутатів, а
також жилі приміщення, що звільняються
в будинках, споруджених із залученням у
порядку пайової участі коштів
підприємств, установ, організацій,
заселяються в першу чергу потребуючими
поліпшення житлових умов працівниками
цих підприємств, установ, організацій.
Зазначений порядок заселення
застосовується незалежно від часу
передачі або закінчення спорудження
жилого будинку.

На підставі зазначеного, рішенням
Виконавчого комітету Приморської
районної Ради народних депутатів від
04.07.1986 року №420 (а.с. 104-106) в порядку
наступництва для КЕЧ КОдВО була
виділена спірна квартира для заселення
військовослужбовця ОСОБА_5 зі складом
родини 4 особи, що також
підтверджується ордером від 04.07.1986 року
Серія ПР №283 (а.с. 10). 19.04.2013 року ОСОБА_5
був виданий ордер Серія ПР №009402 (а.с.17)
на право вселення до іншого житлового
приміщення. Спірна квартира була
повернута до КЕВ м. Одеси 03.07.2013 року, що
підтверджується актом прийому-здачі
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Таким чином, на думку суду першої
інстанції, з якою погоджується суд
апеляційної інстанції, вказана
квартира повинна була бути розподілена
Приморською районною адміністрацією
Одеської міської ради та виділена в
порядку ст.55 ЖК України для іншого
військовослужбовця, а саме ОСОБА_2
(згідно листа КЕВ м. Одеси від 25.04.2013
року №1177), а не іншій особі, в даному
випадку працівнику Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради ОСОБА_3, яка не є
військовослужбовцем.

Оскільки при виданні оскаржуваного
розпорядження від 20.06.2013 року №330
суб'єкт владних повноважень -
Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради діяла не
порядком та у спосіб, визначені
Конституцією та законами України (в
порушення положень ст.55 ЖК України),
такий акт згідно положень ч.3 ст.2 КАС
України є таким, що не відповідає
законові, а тому суд першої інстанції
згідно положень ч.2 ст.162 КАС України
вірно дійшов висновку щодо задоволення
позовних вимог в цій частині та визнати
оскаржене розпорядження відповідача
протиправним і скасувати його.

Відповідно до положень ч.2 ст.58 ЖК
України ордер може бути видано лише на
вільне житлове приміщення. Згідно
даних ордеру Серія ПР №009465 (а.с. 31), він
був виданий ОСОБА_3 21.06.2013 року.
Відповідно до акту прийому-здачі
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 25) попередній
наймач вказаної квартири повернув її
до КЕВ м. Одеси лише 03.07.2013 року, тобто на
час видання цього ордеру (21.06.2013 року)
вказана квартира не була вільною.

Відповідно до вимог ч.1 ст.59 ЖК України
підставою для визнання недійсним
ордеру на право вселення до житлового
приміщення є порушення прав громадян
чи організацій на зазначене в ордері
житлове приміщення, а також в інших
випадках порушення порядку та умов
надання жилих приміщень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що оскільки відповідач - Приморська
районна адміністрація Одеської
міської ради в порушення вимог ст.ст.55,58
Житлового кодексу України видала 21.06.2013
року ОСОБА_3 ордер Серія ПР №009465 з
порушенням прав Міністерства оборони
України та ОСОБА_2, а також на ще не
звільнене житлове приміщення,
відповідно до положень ч.1 ст.59 ЖК
України, такий акт суб'єкту владних
повноважень є незаконним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, кімнати у
гуртожитках, кімнати у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів (далі - квартири
(будинки), які використовуються
громадянами на умовах найму.
Відповідно до вимог ч.2 ст.8 цього ж
Закону передача займаних квартир
(будинків, кімнат у гуртожитках)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому
числі тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку, кімнати у гуртожитку).

Таким чином, законодавець визначає
право особи на безоплатну приватизацію
державного житлового фонду лише
особами, які постійно проживають в
житлових приміщеннях, визначених у ст.2
цього Закону.

Як було встановлено судом першої
інстанції, третя особа на боці
відповідачів ОСОБА_3 з моменту
отримання ордеру на право вселення у
спірну квартиру від 21.06.2013 року Серія ПР
№009465 жодного дня у спірній квартирі не
проживала, що підтверджується
поясненнями третьої особи на боці
позивачів ОСОБА_2, який в судовому
засіданні суду першої інстанції
пояснив, що з моменту передачі цієї
квартири ОСОБА_5 03.07.2013 року та до
теперішнього часу у цій квартирі
фактично проживає він та здійснює її
охорону. Представники відповідачів та
третя особа на їхньому боці, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_3 не надали доказів
фактичного проживання цієї особи у
спірній квартирі в період з 21.06.2013 року
по 09.07.2013 року, а це свідчить про те, що
ОСОБА_3 не мала права на приватизацію
вказаного житла за положеннями Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», в зв'язку із чим, акт
суб'єкту владних повноважень
Департаменту міського господарства
Одеської міської ради, який
підтверджує це право - свідоцтво про
право власності від 09.07.2013 року №219750
(а.с. 92) не ґрунтується на законі, отже
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
визнання його протиправним та
скасування.

Таким чином, на підставі наведеного,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно дійшов висновку щодо
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідачі, які є
суб'єктами владних повноважень, свою
позицію суду не доказали та не
обґрунтували її.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 26.12.2014 року.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький