Справа № 452/106/14а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
Справа № 876/5991/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача
Яніва М.І.,

третьої особи
ОСОБА_4,

представника третьої особи
ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
виконавчого комітету Самбірської
міської ради Львівської області,
ОСОБА_4 на постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20 травня 2014 року по справі
№ 452/106/14-а за позовом ОСОБА_6 до
Виконавчого комітету Самбірської
міської ради Львівської області, треті
особи ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання
незаконним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

14.01.2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з
позовом, яким після зміни позовних
вимог просила визнати незаконним та
скасувати рішення №268, прийняте 15.08.2013
року виконавчим комітетом Самбірської
міської ради Львівської області та
встановити відсутність у відповідача
повноважень на встановлення заборони
чи обмеження руху автомобілів на
спільному проїзді будинків АДРЕСА_1.

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20 травня 2014 року
адміністративний позов задоволено
частково: визнано незаконним і
скасовано рішення виконавчого
комітету Самбірської міської ради
Львівської області №268 від 15.08.2013 року
«Про затвердження акту міжвідомчої
комісії». В решті позову відмовлено.

Виконавчий комітет Самбірської
міської ради Львівської області
постанову суду першої інстанції
оскаржив, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову, якою в
позові відмовити.

Також постанову суду оскаржив ОСОБА_4,
подав апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
просить її скасувати та прийняти нову,
якою в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
виконавчий комітет Самбірської
міської ради Львівської області вказує
на те, що згідно ст. 40 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виконавчий комітет Самбірської
міської ради Львівської області
наділений повноваженнями приймати
подібні в адміністративному спорі
рішення; що його дії випливали із вимог
Закону України «Про благоустрій
населених пунктів» та були вимушеними
в інтересах третьої особи ОСОБА_4 та
членів його сім'ї задля безпеки.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_4 вказує на те, що захист
його прав суміжного землекористувача
не може вважатись порушенням прав
позивача, оскільки реалізація такого
права власності не порушує і не
суперечить правам, свободам позивача
та інших громадян. Крім того, позивачем
не доведено належними доказами
порушення її прав та інтересів
рішенням Виконавчого комітету
Самбірської міської ради № 268 від 15.08.2014
року.

В судовому засіданні представники
позивача надали пояснення та
заперечили проти доводів апеляційних
скарг, а представник відповідача, третя
особа, її представник підтримали
доводи апеляційних скарг.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовільнити, а постанову
суду першої інстанції скасувати, та
прийняти нову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції, та
приймає нову постанову, якщо визнає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, що мають значення для
справи, порушив норми матеріального
права, що призвели до неправильного
вирішення справи.

Судом встановлено, що виконкомом
Самбірської міської ради Львівської
області прийнято рішення від 15.08.2013
року №268 «Про затвердження акту
міжвідомчої комісії», котрим
затверджено акт міжвідомчої комісії
від 31.07.2013 року та дозволено
встановлення громадянином ОСОБА_4
захисних металевих перил на відстані 70
см. від фасаду навпроти вхідних дверей
до будинку АДРЕСА_1; заборонено стоянку
автомашин на спільному проїзді
будинків АДРЕСА_1 (а.с.8).

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
прийняття відповідачем спірного
рішення про встановлення захисних
металевих перил на відстані 70см. від
фасаду навпроти вхідних дверей до
будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4
звужує права та свободи ОСОБА_6 як
суб'єкта правовідносин, не відповідає
характеру та природі відносин між
державою та громадянами, засадам
демократичної держави, не має на меті
забезпечення балансу публічних та
приватних інтересів, не ґрунтується на
вимогах Конституції України та законів
на підставі міжнародно-правових актів.
При цьому суд звернув увагу, що
відповідач, встановлюючи будь-які
обмеження, повинен запобігати
можливості зловживання такими
обмеженнями та передбачати
використання обмеження лише за
виняткових обставин. Обов'язковою
умовою застосування правових обмежень
повинна бути дійсність, об'єктивна
реальність, що виражається у наявності
загрози, заподіяння шкоди охоронюваним
приватним або публічним інтересам, у
неможливості уникнення такої загрози
чи шкоди іншим шляхом, - будь-які
заборони типу як раніше прийняте
рішення виконавчим комітетом «Про
встановлення обмежуючої огорожі», що
було спірним у судовому порядку та
визнане незаконним, тепер «про
встановлення захисних металевих
перил», - повинні бути обґрунтованими,
ефективними та дійсно необхідними для
правового регулювання суспільних
відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_4;
відповідач у свою чергу охороняючи
суспільні інтереси, мусить приймати
правообмеження, котрі не повинні
порушувати принцип рівності,
законності та будь-яким чином
втручатись в сферу приватного життя
людини. Отже, спірне рішення у справі
відповідачем прийняте без погодження
із ОСОБА_6, всупереч її правам, свободам
та законним інтересам.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виконавчі органи сільських, селищних,
міських рад, крім повноважень,
передбачених цим Законом, здійснюють й
інші надані їм законом повноваження.

Згідно п.п.1, 5, 9 п. б) ч.1 ст. 33 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать, зокрема: здійснення контролю
за додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель,
природних ресурсів загальнодержавного
та місцевого значення, відтворенням
лісів; вирішення земельних спорів у
порядку, встановленому законом;
організація і здійснення землеустрою,
погодження проектів землеустрою.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 10 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» до повноважень виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належить: здійснення самоврядного
контролю за станом благоустрою та
утриманням територій населених
пунктів, інженерних споруд та об'єктів,
підприємств, установ та організацій,
майданчиків для паркування
транспортних засобів (у тому числі щодо
оплати послуг з користування
майданчиками для платного паркування
транспортних засобів), озелененням
таких територій, охороною зелених
насаджень, водних об'єктів тощо.

У відповідності до п.6 ч.2 ст. 10 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» до повноважень виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належить: визначення місць стоянок
транспортних засобів та майданчиків
для паркування на об'єктах благоустрою.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
організацію благоустрою населених
пунктів забезпечують місцеві органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до
повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в
обов'язковому порядку на всій
території населеного пункту (села,
селища, міста).

Рішення місцевих органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування щодо благоустрою
території певного населеного пункту є
обов'язковим для виконання розміщеними
на цій території підприємствами,
установами, організаціями та
громадянами, які на ній проживають.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» до об'єктів благоустрою
населених пунктів належать: 1)
території загального користування: г)
вулиці, дороги, провулки, узвози,
проїзди, пішохідні та велосипедні
доріжки; є) інші території загального
користування; 2) прибудинкові
території.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
громадяни у сфері благоустрою
населених пунктів мають право, зокрема:
вимагати негайного виконання робіт з
благоустрою населених пунктів у разі,
якщо невиконання таких робіт може
завдати шкоду життю, здоров'ю або майну
громадян.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»
елементами (частинами) об'єктів
благоустрою, зокрема, є: малі
архітектурні форми; мала архітектурна
форма - це елемент декоративного чи
іншого оснащення об'єкта благоустрою.
До малих архітектурних форм належать,
зокрема: огорожі, ворота, ґрати.

Згідно ст. 158 Земельного кодексу
України земельні спори вирішуються
судами, органами місцевого
самоврядування та центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.
Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

Таким чином, до повноважень
виконавчого органу Самбірської
міської ради належить здійснення
самоврядного контролю та вжиття
заходів щодо забезпечення на території
м. Самбора благоустрою та утримання
території населеного пункту, зокрема
майданчиків для паркування
транспортних засобів та визначення
місць стоянок транспортних засобів на
об'єктах благоустрою, а також вирішення
земельних спорів.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
виконавчий комітет Самбірської
міської ради, виносячи спірне рішення
№ 268 від 15.08.2014 року "Про затвердження
акту міжвідомчої комісії» діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Крім того, відповідно до кадастрового
плану земельної ділянки - 080:0039 ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1, плану встановлення меж
земельної ділянки - 080:0039 ОСОБА_6 в
АДРЕСА_1, складених Самбірським міським
відділом Львівської регіональної
філії ЦДЗК в 2011 році, які долучені до
матеріалів справи, землями загального
користування (заїздом) по АДРЕСА_1 є
землі позначені на плані літерами від
"В" до "Г", в той час, як огорожа згідно
спірного рішення виконкому має бути
встановлена на землі ОСОБА_4 позначеної
на плані літерами від "Г" до "Д" (а.с.80-81).

Таким чином, не заслуговують на увагу
та спростовуються матеріалами справи
доводи позивача про неможливість
автомобільного під'їзду до будинку
позивача, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Не можна погодитись із висновками суду,
викладеними в оскаржуваному рішенні
про те, що приймаючи спірне рішення
відповідач заборонив проїзд до
житлових будинків АДРЕСА_1 та зупинку
транспорту .

Зі змісту спірного рішення відповідача
вбачається, що даним рішенням, з метою
не допущення порушень прав третьої
особи та інших сусідів на вільний
доступ та доїзд-виїзд до своїх
будинків, заборонено лише стоянку
автомашин біля будинку АДРЕСА_2, а не
зупинку чи рух транспорту взагалі.

Так, відповідно до п.1.10. Правил
дорожнього руху зупинка припинення
руху транспортного засобу на час до 5
хвилин або більше, якщо це необхідно
для посадки (висадки) пасажирів чи
завантаження (розвантаження) вантажу.

Таким чином, суд першої інстанції,
прийшов до помилкового висновку, що
спірним рішенням виконкому
обмежується доступ до житлових
будинків АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
прийняття відповідачем спірного
рішення про встановлення захисних
металевих перил на відстані 70 см від
фасаду навпроти вхідних дверей до
будинку АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4
звужує права та свободи позивача з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для звернення ОСОБА_4 до
відповідача із заявою про влаштування
захисної огорожі та усунення перешкод
в користуванні майном були численні
порушення з боку родичів та гостей
позивача, які своїми діями (постійний
рух машин безпосередньо по порогу та
біля вхідних дверей ОСОБА_4.) завдавали
шкоду майну та становили загрозу життю
та здоров'ю ОСОБА_4 та його родині.

Крім того, міжвідомчою комісією
міськвиконкому 31 липня 2013 року
розглянуто заяву ОСОБА_4 про
влаштування захисної огорожі навпроти
дверей в будинок та усунення перешкод в
користуванні проїздом спільного
користування, про що складено акт.
Згідно з ним, вказала, що оскільки
ширина проїзду навпроти дверей до
будинку АДРЕСА_2 становить 2,9 м., проїзд
транспорту попри вхідні двері будинку
69 може призвести до нещасних випадків.
Тому з метою недопущення нещасних
випадків, міжвідомча комісія
міськвиконкому погодилась на
встановлення гр.. ОСОБА_4 захисних
металевих перил на відстані 70 см. від
фасаду, навпроти вхідних дверей до
будинку АДРЕСА_2. Разом з тим, комісія
вважала за доцільне обмежити час
стоянки автомобілів на території
доїзду спільного користування не
більше 30 хв., з метою усунення перешкод
для інших власників житлових будинків
(а.с.9).

Згідно ч. 7 ст.41 Конституції України
використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу
України власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. При здійсненні
своїх прав та виконанні обов'язків
власник зобов'язаний додержуватися
моральних засад суспільства. Усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав. Власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

За таких обставин, захист прав
суміжного землекористувача - ОСОБА_4 не
може вважатись порушенням прав
позивача, оскільки реалізація такого
права власності не порушує і не
суперечить правам, свободам позивача
та інших громадян.

В свою чергу, позивачем не доведено
належними доказами порушення її прав
та інтересів рішенням Виконавчого
комітету Самбірської міської ради № 268
від 15.08.2014 року.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до не обгрунтованого висновку
про задоволення позовних вимог в
частині визнання не законним та
скасування рішення Виконавчого
комітету Самбірської міської ради № 268
від 15.08.2014 року, як такого, що прийняте
всупереч правам, свободам і законним
інтересам позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Судова колегія вважає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, а тому постанову
суду першої інстанції необхідно
скасувати і винести нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги виконавчого
комітету Самбірської міської ради
Львівської області, ОСОБА_4 задоволити.

Постанову Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 20 травня 2014
року по справі № 452/106/14-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_6 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич