Справа № 226/4647/12
Суддя: Карнаух А. П.
Дата ухвалення: 2012-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/4647/12
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2012 року м.
Тульчин Вінницької області

Я, суддя Тульчинського районного суду
Вінницької області Карнаух А.П.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження в приміщенні
Тульчинського районного суду
Вінницької області справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління ПФУ України у Тульчинському
районі Вінницької області про визнання
їх дій щодо відмови у здійсненні
перерахунку та виплати державної
пенсії та додаткової пенсії
протиправними та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
державної та додаткової пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
управління ПФУ у Тульчинському районі
Вінницької області про визнання їх дій
щодо відмови у здійсненні перерахунку
та виплати державної пенсії та
додаткової пенсії протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової
пенсії, мотивуючи свої вимоги
наступним. Позивач є потерпілою від
аварії на Чорнобильській АЕС першої
категорії та інвалідом третьої групи.
Відповідно до довідки огляду МСЕК №083848
від 24.10.2000 року має третю групу
інвалідності, захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на
ЧАЕС. Як пенсіонер та інвалід, вона
перебуває на обліку в управлінні ПФУ у
Тульчинському районі і має право на
отримання пенсії на підставі Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач, в порушення вимог
цього Закону, здійснював позивачу
виплати державної та додаткової пенсії
в розмірах, встановлених постановою
Кабінету Міністрів України №530 від
28.05.2008 року, які є меншими від розмірів
пенсії, передбачених ст.ст. 50, 54
вищевказаного Закону.

Відповідач здійснює позивачу
виплати як державної, так і додаткової
пенсії, не в повному обсязі, як це
передбачено Законом України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". З приводу
порушення прав при виплаті пенсії
позивач зверталася до управління ПФУ у
Тульчинському районі, але їй було
відмовлено в перерахунку пенсії, тому
вона звертається до суду.

Просить суд визнати дії управління ПФУ
у Тульчинському районі Вінницької
області щодо відмови в перерахунку
державної та додаткової пенсії,
передбаченої ст.. ст.. 54, 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»від 28.02.1991 року,
протиправними. Зобов"язати управління
ПФУ у Тульчинському районі Вінницької
області здійснити перерахунок та
виплату державної пенсії в розмірі
шести мінімальних пенсії за віком
щомісячно, відповідно до ст.. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»від 28.02.1991 року, починаючи з
шестимісячного строку до дня її
звернення до суду, та здійснити
перерахунок та виплату додаткової
пенсії в розмірі 50% відсотків
мінімальної пенсії за віком щомісячно,
відповідно до ст.. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991
року, починаючи з шестимісячного
строку до дня її звернення до суду.

Відповідач у встановлений ст.. 183-2 КАС
України строк заперечення проти позову
не надав.

Ознайомившись з позовною заявою,
вивчивши додані до позовної заяви
письмові докази, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Позивач є особою постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи
першої категорії, що підтверджується
копією посвідчення серії НОМЕР_1,
виданого 24.10.2000 року Вінницької
облдержадміністрацією. Відповідно до
свого статусу, вона має право на
пенсійне забезпечення на підставі ст. 49
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Відповідно до експертного
висновку Вінницької регіональної
міжвідомчої експертної комісії по
установленню причинного зв'язку
хвороб, інвалідності та смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС №6334 від 06.10.2000 року,
має захворювання, пов"язане з
наслідками аварії на ЧАЕС. Згідно
довідки МСЕК №083848 від 24.10.2000 року
позивачу встановлено третю групу
інвалідності, захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС
(безстроково).

Відповідно до ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»державна
пенсія особам, віднесеним до першої
категорії, інвалідам третьої групи не
може бути нижчою шести мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
інвалідам третьої групи, віднесеним до
першої категорії, додаткова пенсія
виплачується в розмірі 50% мінімальної
пенсії за віком.

Позивач стверджує, що державна та
додаткова пенсія їй виплачувалась в
менших розмірах, ніж передбачено цією
вимогою закону. В той час, відповідно до
ст. 71 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»дія положень цього Закону
не може призупинятися іншими законами,
крім законів про внесення змін до цього
Закону.

22.05.2008 року Рішенням
Конституційного Суду України у справі
№10-рп/2008 було визнано
неконституційними положення
підпунктів 1-6 пункту 19 розділу ІІ
„Внесення змін до деяких законодавчих
актів України" Закону України „Про
Державний бюджет України на 2008 рік»та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
року №107-VI, якими з 01.01.2008 року були
внесені зміни до Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року.

Відповідно ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані не
конституційними, втрачають чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Крім того, згідно ст. 22 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Згідно ст. 64
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 01.11.1996
року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»
Верховний суд України вказав, що
оскільки Конституція України має
найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати зміст
будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору
його відповідності Конституції і в
усіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію як акт
прямої дії.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму
Верховного суду України від 13.06.2007 р. № 8
«Про незалежність судової влади»не
підлягають застосуванню закони та інші
нормативно-правові акти, що скасовують
конституційні права і свободи людини
та громадянина, а також нові закони, які
звужують зміст та обсяг встановлених
Конституцією України і чинними
законами прав і свобод.

В своєму рішенні Конституційний Суд
України №20-рп/2004 від 01.12.2004 року
однозначно підтвердив свою правову
позицію з цього питання в ч. 3 п.6, що
оскільки для значної кількості
громадян України пільги, компенсації і
гарантії , право на які передбачено
чинним законодавством, є додатковим до
основних джерел існування, необхідною
складовою конституційного права на
забезпечення достатнього життєвого
рівня (ст.. 48 Конституції України), який
принаймні не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом (ч. 3 с. 46 Конституції України),
то звуження змісту та обсягу цього
права шляхом прийняття нових законів
або внесення змін до чинних законів за
ст.. 22 Конституції України не
допускається. Зупинення його дії
можливе за умови введення відповідно
до п. 31 ч. 1. ст.. 85, п. 19 ч. 1 ст. 92
Конституції України надзвичайного
стану (ст.. 64 Конституції України»).

Раніше така ж правова позиція
Конституційного Суду України
визначена у рішенні №5-рп/2002 від 20.03.2002
року.

Такий висновок Конституційного Суду
України підтверджує обґрунтування
позивача про неможливість зменшення
йому підвищення до пенсії.

Відповідно до ст..8 КАСУ суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини. А
практика цього суду свідчить, що при
розгляді судами справ щодо пенсійного
забезпечення громадян України
українські суди повинні вирішувати
питання про конституційність
законодавства при нарахуванні пенсії (
рішення від 07.10.2010 року у справі
Багатова проти України та ін..)

За таких обставин, виплата
державної та додаткової пенсії
позивачу в розмірах, менших, ніж
визначено ст.ст. 54 та 50 цього Закону, на
підставі постанов Кабінету Міністрів
України, що обмежували пенсійні
виплати, суперечить вимогам ст. 50, 54 та
ст. 71 Закону України „Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Такі виплати повинні бути здійснені до
23.07.2011 року, оскільки правове
регулювання цих виплат в подальшому
було змінено.

25.01.2012 року Конституційний Суд
України ухвалив рішення №3-рп/2012. У
даному рішенні Конституційним Судом
України визначено, що однією з ознак
України як соціальної держави є
забезпечення загальносуспільних
потреб у сфері соціального захисту за
рахунок коштів Державного Бюджету
України виходячи з фінансових
можливостей держави, яка зобов'язана
справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги
-принципам пропорційності і
справедливості. Повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. Суди
під час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Пленум Вищого адміністративного
Суду України в постанові №8 від 19.12.2011
року «Про судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, які
виникають у зв'язку із застосуванням
ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» роз'яснив судам, що,
вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься в
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких витрат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23.07.2011 року.

Судам необхідно врахувати, що до
набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23.07.2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення ст.. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Із
23.07.2011 року правомірність дій суб'єктів
владних повноважень у зазначених
категоріях справ судам необхідно
перевіряти на відповідність вимогам
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 року»та Постанови
Кабінету Міністрів від 06.07.2011 року №745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету».

Очевидно аналогічне тлумачення
застосування діючого законодавства
повинно застосовуватись при розгляді
справ про правомірність відмови
органів Пенсійного фонду України у
виплаті державної, додаткової та
підвищення до пенсії громадянам, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Таким чином, суд при вирішенні
справи керується Конституцією України,
як Основним Законом, також Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік»та Законом України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»та
враховує прийняту 06.07.2011 року Кабінетом
Міністрів України Постанову №745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», якою встановлено
розміри виплат особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та прийняту 23.11.2011 року
Кабінетом Міністрів України Постанову
№1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Позивач в позовній заяві просить суд
зобов"язати управління ПФУ у
Тульчинському районі Вінницької
області здійснити перерахунок та
виплату державної пенсії в розмірі
шести мінімальних пенсії за віком
щомісячно, відповідно до ст.. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»від 28.02.1991 року, починаючи з
шестимісячного строку до дня її
звернення до суду, та здійснити
перерахунок та виплату додаткової
пенсії в розмірі 50% відсотків
мінімальної пенсії за віком щомісячно,
відповідно до ст.. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»від 28.02.1991
року, починаючи з шестимісячного
строку до дня її звернення до суду.
Проте, на пенсію по інвалідності
третьої групи захворювання,
пов»язаного з Чорнобильською
катастрофою, позивача переведено з
31.03.2011 року. Тому, позов підлягає
задоволенню починаючи з 31.03.2011 року.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 99, 159, 183-2 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати дії управління ПФУ у
Тульчинському районі Вінницької
області щодо відмови в перерахунку та
виплаті ОСОБА_1 державної пенсії,
передбаченої ст.. 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року та додаткової пенсії,
передбаченої ст.. 50 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991
року, з 31.03.2011 року до 23.07.2011 року,
протиправними.

Зобов"язати управління ПФУ у
Тульчинському районі Вінницької
області перерахувати та виплатити
ОСОБА_1 державну пенсію, відповідно до
ст.. 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року, в розмірі
шести мінімальних пенсій за віком,
починаючи з 31.03.2011 року по 23.07.2011 року,
виплативши заборгованість за цей
період, з урахуванням раніше
виплачених сум.

Зобов"язати управління ПФУ у
Тульчинському районі Вінницької
області перерахувати та виплатити
ОСОБА_1 додаткову пенсію відповідно до
ст.. 50 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року, в розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 31.03.2011 року по 23.07.2011 року,
виплативши заборгованість за цей
період, з урахуванням раніше
виплачених сум.

Подальшу виплату ОСОБА_1
державної пенсії, передбаченої ст.. 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року та
додаткової пенсії, передбаченої ст.. 50
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 року, проводити
на підставі Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»та
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік»та враховувати
Постанову Кабінету Міністрів України
№745 «Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету»прийняту
06.07.2011 року, та Постанову Кабінету
Міністрів України №1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»прийняту
23.11.2011 року, до втрати права на такі
виплати.

Судові витрати компенсувати за
рахунок держави.

Постанова суду підлягає
негайному виконанню.

Постанова суду може бути
оскаржена сторонами в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
отримання її копії.

Постанова суду є остаточною крім
випадків її оскарження в апеляційному
порядку.

Суддя: