Справа № 2а-13392/11/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року м. Київ
К/9991/37488/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінкстар Лімітед"
(Privat Company Limired by Shares "Linkstar Limited") на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22.02.2012р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012р. у
справі № 2-а-13392/11/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лінкстар Лімітед"
(Private Company Limited by Shares Limited) до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, за участю третьої
особи Державної податкової
адміністрації України про визнання
окремих положень наказів нечинними, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лінкстар Лімітед"
звернулось до Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України з позовом, в якому з
урахуванням змін, просило:

- визнати протиправним та нечинним
положення наказу відповідача № 279 від
28.03.2011р. з моменту його прийняття в
частині застосування до іноземного
суб'єкта господарської діяльності -
позивача спеціальної санкції -
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності;

- визнати протиправним та нечинним
положення наказу відповідача № 600 від
19.07.2011р. в частині переведення
іноземного суб'єкта господарської
діяльності - позивача на
індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що у порушення вимог
Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та
п.1.2. Положення про порядок
застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених ст.37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність", були прийняті протиправні
накази, які обмежують права та
дискримінують позивача як суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.02.2012р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012р., в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.02.2012р. та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2012р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лінкстар Лімітед"
звернулось з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на те, що при
прийнятті зазначених судових рішень
було порушено норми матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги
та заперечень на касаційну скаргу,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, оскаржуваний наказ
відповідача від 28.03.2011р. № 279
"Про застосування спеціальної санкції -
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності на
території України - до іноземних
суб'єктів господарської діяльності",
яким, в його частині, до позивача
застосована відповідна санкція,
прийнятий на підставі подання
Державної податкової адміністрації
України від 23.02.2011р. № 2364/5/22-6016.

Протягом трьох місяців з дня винесення
оскаржуваного наказу відповідача від
28.03.2011р. № 279, позивач не оскаржив його
та, згідно інформації Державної
податкової адміністрації України, не
усунув виявлених податковим органом
порушень вимог ст.5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю".

У зв'язку із спливом тримісячного
строку з дня застосування до позивача
спеціальної санкції - тимчасового
зупинення зовнішньоекономічної
діяльності, враховуючи зазначені
законодавчі вимоги, на підставі
подання Державної податкової
адміністрації України від 08.07.2011 р. №
8027/5/22-6016, відповідачем видано наказ
№ 600 від 19.07.2011 р., яким позивача
переведено на індивідуальний режим
ліцензування зовнішньоекономічної
діяльності.

Не погоджуючись з такими рішеннями
відповідача позивач і звернувся з
даним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що подання за змістом та формою
відповідає вимогам ч.3 ст.37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" та п.4.2. п.4. Положення. Таким
чином, у відповідача були наявні
законні підстави для застосування до
позивача санкцій, передбачених ч.1 ст.37
зазначеного закону.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками враховуючи наступне.

Відповідно до ч.11 ст.5 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність",
до суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності може бути застосовано
санкцію у вигляді тимчасового
зупинення права здійснення такої
діяльності у випадках порушення чинних
законів України, що стосуються цієї
діяльності, згідно із статтею 37 цього
Закону.

Згідно п.4 Положення про Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України, Мінекономрозвитку України
відповідно до покладених на нього
завдань, зокрема, застосовує до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності України та іноземних
суб'єктів господарської діяльності
спеціальні санкції, передбачені
Законом України "Про
зовнішньоекономічну діяльність".

Відповідно до ч.1 статті 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність" що за порушення цього або
пов'язаних з ним законів України до
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності або іноземних суб'єктів
господарської діяльності можуть бути
застосовані, такі спеціальні санкції:
накладення штрафів у випадках
несвоєчасного виконання або
невиконання суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземними суб'єктами господарської
діяльності своїх обов'язків згідно з
цим або пов'язаних з ним законів
України; застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземних суб'єктів господарської
діяльності індивідуального режиму
ліцензування у випадках порушення
такими суб'єктами цього Закону та/або
пов'язаних з ним законів України, що
встановлюють певні заборони, обмеження
або порядок здійснення
зовнішньоекономічних операцій;
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності у
випадках порушення цього Закону або
пов'язаних з ним законів України,
проведення дій, які можуть зашкодити
інтересам національної економічної
безпеки.

Частиною другою даної статті
передбачено, що санкції, зазначені у
цій статті, застосовуються центральним
органом виконавчої влади з питань
економічної політики за поданням
органів державної податкової та
контрольно-ревізійної служб, митних,
правоохоронних органів, органів
Антимонопольного комітету України,
національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, та Національного
банку України або за рішенням суду.

Порядок застосування (скасування,
зміни виду, тимчасового зупинення дії)
Міністерством економічного розвитку і
торгівлі України спеціальних санкцій,
передбачених ст.37 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність", до
українських суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності та
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, визначається Положенням
про порядок застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
України та іноземних суб'єктів
господарської діяльності спеціальних
санкцій, передбачених статтею 37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність"(далі-Положення),
затвердженим Наказом Міністерства
економіки України від 17.04.2000 р. № 52.

Згідно пп.1.2. п.1. Положення, санкції
застосовуються Міністерством
економічного розвитку і торгівлі
України до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності, що
порушили Закон України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та
пов'язані з ним закони України, зокрема
в разі порушення суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності
валютного, митного, податкового, іншого
законодавства, що встановлює певні
заборони, обмеження або порядок
здійснення зовнішньоекономічних
операцій, та в разі проведення ними дій,
які можуть зашкодити інтересам
національної економічної безпеки.

Відповідно до п.4.2. п.4. Положення,
подання щодо застосування спеціальних
санкцій до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності -
індивідуального режиму ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності або
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності
повинні містити інформацію:
найменування та реквізити суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності (для
іноземних суб'єктів господарювання
мовою країни їхнього
місцезнаходження), найменування та
реквізити контрагента, при виконанні
контракту з яким порушено
законодавство; відомості про зміст
порушення з посиланням на конкретні
положення законодавства України, іншу
доцільну інформацію. У поданні повинна
міститись пропозиція щодо виду
санкції, яку пропонується застосувати.
Аналогічні вимоги закріплені й у ч.3
ст.37 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність".

Про застосування санкцій, передбачених
ст. 37 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність",
видається наказ Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України, у якому вказуються норми
чинного законодавства, які було
порушено, матеріали, на підставі яких
видано наказ, реквізити суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності, до
яких застосовані санкції, та вид
санкції, дата, з якої санкція починає
діяти (п.4.8. Положення).

З аналізу зазначених вище норм
законодавства, слід дійти висновку, що
підставою для видання відповідачем
наказу про застосування до суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності
санкцій, передбачених ч.1 ст.37 Закону
України "Про зовнішньоекономічну
діяльність", є належним чином оформлене
подання, визначених у ч.2 ст.37
зазначеного закону, органів.

Як вірно встановлено судами,
оскаржуваний наказ відповідача від
28.03.2011р. № 279 "Про застосування
спеціальної санкції - тимчасового
зупинення зовнішньоекономічної
діяльності на території України - до
іноземних суб'єктів господарської
діяльності", яким, в його частині, до
позивача застосована відповідна
санкція, прийнятий на підставі подання
Державної податкової адміністрації
України від 23.02.2011р. № 2364/5/22-6016, форма і
зміст якого, з доводів відповідача,
відповідали встановленим законодавчим
вимогам.

Ознайомившись із поданням органу
державної податкової служби суди вірно
встановили, що подання за змістом та
формою відповідає вимогам ч.3 ст.37
Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" та
п.4.2. п.4. Положення. Таким чином, у
відповідача були наявні законні
підстави для застосування до позивача
санкцій, передбачених ч.1 ст.37
зазначеного закону.

Відповідно до ч.6 ст. 37 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність"
тимчасове зупинення
зовнішньоекономічної діяльності діє
до моменту усунення порушень
законодавства України або
застосування практичних заходів, що
гарантують виконання цього Закону
та/або пов'язаних з ним законів України,
але не більше трьох місяців з дати
винесення відповідного рішення
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики. Після
тимчасового зупинення
зовнішньоекономічної діяльності
суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності або іноземні суб'єкти
господарської діяльності переводяться
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики на
індивідуальний режим ліцензування.

Отже враховуючи, що протягом трьох
місяців з дня винесення оскаржуваного
наказу відповідача від 28.03.2011 р. № 279,
позивач не оскаржив його та, згідно
інформації Державної податкової
адміністрації України, не усунув
виявлених податковим органом порушень
вимог ст.5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю". У
зв'язку із спливом тримісячного строку
з дня застосування до позивача
спеціальної санкції - тимчасового
зупинення зовнішньоекономічної
діяльності, враховуючи зазначені
законодавчі вимоги, на підставі
подання Державної податкової
адміністрації України від 08.07.2011 р. №
8027/5/22-6016, відповідачем видано наказ № 600
від 19.07.2011р., яким позивача переведено
на індивідуальний режим ліцензування
зовнішньоекономічної діяльності.

Враховуючи викладене та обставини
справи, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що
оскаржувані позивачем в частині накази
відповідача, винесені ним на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лінкстар
Лімітед" (Privat Company Limired by Shares "Linkstar Limited")
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.02.2012р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: