Справа № 825/2510/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року
Чернігів Справа №
825/2510/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді
- Соломко І.І.,

за участю секретаря
- Розмовенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Прилуцького міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про
стягнення матеріального забезпечення
на випадок безробіття та вартості
соціальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

28.07.2014 Прилуцький міськрайонний центр
зайнятості (далі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення
матеріального забезпечення на випадок
безробіття та вартості соціальних
послуг в розмірі 3739,75 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.06.2014
під час розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» позивачем встановлено, що
відповідач, перебуваючи на обліку у
Прилуцькому міськрайонному центрі
зайнятості в статусі безробітного не
повідомив, що з 25.05.2004 він був
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець. У зв'язку з чим, у
період з 28.10.2005 по 14.11.2006 відповідач
незаконно отримав матеріальне
забезпечення в розмірі 3789,75 грн.
Добровільно повернути отримані кошти в
розмірі 3789,75 грн., відповідач
відмовився, тому позивач просить
стягнути вказану суму в судовому
порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час, дату, та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Частиною першою статті 49 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що особи, які беруть
участь у справі, мають рівні
процесуальні права і обов'язки.
Відповідно до частини 2 зазначеної вище
статті особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що вжив всі залежні від нього заходи
для повідомлення відповідача належним
чином про час, дату і місце розгляду
судової справи з його участю та
реалізації ним права судового захисту
своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності сторін
за наявними в матеріалах справи
доказами.

Відповідно до частини першої статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані позивачем
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

На підставі поданої заяви від 28.10.2005
відповідач був зареєстрований в
Прилуцькому міськрайонному центрі
зайнятості як такий, що шукає роботу
(а.с.8).

Прилуцьким міськрайонним центром
зайнятості 28.10.2005 ОСОБА_1 надано статус
безробітного, як такого, що шукає
роботу, та призначено допомогу по
безробіттю, що підтверджується витягом
з наказу № НТ051028 (а.с.10).

У відповідності до статті 37 Закону
України «Про зайнятість населення»
ОСОБА_1 за його заявою від 23.06.2005
направлено на навчання за професією
«водій автотранспортних засобів (кат.
«Е») у Прилуцьку автошколу ТСО України
на підставі договору від 23.06.2006 за № 405-06
(а.с.22-23).

14.11.2006 відповідачем подано заяву до
Прилуцького міськрайонного центру
зайнятості про зняття з обліку центру
зайнятості в зв'язку з
працевлаштуванням в місті Києві,
водієм (а.с.19).

За період з 28.10.2005 по 14.11.2006 відповідачу
виплачена допомога по безробіттю в
сумі 3072,40 грн., що підтверджується
довідкою від 21.07.2014 (а.с.7). Вартість
навчання за професією «водій
автотранспортних засобів (кат. «Е») у
Прилуцьку автошколу ТСО України
складає 667,35 (а.с.31-33).

19.06.2014 позивачем, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення та виплати допомоги по
безробіттю, за результатами якого,
складено акт № 5, в якому зафіксовано,
що відповідач перебувавши в статусі
безробітного в Прилуцькому
міськрайоному центрі зайнятості,
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець, що є порушенням
частини другої статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» та внесено зміни до наказу
від 20.06.2014 за № 120 наказом від 01.07.2014 за №
126 щодо вжиття заходів по поверненню гр.
ОСОБА_1 коштів в сумі 3739,75 грн., з них
виплачена допомога по безробіттю в
сумі 3072, 40 грн. за період з 28.10.2005 по
14.11.2006 та вартість навчання за
професією «водій автотранспортних
засобів (кат. «Е») у Прилуцький
автошколі ТСО України (договір від
23.06.2006 за № 405-06 у сумі 667,35 грн. (а.с.29,34).

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ,
Порядком надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 № 307, (далі-Порядок № 307)
Законом України «Про зайнятість
населення» від 05.07.2012 № 5067 та Законом
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV.

Відповідно до статті 43 Закону України
«Про зайнятість населення» статусу
безробітного може набути: 1) особа
працездатного віку до призначення
пенсії (зокрема на пільгових умовах або
за вислугу років), яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів, готова та здатна приступити до
роботи; 2) інвалід, який не досяг
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсійного віку
та отримує пенсію по інвалідності або
соціальну допомогу відповідно до
законів України «Про державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам» та «Про
державну соціальну допомогу особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам»; 3) особа, молодша 16-річного
віку, яка працювала і була звільнена у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, зокрема
припиненням або перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності (штату)
працівників. Статус безробітного
надається зазначеним у частині першій
цієї статті особам за їх особистою
заявою у разі відсутності підходящої
роботи з першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних у територіальних
органах центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 18 частини другої
статті 22 Закону України «Про
зайнятість населення» центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади у
сфері соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику та Пенсійного фонду України, а
у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Відповідно до пункту 2 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказами Державної
податкової адміністрації України,
Пенсійним фондом та Міністерством
праці та соціальної політики України
від 13.02.2009 № 7-1/60/62, розслідування згідно
з цим Порядком, здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку, як безробітної.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним, перевірка
достовірності даних, які є підставою
для надання особі статусу безробітної
та виплати їй матеріального
забезпечення, проводиться центрами
зайнятості шляхом: звіряння наданої
особою інформації з відомостями,
наявними в Державній податковій
адміністрації України, Пенсійному
фонді України, у державних
реєстраторів. За результатами звірки
або перевірки оформлюється акт, який
підписується посадовими особами, що її
проводили. У разі встановлення центром
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих, така особа,
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом. Протягом двох робочих днів
після прийняття рішення центр
зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення, повернути
незаконно виплачені кошти. У разі
неповернення коштів у встановлений
строк, стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Аналізуючи вищезазначені
нормативно-правові акти, суд приходить
до висновку, що на позивача покладено
обов'язок здійснювати контроль за
правильністю та обґрунтованістю
виплат на випадок безробіття шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку, як безробітної.

Так, у червні 2014, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» позивачем було
проведено перевірку достовірності
даних, зазначених у заяві відповідача
від 28.10.2005, за результатами якої,
складено акт розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення за № 5 від
19.06.2014 (а.с. 24-25).

Перевіркою встановлено, що відповідач,
в період перебування на обліку в
Прилуцькому міськорайонному центрі
зайнятості та виплати допомоги по
безробіттю, був зареєстрований, як
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа, що є
порушенням частини другої статті 36
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Даний факт підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб-підприємців, виданий
станом на 12.06.2014 на запит Прилуцького
міськрайонного центру зайнятості за №
18829681 від 12.06.2014 (а.с.26-28).

Згідно із частинами другою та третьою
статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними,
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Таким чином, обов'язок щодо своєчасного
подання відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг, покладено на осіб, які
зареєстровані як безробітні, тобто на
відповідача.

Пунктом 6.14 вищевказаного Порядку № 307
передбачено, якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку. Сума виплаченої
допомоги по безробіттю
підтверджується відповідною довідкою
центру зайнятості, що підписується
керівником, головним бухгалтером та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.06.2014 позивачем виданий наказ «Про
повернення коштів гр. ОСОБА_1» № 120 та
направлено лист від 20.06.2014 № 01/1446 з
вимогою повернути кошти на протязі 15
календарних днів з дня отримання
повідомлення (а.с.30), а також наказ від
01.07.2014 за № 126 про внесення змін до
наказу від 20.06.2014 за № 120 та направлено
лист від 01.07.2014 за № 01/1565. Відповідачем
не подано заперечення до листів від
20.06.2014 № 01/1446 та від 01.07.2014 за № 01/1565 та не
оскаржено дані накази.

Відповідно до статті 4, частини третьої
статті 46 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» від 15.05.2003 за № 755-IV
державна реєстрація фізичної
особи-підприємця є засвідченням факту
набуття або позбавлення статусу
підприємця з дати внесення до Єдиного
державного реєстру запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Пунктом 8 частини першої статті 31
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» передбачено, що виплата
допомоги по безробіттю припиняється у
разі, зокрема, призначення виплати на
підставі документів, що містять
неправдиві відомості.

Відповідно до абзацу першого частини
третьої статті 36 цього Закону сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави суду вважати, що особа,
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності, не може
бути визнана безробітною і не має права
на виплату допомоги по безробіттю.

Вказана позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 07.10.2014 за
№ 21-408а14.

Згідно частини першої статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем не надано суду доказів,
які б спростували позицію позивача.

Таким чином, суд вважає, що несплата
відповідачем суми наносить суттєвої
шкоди державі, так як перешкоджає у
повному обсязі Прилуцькому
міськрайонному центру зайнятості
забезпечувати соціальний захист
громадян шляхом виплати допомоги по
безробіттю та матеріальної допомоги у
передбачених законодавством випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
Прилуцького міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
незаконно отриманого матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
вартості соціальних послуг в розмірі
3739,75 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Прилуцького
міськрайонного центру зайнятості -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Прилуцького
міськрайонного центру зайнятості (р/р
1006 в ГУДКС у Чернігівській
області, МФО 853592, код 14241641) кошти
незаконно отриманого матеріального
забезпечення на випадок безробіття в
сумі 3739 (три тисячі сімсот тридцять
дев'ять) грн. 75 коп

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя підпис
І.І. Соломко

З оригіналом згідно

Суддя
І.І. Соломко