Справа № 806/4844/14
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
Житомир справа № 806/4844/14

час прийняття: 14 год. 40 хв.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі представника позивача Сивко
О.Ю.,

за участі представника відповідача
Мезенцева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 03.10.2014
р.,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка"
звернулося до Житомирського окружного
адміністративного суду з вказаним
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
№ від 03.10.2014 р., яким товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
25000,00 грн., в т.ч. 20000,00 грн. - за основним
платежем та 5000,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями. В
обгрунтування позову зазначає, що
спірне податкове повідомлення-рішення
прийнято відповідачем на підставі
висновків контролюючого органу
викладених в акті від 22 вересня 2014 року
№5778/06-25-22-03/36445918 про порушення
товариством п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 п.198.3,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
які не відповідають дійсності. Вважає
правомірним включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту за період, що перевірявся,
оскільки факт виконання правочину
укладеного з ТОВ "ІНКОМПЛІТ КОМПАНІ"
підтверджено документально, отже
контролюючий орган безпідставно
збільшив суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
20000,00 грн. та застосував штрафні санкції
в сумі 5000,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив та
просив в його задоволенні відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши надані докази
за своїм внутрішнім переконанням, суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити з огляду на наступне.

Встановлено, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка"
перебуває на податковому обліку в
Бердичівській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області.

З 09 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року
посадовими особами Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Георозвідка" з питань документального
підтвердження взаємовідносин з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНКОМПЛІТ КОМПАНІ",
за наслідками якої складено акт
№5778/06-25-22-03 від 22.09.2014 року (далі - акт
перевірки).

Зазначеним актом перевірки
зафіксовано порушення позивачем вимог
п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість в
розмірі 20000,00 грн.

Такий висновок контролюючим органом
зроблено на підставі того, що
перевіркою не підтверджено реальність
здійснення позивачем господарських
відносин з Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНКОМПЛІТ КОМПАНІ"
за грудень 2013 року, їх вид, обсязі та
якість.

На підставі акта перевірки
Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 03.10.2014
року, яким підприємству збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі розміром 25000,00
грн., у тому числі 20000,00 грн. - основний
платіж та 5000,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції (а.с.10).

Перевіряючи оскаржуване рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд не може визнати його таким,
що узгоджується з правовими
положеннями законів України, зважаючи
на наступне.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка"
(Замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНКОМПЛІТ КОМПАНІ"
(Виконавець) укладено договір підряду
№28/10, відповідно до якого Замовник
доручає, а Виконавець приймає на себе
обов'язки щодо виконання
гідрогеологічних робіт з написанням
звіту по Діанівській ділянці родовища
лабрадоритів в Черняхівському районі.

Відповідно до п.2.1 зазначеного
договору, загальна вартість проектних
робіт визначається за домовленістю
сторін і становить 120000,00 грн., в тому
числі: податок на додану вартість в
розмірі 20000,00 грн.

Факт виконання договору
підтверджується актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ОУ-0000081, рахунком - фактурою №28/10 від
28.10.2013 року, оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку 631 за квітень 2014
року, оборотно - сальдовою відомістю по
рахунку 3711 за квітень 2014 року, оборотно
- сальдовою відомістю по рахунку 631 за
грудень 2013 року, оборотно - сальдовою
відомістю по рахунку 3711 за грудень 2013
року та податковою накладною №81 від
09.12.2013 року, яка зареєстрована в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

Оплата вартості отриманих позивачем
послуг на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІНКОМПЛІТ
КОМПАНІ" здійснено шляхом
безготівкового розрахунку, що
стверджується платіжним дорученням
№332 від 09 грудня 2013 року.

Реальність виконання умов договору
підряду №28/10 від 28.10.2014 року
підтверджується наявним в матеріалах
справи Звітом проведення
гідрогеологічних робіт Діанівської
ділянки родовища лабрадоритів в
Черняхівському районі Житомирської
області, який затверджений директором
ТОВ "ІНКОМПЛІТ КОМПАНІ" та погоджений
директором ТОВ "Георозвідка".

Судом також встановлено, що договір
підряду №28/10 від 28.10.2014 року був
укладений позивачем з метою виконання
договору на проведення
геологорозвідувальних робіт
Діанівської ділянки лабрадоритів в
Черняхівському районі Житомирської
області №25р-13 від 15.10.2013 року,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка"
(Виконавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Черняхівський
спецкар'єр".

