Справа № 2а-16215/10/2/0170
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/47276/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач),
Весельської Т.Ф., Лиски Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України, третя особа:
Територіальне управління Державної
судової адміністрації України в
Автономній Республіці Крим, про
визнання бездіяльності незаконною,
стягнення недоплаченої заробітної
плати, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із вказаним позовом, в якому
просила визнати незаконною
бездіяльність Державної судової
адміністрації України стосовно
виконання постанови Кабінету
Міністрів від 03.09.2005 року №865 «Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» (далі - Постанова №865)
щодо нарахування їй посадового окладу
судді у відповідності до мінімальної
заробітної плати, встановленої
законодавчими актами України;
стягнення з Державної судової
адміністрації України недоплаченої
заробітної плати за період з 03.12.2007 року
по 01.06.2009 року включно в розмірі 32971,50
грн. без урахування податків і
обов'язкових платежів.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 14 лютого 2011 року,
яку залишено без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2011
року, позов задоволено частково.

Зобов'язано Державне казначейство
України провести фінансування
видатків з Державного бюджету України
за бюджетною програмою «Виконання
рішень судів на користь суддів» у сумі
32971,50 грн. для виплати коштів ОСОБА_4

Стягнуто з Державної судової
адміністрації України на користь
позивача недоплачену суму посадового
окладу за період часу з 03.12.2007 року по
29.05.2009 року у розмірі 32971,50 грн. (без
урахування утримання податків та
обов'язкових платежів).

В касаційній скарзі відповідач -
Державна судова адміністрація України,
посилаючись на порушення судами першої
і апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення цих судів і
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 працювала на
посаді голови Нижньогірського
районного суду Автономної Республіки
Крим з 2001 року по 01 червня 2009 року,
фінансування якого здійснюється за
участю Територіального управління
Державної судової адміністрації в АР
Крим.

Позивачу під час роботи на посаді
голови Нижньогірського районного суду
АР Крим, а саме до 29.05.2009 року, був
розрахований посадовий оклад, виходячи
з обмежень, визначених у пункті 4-1
Постанови №865.

Відповідно до статті 14 Закону «Про
судоустрій України» (в редакції, яка
діяла на момент спірних правовідносин)
(далі - Закон) однією з гарантій
самостійності і незалежності суддів є
належне матеріальне та соціальне
забезпечення суддів. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності
суддів.

Згідно статті 11 Закону незалежність
суддів забезпечується в тому числі і
особливим порядком фінансування судів.
Гарантії незалежності судді, включаючи
заходи його правового захисту,
матеріального та соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Статтею 120 Закону визначено, що
Державна судова адміністрація України
здійснює функції головного
розпорядника коштів Державного
бюджету України щодо фінансового
забезпечення діяльності судів
загальної юрисдикції та готує
матеріали для формування пропозицій
щодо бюджету судів та здійснює заходи
щодо їх фінансування відповідно до
цього Закону, здійснює матеріальне і
соціальне забезпечення суддів (стаття
126).

Статтею 123 Закону встановлено, що
розмір заробітної плати (грошового
забезпечення) судді повинен
забезпечувати його фінансову
незалежність, визначається відповідно
до Закону про статус суддів та інших
нормативно-правових актів щодо умов
оплати праці суддів і не може бути
зменшений.

Постановою №865 затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, апеляційних та
місцевих судів згідно з додатками 1-6,
виходячи з кількісного розміру
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи згідно
з додатком 7.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.12.2005 року №1310 «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 року №865» (далі -
Постанова №1310) доповнено Постанову №865
пунктом 4-1, яким встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Однак цей п. 4-1 був визнаний
протиправним і скасований постановою
Печерського районного суду міста Києва
від 19.03.2007 р., залишеною без змін
ухвалами Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007 р. та
Вищого адміністративного Суду України
від 29.10.2009 року.

Таким чином, саме з 03.12.2007 року, з дня
набрання законної сили судовим
рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 19.03.2007 року, пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 №865 є протиправним та
скасованим, внаслідок чого при
здійснені розрахунку посадового
окладу позивача мав застосовуватися
розмір мінімальної плати, визначений в
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Згідно з Указом Президента України від
03.08.2003 №182 Державна судова
адміністрація України є центральним
органом виконавчої влади зі
спеціальним статусом та здійснює
матеріальне і соціальне забезпечення
суддів, у тому числі суддів у відставці,
а також працівників апаратів судів.

Повноваження Державної судової
адміністрації України визначено
Положенням про Державну судову
адміністрацію України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.01.2009 р. № 14, згідно з яким Державна
судова адміністрація України
відповідно до покладених на неї
завдань бере участь у розробленні
проектів Державного бюджету та
Державної програми економічного і
соціального розвитку України на
відповідний рік, програми діяльності
Кабінету Міністрів України та
державних цільових програм у
відповідній сфері, забезпечує їх
виконання у межах своїх повноважень;
розробляє і затверджує за погодженням
з Радою суддів України єдині нормативи
фінансового забезпечення судів та
переглядає їх не рідше ніж один раз на
три роки; виконує функції головного
розпорядника коштів Державного
бюджету України щодо фінансового
забезпечення діяльності судів,
кваліфікаційних комісій суддів,
органів суддівського самоврядування,
територіальних управлінь державної
судової адміністрації (далі -
територіальні управління) та ДСА;
здійснює матеріальне і соціальне
забезпечення суддів, у тому числі
суддів у відставці, а також працівників
апарату судів і державної судової
адміністрації та інше.

Статтею 58 Бюджетного кодексу України
передбачено, що головні розпорядники
коштів (з 01 січня 2003 року Державна
судова адміністрація України)
організовують розроблення бюджетних
запитів для подання Міністерству
фінансів України, яке за результатами
аналізу приймає рішення про включення
бюджетного запиту до пропозиції
проекту Державного бюджету і готує
проект Закону про Державний бюджет
України.

Видатки Державного бюджету України на
утримання судової влади захищені
безпосередньо Конституцією та
законами і не можуть бути скасовані чи
зменшені без відповідної компенсації.

Саме Державна судова адміністрація
України повинна була внести до
Міністерства фінансів України
відповідні пропозиції щодо збільшення
бюджетного фінансування судової
системи у зв'язку з визнанням судом
незаконним пункту 4-1 Постанови №865.

Здійснення виплат недоотриманого
окладу та не донарахованого
щомісячного грошового утримання
позивачу має відбуватись за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів на
користь суддів».

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 21.12.2005 року №1232,
якою затверджено «Положення про
Державне казначейство України»,
Державне казначейство України є
урядовим органом державного
управління, що діє у складі Мінфіну і
йому підпорядковується.

Пунктом 9.1 статті 9 Наказу Міністерства
фінансів України від 30.05.2007 року № 662
«Про затвердження Порядку взаємодії
Міністерства фінансів України як
головного розпорядника коштів
державного бюджету та відповідальних
виконавців бюджетних програм на всіх
стадіях бюджетного процесу»
встановлено, що Державне казначейство
України готує та затверджує
розпорядження про виділення коштів
головним розпорядникам і в
установленому порядку повідомляє
головному розпоряднику коштів (у
розрізі відповідальних виконавців)
розмір виділених сум.

Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу
законів про працю України, особа має
право звернутися до суду з позовом про
стягнення належної їй заробітної плати
без обмеження будь-яким строком, а тому
передбачені статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
наслідки не застосовуються.

Право на отримання грошового
забезпечення не залежить від розміру
доходів отримувача чи наявності
фінансування з бюджету, а має
безумовний характер, оскільки
передбачене законом, а не підзаконним
актом, яким є постанова Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 22
Конституції України, при прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

При таких обставинах колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, оскільки вони
підтверджені встановленими
обставинами справи та наявними в
матеріалах справи доказами.

Доводи касаційної скарги зроблених
судами попередніх інстанцій висновків
не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 14 лютого 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська

Т.О. Лиска