Справа № 242/3967/14-а
Суддя: Пирогова Л. В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пирогової Л.В., при
секретарі Костенко К.О., за участю
позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Стельника
Д.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Селидове справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Селидове Донецької області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.09.2009 р. звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Селидове Донецької області про
визнання дій Управління Пенсійного
Фонду України в м. Селидове Донецької
області неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії - провести
перерахунок суми пенсії з 01.11.2006 року по
31.12.2007 року і з 01.06.2008 року по 30.09.2008 року
не нижче 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії в розмірі 50
відсотків прожиткового мінімуму та
провести доплату пенсії за вказаний
період, зобов'язати Управління
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області, в якому вказав, що
він звертався до відповідача з заявою
15.06.2009 р. про перерахунок пенсії у
розмірах, встановлених ст. ст. 49, 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», але отримав відмову з
огляду на відсутність законних підстав
та правомірність здійснення
управлінням розрахунку. Просить
визнати дії Управління Пенсійного
Фонду України в м. Селидове Донецької
області з відмови по перерахунку
розміру його пенсії відповідно до
діючого законодавства України
неправомірними та зобов'язати
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Селидове Донецької області провести
перерахунок його державної пенсії із
розрахунку не менше 6 мінімальних
пенсій та 50 відсотків мінімальних
пенсій за віком, що розраховуються
залежно від розміру прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив суд
задовольнити їх у повному обсязі

Представник відповідача за
довіреністю Стельник Д.В. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
надав суду письмові заперечення,
згідно яких позивач вимагає
встановлення йому основного розміру
пенсії та додаткової пенсії виходячи з
мінімального розміру пенсій, який
встановлено ч. 1 ст. 28 ЗУ України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Ця норма закону
забороняє застосовувати мінімальний
розмір пенсій, встановлений цією
статтею для визначення розмірів
пенсій, у тому числі відповідно до ст. 50,
54 Закону України «Про статус та
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Обидва закони мають рівну
юридичну силу і підстави для
застосування норм, визначених у
першому, ігноруючи норми іншого,
відсутні. КМУ України було прийнято
постанови № 530 від 28.05.2008 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», та № 654 від 16.07.2008 р. «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» відповідно
яких для учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 1987-1990 р.р. по
другій групі інвалідності встановлено
пенсія в розмірі 820 грн., а розмір
додаткової пенсії встановлено 96 грн. 40
коп. Крім того, зазначив, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
відповідним позовом. Просив суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
адміністративного позову та
заперечень проти нього, встановив
наступне.

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 30.12.2009 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області про визнання дій
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Селидове Донецької області
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області з щодо відмови йому у
здійсненні перерахунку пенсії по
інвалідності (основної та додаткової)
відповідно до ст. 50 ч. 4, ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з розміру 6 мінімальних пенсій
за віком та 50 відсотків мінімальної
пенсії за віком, що розраховуються
залежно від розміру прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб та
зобов'язано відповідача провести
перерахування та виплату з 01.11.2006 року
по 31.12.2007 року і з 01.06.2008 року по 30.09.2008
року пенсії по інвалідності (основної
та додаткової) відповідно до ст. 50 ч. 4,
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру 6
мінімальних пенсій за віком та 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
що розраховуються залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб (а.с.24-25).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 04.05.2011 року постанову
Селидівського міського суду Донецької
області від 30.12.2009 року залишено без
змін (а.с. 40-41).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 06.11.2014 року постанову
Селидівського міського суду Донецької
області від 30.12.2009 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 04.05.2011 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції (а.с. 54-57).

Вирішуючи питання щодо позовних вимог
ОСОБА_1 до УПФУ у м. Селидове Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за період з 01.11.2006 року по
31.12.2007 року та з 01.06.2008 року по 18.08.2008
року, суд вважає, що їх необхідно
залишити без розгляду, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом 19.08.2009 р., тоді як просить
зобов'язати відповідача зробити
перерахунок та виплатити пенсію йому
за періоди з 01.11.2006 року по 31.12.2007 року і
з 01.06.2008 року по 30.09.2008 року.

Разом з тим відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5
КАС України, провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремих процесуальних дій,
розгляду і вирішення справи. На час
виникнення спірних правовідносин
відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк,
який, якщо не встановлене інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, встановлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Позивачем у адміністративному позові
не наведені причини поважності
пропуску строку звернення до суду.
Юридична необізнаність не може
вважатися поважною причиною пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду.

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в надані ними суду своїх
доказів у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 ст. 71 КАС
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановлення строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа «Стаббігс та інш.
проти Великобританії» рішення від 22
жовтня 1996 р., «Девеер проти Бельгії»
рішення від 27 лютого 1980 р.).

З огляду на вищезазначене, суд вважає,
що відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України
позивач не пропустив річний строк
звернення до суду з вказаним позовом за
період з 19.08.2008 року по 30.09.2008 року. Але з
поданого адміністративного позову та
матеріалів справи вбачається, що
позивач пропустив строк звернення до
суду за період з 01.11.2006 року по 31.12.2007
року та з 01.06.2008 року по 18.08.2008 року, а
тому даний адміністративний позов в
цій частині слід залишити без розгляду.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до
УПФУ у м. Селидове Донецької області
про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 19.08.2008 року по 30.09.2008 року, суд
встановив наступне.

Позивач віднесений до першої категорії
як особа, яка потерпіла внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії А
№ 115382, є інвалідом 3 групи, згідно до
посвідчення серії Б № 343816.

15.06.2009 року ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області з заявою про
перерахунок пенсії у розмірах,
встановлених ст. ст. 49, 50, 54, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
але отримав відмову з огляду на
відсутність законних підстав та
правомірність здійснення управлінням
розрахунку. Суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав. Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 50 Конституції України
кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Розділ 8 даного Закону передбачає
правила призначення та виплати пенсій
і компенсацій особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4.

Стаття 49 цього розділу визначає пенсії
особам, віднесеним до вказаних
категорій у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров,ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Стаття 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачає, що особам,
віднесеним до першої категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров,ю, у
відповідних розмірах, зокрема
інвалідам 3 групи - 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Виплата зазначеної пенсії відповідно
до статті 53 даного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначені
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
1 категорії та у зв'язку з втратою
годувальника. Зазначені норми
поширюються на позивача як віднесеного
до категорії 1. Частина 4 ст. 54 цього
Закону передбачає, що в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по 3
групі - 6 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до п. п. 12, 15, 17 п. 28 розділу 2
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» з 1 січня 2008 року
внесені зміни, зокрема, до ст. ст. 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 п. п. 12, 15, 17
п. 28 розділу 2 «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
визнано неконституційними.

Суд вважає безпідставними посилання
відповідача на необхідність
застосування у спірних відносинах
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» та Постанови
Кабінету Міністрів України № 654 від
16.07.2008 р. «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»,
оскільки, виходячи із приписів пункту
першого та шостого ст. 92 Конституції
України, ст. 71 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», дія
положень наведеного Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону. Абзацом другим преамбули, ч. З,
ст. 4, п. 16 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення визначаються
виключно законами про пенсійне
забезпечення, і те, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом, закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Також суд не приймає посилання
відповідача на те, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з
огляду на те, що зазначена стаття
частиною 3 доповнена Законом України №
2505 ВІД 25.03.2005 р. (набрав чинності 31.03.2005
р.), тоді як частина З ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
змінена Законом України від 17.11.2005 р. №
3108-15 (набрав чинності 13.12.2005 р.)

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначеної
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім,ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму,
закладення правової основи для його
встановлення, затвердження та
врахування при реалізації державою
конституційної гарантії громадян на
достатній життєвий рівень дає Закон
України «Про прожитковий мінімум» від
15.07.1999 р. № 966-14, а також Закон України
«Про державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» від 5
жовтня 2000 року № 2017-11 згідно статті 1
якого прожитковий мінімум
використовується для визначення, у
тому числі мінімального розміру пенсії
за віком, який відповідно до статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в
редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005
року) передбачено, що прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо
для тих. хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 р. № 107-VI, що набрав чинності з
01.01.2008 р., затверджений прожитковий
мінімум на одну особу, яка втратила
працездатність з 01 січня - 470 грн., з 01
квітня - 481 грн., з 01 липня - 482 грн., з 01
жовтня -498 грн.

Таким чином, для позивача, як інваліда 3
групи, особи, постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 1 категорії,
нижчий розмір державної та додаткової
пенсії повинен розраховуватися,
виходячи із наведених розмірів.

Постановляючи судове рішення у даній
справі, суд виходить з того, що
конституційні принципи, на яких
базується здійснення прав і свобод
людини і громадянина в Україні,
включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3,
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2
статті 19, статтями 22, 23, частиною 1
статті 24 Конституції України, набуте у
сфері пенсійного забезпечення, не може
бути скасоване, звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на
себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, аналізуючи зазначені вище
докази в їх сукупності та норми
чинного законодавства, які
застосовано до спірних правовідносин
суд дійшов обґрунтованого висновку, що
позовна заява в цій частині підлягає
задоволенню.

Оскільки відповідач є державною
бюджетною установою, суд вважає
можливим у

відповідності до ст. 88 КАС України
звільнити його від сплати судових
витрат на користь

держави.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 158-163, 186 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України у м. Селидове
Донецької області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії за період з 01.11.2006 року по
31.12.2007 року та з 01.06.2008 року по 18.08.2008
року залишити без розгляду.

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
Фонду України у м. Селидове Донецької
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області щодо відмови у
здійсненні перерахунку пенсії по
інвалідності (основної та додаткової)
ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 ч. 4, ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру 6
мінімальних пенсій за віком та 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
що розраховуються залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в м. Селидове Донецької
області провести перерахування та
виплату ОСОБА_1 з 19.08.2008 року по 30.09.2008
року пенсії по інвалідності (основної
та додаткової) відповідно до ст. 50 ч. 4,
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру 6
мінімальних пенсій за віком та 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
що розраховуються залежно від розміру
прожиткового мінімуму для
непрацездатних осіб.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. Якщо було подано апеляційну
скаргу, постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду Донецької
області через Селидівський міський суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.12.2014
року.

Суддя