Справа № К/9991/14866/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/14866/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Балаклійському
районі Харківської області

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року

у справі № 2а-9820/10/2670

за позовом Дочірньої компанії
«Укргазвидобування» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» в особі Управління з
переробки газу та газового конденсату
в інтересах Шебелинського відділення з
переробки газового конденсату і нафти

до Державної податкової інспекції у
Балаклійському районі Харківської
області

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Дочірня компанія «Укргазвидобування»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в особі Управління
з переробки газу та газового
конденсату в інтересах Шебелинського
відділення з переробки газового
конденсату і нафти (далі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Балаклійському районі Харківської
області (далі - відповідач) про:
визнання протиправними дій щодо
розподілу сплачених сум за платіжними
дорученнями № 482 від 29 січня 2010 року та
№ 483 від 29 жовтня 2010 року в рахунок
погашення податкового боргу та пені;
зобов'язання відповідача внести зміни
до карток особових рахунків платка
податку - Шебелинського відділення з
переробки газового конденсату і нафти,
яке є структурним підрозділом
Управління з переробки газу та
газового конденсату ДК
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», по акцизному збору за бензин
шляхом відображення платежу,
сплаченого за платіжним дорученням №
483 від 29 жовтня 2010 року, відповідно до
його призначення, визначеного цим
платіжним дорученням; зобов'язання
відповідача внести зміни до карток
особових рахунків платка податку -
Шебелинського відділення з переробки
газового конденсату і нафти, яке є
структурним підрозділом Управління з
переробки газу та газового конденсату
«Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз
України», по акцизному збору за
дизпаливо шляхом відображення платежу,
сплаченого за платіжним дорученням №
482 від 29 січня 2010 року, відповідно до
його призначення, визначеного цим
платіжним дорученням.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2010 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії ДПІ у
Балаклійському районі Харківської
області щодо розподілу сплачених сум
за платіжними дорученнями № 482 від 29
січня 2010 року, № 483 від 29 січня 2010 року в
рахунок погашення податкового боргу та
пені. Зобов'язано ДПІ у Балаклійському
районі Харківської області внести
зміни до карток особових рахунків
платника податку - Шебелинського
відділення з переробки газового
конденсату і нафти, яке є структурним
підрозділом ДП «Укргазвидобування»
НАК «Нафтобаз України», по акцизному
збору за бензин, сплаченого за
платіжним дорученням №483 від 29 січня 2010
року, та по акцизному збору за
дизпаливо, сплаченого платіжним
дорученням № 482 від 29 січня 2010 року,
шляхом відображення платежів
відповідно до їх призначення,
визначеного цими платіжними
дорученнями.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у
Балаклійському районі Харківської
області, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Позивач згідно платіжного доручення №
482 від 29 січня 2010 року на суму 9674212,00 грн.
сплатив акцизний збір за дизпаливо за
грудень 2009 року.

В свою чергу, ДПІ у Балаклійському
районі Харківської області прийняла
повідомлення №64259 від 30 січня 2010
року, яким на підставі абзацу 2
підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» здійснила розподіл сплаченої
платником податку 29 січня 2010 року суми
згідно платіжного документа № 482 від 29
січня 2010 року на погашення: податкового
боргу (крім пені) у розмірі 9666538,21 грн. та
пені у розмірі 7673,79 грн.

Позивач згідно платіжного доручення №
483 від 29 січня 2010 року на суму 57477036,00 грн.
сплатив акцизний збір за бензин за
грудень 2009 року (без податку на додану
вартість).

В свою чергу, ДПІ у Балаклійському
районі Харківської області прийняла
повідомлення №07562 від 30 січня 2010
року, яким на підставі абзацу 2
підпункту 16.3.3 пункту 16.3 статті 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» здійснила розподіл сплаченої
платником податку 29 січня 2010 року суми
згідно платіжного документа № 483 від 29
січня 2010 року на погашення: податкового
боргу (крім пені) у розмірі 57466029,96 грн.
та пені у розмірі 11006,04 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що норма пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» не встановлює право
чи обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти, у зв'язку з чим у
податкового органу були відсутні
підстави для розподілу зазначених сум
в рахунок погашення податкового боргу
та пені спірними повідомленнями. Також,
суд виходив з наявності у платника
податків матеріально-правового
інтересу в тому, щоб дані карток його
особових рахунків правильно
відображали фактичний стан платежів до
бюджету.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено підпунктом 7.1.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до підпункту 16.3.3 пункту 16.3
статті 16 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) при частковому
погашенні податкового боргу сума такої
частки визначається з урахуванням
пені, нарахованої на таку частку.
Податковий борг, що погашається
частково, сплачується разом зі сплатою
пені, нарахованої відповідно до такої
частки, єдиним платіжним документом, в
якому суми такого податкового боргу та
такої пені визначаються окремо.
Платіжні документи, які не містять
окремо виділену суму податкового боргу
та суму пені, не приймаються до
виконання. Якщо платник податків не
сплачує пеню разом зі сплатою
податкового боргу (його частини) або не
визначає її окремо у платіжному
документі (чи визначає з порушенням
зазначеної пропорції), то податковий
орган самостійно здійснює розподіл
такої сплаченої суми на суму, що
спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), та надсилає такому платнику
податків повідомлення, в якому
міститься зазначена інформація.

З огляду на те, що позивач фактично
сплачував не податковий борг, а поточні
платежі за відповідними податками та
зборами, при цьому пеня позивачу окремо
не виставлялася, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про відсутність у
податкового органу підстав для
розподілу зазначених сум в рахунок
погашення податкового боргу та пені
спірними повідомленнями.

Абзацом 1 пункту 3.1 розділу 3 Інструкції
про порядок ведення органами державної
податкової служби оперативного обліку
платежів до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється
органами державної податкової служби
України, затвердженої ДПА України від
18 липня 2005 року № 276 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), визначено, що з метою
обліку нарахованих і сплачених сум
платежів до бюджету органами державної
податкової служби на кожний поточний
рік відкриваються особові рахунки за
кожним платником та кожним видом
платежу, які повинні сплачуватися
такими платниками.

Відповідно до положень пункту 3.2
розділу 3 Інструкції про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої ДПА України від 18 липня
2005 року № 276 (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), картки особових
рахунків відкриваються тим
структурним підрозділом органу
державної податкової служби, який
відповідно до своїх функціональних
обов'язків відкриває особові рахунки
платників.

За приписами пункту 11.1 розділу 11
Інструкції про порядок ведення
органами державної податкової служби
оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої ДПА України від 18 липня
2005 року № 276 (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), податковий борг
платника податків, зборів (обов'язкових
платежів) обліковується в картках
особових рахунків, що ведуться
підрозділом адміністрування облікових
показників та звітності органу
державної податкової служби у порядку,
визначеному цією Інструкцією.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про наявність у
платника податків
матеріально-правового інтересу в тому,
щоб дані карток його особових рахунків
правильно відображали фактичний стан
платежів до бюджету та про
обґрунтованість позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Балаклійському районі
Харківської області підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 14 жовтня 2010 року та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Балаклійському
районі Харківської області залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна