Справа № 755/29290/14-а
Суддя: Чех Н. А.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"23" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.
розглянувши у письмовому провадженні в
приміщенні суду в м. Києві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві,
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Новак Галини Матвіївни,
третя особа: Головне управління
пенсійного фонду України, про визнання
постанови про повернення виконавчого
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом посилаючись
на те, що 30.01.2013 року Дніпровським
районним судом м. Києва видано
виконавчий лист по справі № 2-а-5865/11 про
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України в м. Києві
нарахувати та виплатити пенсію
відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» виходячи з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням
починаючи з 28.12.2010 року з урахуванням
раніше проведених виплат. 23.05.2013 року
відкрито виконавче провадження № 37182118.
17.06.2013 року державний виконавець
повернув виконавчий лист без
виконання, зазначивши, що боржником
здійснено перерахунок пенсії з 28.12.2010
року по 22.07.2011 року та нараховані кошти
в сумі 6 237,73 грн. 02.08.2013 року виконавчий
лист подано повторно, і 05.08.2013 року
відкрито виконавче провадження. Не
зважаючи на те, що вона не
погоджувалася із розрахунком боржника,
державний виконавець намагався
змінити спосіб виконання рішення суду
шляхом стягнення коштів в сумі 6 237,73
грн., однак, в задоволенні заяви судом
було відмовлено. 16.10.2014 року державний
виконавець знову повернув виконавчий
лист без виконання. Перерахунок пенсії
згідно постанови суду від 16.11.2011 року
повинен бути здійснений з 28.12.2010 року по
31.03.2012 року, а не по 22.07.2011 року. З 01.04.2012
року їй проведено перерахунок пенсії
на виконання рішення суду по іншій
справі. Боржником рішення суду
виконано на власний розсуд, а державний
виконавець не перевірив виконання
рішення суду. Постанову про повернення
виконавчого листа отримано нею 30.10.2014
року.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, представник просив справу
розглянути на підставі наявних в
справі доказів за його відсутності,
позовні вимоги, які викладені в
позовній заяві, підтримав в повному
обсязі.

Представник відповідача - Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві до суду не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
процесуальним правом надати письмові
пояснення по суті предмету спору не
скористався.

Відповідач - державний виконавець
Відділу примусового викання рішень
Управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
м. Києві Новак Г.М., до суду не з'явився,
про час та місце слухання справи
повідомлений належним чином,
процесуальним правом надати письмові
пояснення по суті предмету спору не
скористався.

Представник третьої особи - Управління
пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва до суду
не з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином,
процесуальним правом надати письмові
пояснення по суті предмету спору не
скористався.

За таких обставин, суд вважає можливим
справу розглянути на підставі наявних
в справі доказів у відсутності
позивача, відповідачів та третьої
особи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до статті 14 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Зміст ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
не містить жодних застережень, які б
надавали можливість за тих чи інших
умов не виконувати судове рішення, яке
набрало законної сили. Зазначена норма
Закону має імперативний характер і
довільному та розширеному тлумаченню
не підлягає.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб)
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані, зокрема, на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших Законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу. Інші органи,
установи, організації і посадові особи
провадять окремі виконавчі дії у
випадках, передбачених законом, у тому
числі відповідно до статті 5 цього
Закону, на вимогу чи за дорученням
державного виконавця. При цьому вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад адміністративного
судочинства, судове рішення, як таке,
вже само по собі являється актом
примусу, спрямованим на вчинення тих чи
інших дій в інтересах та на користь
учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
відповідає конституційному положенню
щодо обов'язковості виконання судових
рішень на всій території України (ст. 124
Конституції України).

Згідно до положень ст. 21 Закону України
«Про виконавче провадження», на
підрозділ примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції
покладається виконання рішень, за
якими: 1) боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, місцеві суди, міські,
районні або селищні ради чи районні
державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; 2) сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Як було встановлено в суді, що в
провадженні старшого державного
виконавця підрозділу примусового
викання рішень Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Новак Г.М.
знаходився на виконанні виконавчий
лист № 2-а-5865/2011, виданий 30.01.2013 року
Дніпровським районним судом міста
Києва, про зобов'язання Головного
управління пенсійного фонду України
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію
відповідно до вимог ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» виходячи з
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням починаючи з 28.12.2010 року з
урахуванням раніше проведених виплат.

16.10.2014 року винесено постанову про
повернення виконавчого документу
стягувачеві на підставі того, що їй
здійснено перерахунок пенсії по
рішенню суду з 28.12.2010 року в сумі 6 237,73
грн., та у зв'язку з тим, що 03.09.2014 року
КМУ прийнято постанову № 440, якою
затверджено порядок погашення
заборгованості за рішенням суду,
виконання яких гарантується державою,
а тому подальше виконання рішення суду
підлягає виконанню з урахуванням даної
постанови. Підставою повернення
виконавчого листа вказав п. 9 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

В даному випадку застосування
державним виконавцем п. 9 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження» є неправомірним, рішення
суду в повному обсязі не виконано, у
зв'язку з чим постанова про повернення
виконавчого документу стягувачу
підлягає скасуванню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

В порядку ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
розглядаються скарги на дії або
бездіяльність державної виконавчої
служби у разі невиконання або
неналежного виконання судового
рішення, прийнятого відповідно до норм
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Як визначено у частині першій та шостій
статі 181 Кодексу адміністративного
судочинства України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законами не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження", у
разі визнання неправомірними рішення,
дій або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Відповідно до положень частини першої
статі 3 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна особа має
право в порядку встановленому цим
Кодексом, звернутись до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до п. 8 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

В суді було встановлено, що рішення
суду, яке не скасовано, набувше
законної сили, щодо нарахування та
виплати Головним управлінням
пенсійного фонду України ОСОБА_1 пенсії
відповідно до вимог ч. 3 ст. 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» за період з 28.12.2010
року не виконано, кошти позивач до
цього часу не отримав. Посилання на
постанову КМУ від 03.09.2014 року судом не
враховується.

Сторона відповідача жодного доказу
щодо безпідставності позову ОСОБА_1 до
суду не надали.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 1, 2, 11, 21 Закону України "Про
виконавче провадження", Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року за № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" ст.ст. 1, 2, 3, 4, 7, 8, , 9, 11, 14, 122,
159-163, 167, 181, 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві, державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Новак Галини Матвіївни,
третя особа: Головне управління
пенсійного фонду України, про визнання
постанови про повернення виконавчого
листа незаконною - задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
м. Києві Новак Галини Матвіївни щодо
повернення виконавчого документу
стягувачеві ОСОБА_1.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
м. Києві Новак Галини Матвіївни від
16.10.2014 року про повернення виконавчого
документу стягувачеві, виконавче
провадження № 39188601 по виконавчому
листу № 2-а-5865/2011 від 30.01.2013 року та
зобов'язати провести відповідні
виконавчі дії з його виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя: