Справа № 826/17365/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 грудня 2014 року 13 год. 21
хв. № 826/17365/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судових
засідань Приходько О.В., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр краси та
здоров'я "Аврора" до реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві та державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Коломієць Олени Георгіївни
про визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 11 грудня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 10 листопада 2014 року
надійшов позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр краси та
здоров'я "Аврора" (далі - позивач) до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві (далі -
відповідач-1) про визнання таким, що не
відповідає нормам чинного
законодавства, рішення від 12 травня 2014
року № 12959573 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень (далі -
оскаржуване рішення), видане державним
реєстратором прав на нерухоме майно:
нежитлові приміщення із № 1 по № 5
(групи приміщень № 26), розташовані у
місті Києві на вулиці Артема, 31 (літера
А), загальною площею 33,3 кв.м. (далі -
нежитлові приміщення), а також
зобов'язання відповідача-1 здійснити
державну реєстрацію права власності на
нежитлові приміщення та надати витяг з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно.

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначила, що
заявлені вимоги підлягають
задоволенню, оскільки оскаржуване
рішення прийняте відповідачем-1
протиправно.

Ухвалою суду від 12 листопада 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

До суду 02 грудня 2014 року через
канцелярію від законного представника
позивача надійшла письмова заява про
зміну позовних вимог, а саме про
визнання незаконним та скасування
оскаржуваного рішення, прийнятого
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Коломієць Оленою
Георгіївною, а також зобов'язання
державного реєстратора відповідача-1
здійснити державну реєстрацію права
власності на нежитлові приміщення та
надати витяг з реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Вказану заяву судом, згідно з ч. 1 ст. 137
КАС України, прийнято до розгляду та
долучено до матеріалів справи для
врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Крім того, судом, відповідно до ст. 52 КАС
України, до участі у справі як
співвідповідача залучено державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
Коломієць Олену Георгіївну (далі -
відповідач-2).

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Представник відповідачів не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду разом із
доказами на їх обґрунтування у
судовому засіданні 03 грудня 2014 року.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем-2 12 травня 2014 року
прийнято оскаржуване рішення, яким
відмовлено у державній реєстрації
права власності на нежитлові
приміщення за позивачем.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, а також аналізу
наступних норм та обставин.

Так, порядок здійснення державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна визначений нормами
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (далі - Закон) та
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2013 року
№ 868 (далі - Порядок № 868).

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 2, п.п. 1, 2 ч. 2 ст.
9, ч. 1 ст. 19 Закону, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор: встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що представник позивача звернувся до
відповідача-1 із заявою від 05 травня 2014
року про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) на
нежитлові приміщення.

Разом із заявою подано:

- свідоцтво про право власності;

- копію довідки, виданої Головним
управлінням статистики у місті Києві;

- копію виписки із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, виданої
Шевченківською районною у місті Києві
державною адміністрацією;

- копію свідоцтва, виданого державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі міста Києва;

- копію наказу, виданого позивачем;

- копію статуту позивача;

- довіреність позивача;

- копію паспорта громадянина України
представника позивача, яким подано
заяву;

- копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера представника
позивача, яким подано заяву.

Під час розгляду поданої заяви
відповідачем-2 виявлено, що нежитлові
приміщення, щодо яких подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, реконструйовані. До
реконструкції нежитлові приміщення
перебували у спільній власності.

Згідно з п. 49 Порядку № 868, у разі
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна
заінтересованою особою є замовник
будівництва, крім випадків,
передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявник подає: документ, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на земельну ділянку;
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта.

Документом, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового, дачного будинку,
господарської (присадибної) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудованих
до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт
на об'єкт нерухомого майна; технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності на такий об'єкт
нерухомого майна, заявник не подає.

У разі проведення державної реєстрації
права власності з видачею свідоцтва на
об'єкт нерухомого майна, який до
проведення реконструкції перебував у
спільній власності, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає письмову згоду всіх
співвласників об'єкта нерухомого майна
на проведення його реконструкції. Якщо
у зв'язку з проведенням реконструкції
об'єкта нерухомого майна змінився
розмір часток у праві спільної
власності, заявник, крім документів, що
зазначені в цьому пункті, подає
письмову заяву співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, що 24 березня 2014 року
державним реєстратором відповідача-1
прийнято рішення № 11874042 про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, яким зупинено
розгляд заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень від 19 березня 2014
року № 5885513, у зв'язку з тим, що не подано
усі необхідні документи відповідно до
Порядку № 868.

25 березня 2014 року державним
реєстратором відповідача-1 прийнято
рішення № 11879395 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, яким відмовлено у державній
реєстрації права власності на
нежитлові приміщення за позивачем,
оскільки документи, подані для
проведення державної реєстрації прав,
не відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

У подальшому, відповідач-2, встановивши,
що позивачем не усунуто причини
відмови у державній реєстрації прав та
їх обтяжень заяви від 19 березня 2014 року
№ 5885513 шляхом подання письмової згоди
усіх співвласників на проведення
реконструкції, письмової заяви про
розподіл часток у спільній власності,
прийняв оскаржуване рішення.

У матеріалах справи містяться копії
документів облікової справи на
нежитлові приміщення, які надано суду
представником відповідача у судовому
засіданні 03 грудня 2014 року. Серед таких
документів є копії двох свідоцтв про
право власності, обидва видані 18 червня
2014 року Головним управлінням
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) на підставі наказу №
853-В.

При цьому, копія одного свідоцтва
посвідчує, що нежилі приміщення з № 1 по
№ 5 (групи приміщень № 26), загальною
площею 33,30 кв.м., які розташовані в м.
Києві по вул. Артема № 31 (Літера А),
дійсно належать позивачу на праві
приватної власності.

Поряд з цим, копія іншого свідоцтва
посвідчує, що нежилі приміщення з № 1 по
№ 7 (групи приміщень № 20) (цілком
очевидно, що з № 1 по № 7 включає у себе і
№ 5), з № 1 по № 14 (групи приміщень № 21), №
24, загальною площею 226,20 кв.м., що складає
56/100 частини від нежилих приміщень в
будинку, площею 474,50 кв.м., які
розташовані в м. Києві по вул. Артема №
31 (Літера А), дійсно належать позивачу
на праві приватної власності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону, у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Доводи представників позивача на те, що
позивач заявляв виключно про первинну
реєстрацію свідоцтва про право
власності на нежитлові приміщення та
про видачу витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, а не
видачі нового свідоцтва, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення прийнято
відповідачем безпідставно, є
необґрунтованими.

Зокрема, п.п. 49, 50 Порядку № 868 регулюють
питання державної реєстрації
новостворених і реконструйованих
об'єктів нерухомого майна. Подання
документів, передбачених вказаними
пунктами, є обов'язковим для державної
реєстрації права власності усіх
новостворених та реконструйованих
об'єктів нерухомого майна без
виключення.

Крім того, необхідність погодження на
проведення реконструкції з усіма
співвласниками майна, яке перебуває у
спільній власності, у разі будь-яких
перетворень з таким майном (зокрема,
реконструкції), або зміни співвласника,
є обов'язковим.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 Цивільного
кодексу України, співвласник має право
на відповідне збільшення своєї частки
у праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Протягом судового розгляду справи
представник відповідачів пояснила, що
відсутність погодження з усіма
співвласниками проведення
реконструкції майна, що перебуває у
спільній власності, може стати
підставою для виникнення спору між
співвласниками у порядку цивільного
судочинства та, як наслідок, стати
підставою для скасування рішення
державного реєстратора про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень за
співвласником, який здійснив
реконструкцію без погодження її з
усіма співвласниками, а тому,
витребування державним реєстратором
документів, а саме письмової згоди усіх
співвласників на проведення
реконструкції та письмової заяви про
розподіл часток у спільній власності є
обов'язковим у разі проведення
державної реєстрації права власності
реконструйованого об'єкту нерухомого
майна.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону, державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до Рекомендації Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80) 2 "Щодо
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень",
прийнятої Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-му засіданні
заступників міністрів, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Під дискреційними повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
визначених законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Таким чином, із системного аналізу вище
викладених норм та обставин вбачається
відсутність ознак протиправності
оскаржуваного рішення та, як наслідок,
відсутність підстав для задоволення
заявлених позивачем вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі вище викладених норм та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр краси та
здоров'я "Аврора" до реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві та державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Коломієць Олени Георгіївни
про визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єктів владних повноважень та
відсутністю з їх сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр краси та
здоров'я "Аврора".

Копії постанови у повному обсязі
направити (вручити) сторонам (їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 18
грудня 2014 року