Виконання позивачем договору на
проведення геологорозвідувальних
робіт Діанівської ділянки
лабрадоритів в Черняхівському районі
Житомирської області підтверджується
актом здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №ОУ-0000033 та податковими
накладними №1 від 01.11.2013 року, №5 від
18.11.2013 року, №1 від 06..12.2013 року

Оцінивши спірний правочин за правилами
ст.86 КАС України, суд відзначає, що він
був укладений між правоздатними і
дієздатними юридичними особами, за
формою та змістом спірний правочин не
суперечать закону, предметом спірних
правочинів не є речі, що обмежені в
цивільному обороті, сторони спірних
правочинів на момент господарських
операцій мали правовий статус
платників ПДВ.

Таким чином, вищезазначений договір
визнається судом належними та
допустимими доказом наявності між
позивачем та ТОВ "ІНКОПЛІТ КОМПАНІ"
факту вчинення правочинів в розумінні
ст.202 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Оцінивши перелічені первинні та інші
документи, суд відмічає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції тощо.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст.44
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення
№88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак враховуються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

У ході розгляду справи відповідачем за
правилами ч.2 ст.71 КАС України не
спростовано достовірності відомостей
цих первинних документів.

До суду не надано доказів фактичної
відсутності операцій по отриманню
позивачем послуг (робіт) у Товариства з
обмеженою відповідальністю "ІНКОМПЛІТ
КОМПАНІ". Таким чином, висновки
контролюючого органу про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій не знайшли
підтвердження в ході розгляду справи.

Порядок оподаткування податком на
додану вартість та підстави формування
податкового кредиту визначається
Податковим кодексом України.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодекс України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, виходячи із системного аналізу
вказаних норм, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість, має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Виникнення у
платника податку права на податковий
кредит не ставиться у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства і сплатою податку до
бюджету іншими суб'єктами
господарювання.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту для цілей оподаткування
податком на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних
податкового обліку платника податку
можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Також, вказана вимога щодо реальних
змін майнового стану платника
податків, як обов'язкова ознака
господарської операції, кореспондує і
з нормами Податкового кодексу України.
При цьому, сама собою відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні, не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

В даному випадку, матеріалами справи
підтверджена реальності вчинення
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка"
господарських операцій з Товариством з
обмеженою відповідальністю "ІНКОМПЛІТ
КОМПАНІ" .

Таким чином, суд вважає безпідставними
висновки відповідача щодо порушення
позивачем вимог п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України та заниження податку на додану
вартість у зв'язку з віднесенням по
додаткового кредиту податку на додану
вартість відповідного звітного
періоду.

Судом також враховано, що, позивач, як
платник податку на додану вартість
(покупець товару), на час здійснення
господарської операції з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальником товару вимог
законодавства щодо дотримання вимог
податкового законодавства та в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність.

Стосовно відсутності у контрагента
позивача управлінського або
технічного персоналу, основних коштів,
виробничих активів, складських
приміщень та транспортних засобів, що
на думку контролюючого органу свідчить
про неможливість здійснення
господарських операцій з цими
контрагентами, суд зазначає, що ці
висновки відповідача не можуть бути
прийняти до уваги, оскільки не
враховують права та можливості
підприємства залучати та
використовувати у своїй діяльності
трудові та інші ресурси за
цивільно-правовими угодами.

Щодо деталізації опису отриманих
послуг суд зазначає, що ступінь
деталізації опису господарської
операції у первинному документі
законодавством не встановлена. Умовою
документального підтвердження
операції є можливість на підставі
наявних документів зробити висновок
про те, що витрати фактично понесені та
спрямовані на отримання позитивного
економічного ефекту. Власне не
заповнення у первинних облікових
документах окремих позицій, які не
впливають на зміст господарської
операції, а також відсутність
максимальної деталізації виду
виконаних послуг не перешкоджає
прийняттю цих документів до обліку та
не є свідченням відсутності виконаних
господарських операцій.

Слід також відмити, що посилання
контролюючого органу в акті перевірки
позивача на акт перевірки його
контрагента, суд оцінює критично,
оскільки чинним податковим
законодавством не передбачено право
відповідача при складанні акта
перевірки одного платника податків
приймати за основу акт перевірки
(довідку) іншого платника податків, як
підставу для висновку про наявність
порушень з боку першого.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області№ від 03.10.2014 р.

Стягнути з державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Георозвідка" 182,70 грн.
сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Сичова

Повний текст постанови виготовлено: 15
грудня 2014 р.