Справа № 809/3846/14
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" грудня 2014 р.
Справа № 809/3846/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

за участю:

представника відповідача - Джоголика
Ю.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до Тисменицької об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів в Івано-Франківській
області

про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 23.09.2014
року, №, НОМЕР_1 від 22.09.2014 року та
вимог про сплату боргу №№Ф від 22.09.2014
року,-,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Тисменицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Івано-Франківської області Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про визнання незаконними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № від 23.09.2014
року, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції за платежем
податок на доходи фізичних осіб в
розмірі 510 грн., № від 22.09.2014 року,
яким до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції за платежем податок
на доходи фізичних осіб в розмірі 1530
грн., № від 22.09.2014 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб в розмірі 6635,78
грн., та застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 4 719,54 грн., вимогу про
сплату боргу (недоїмки) №Ф від 22.09.2014
року про зобов'язання сплатити суму
недоїмки зі сплати єдиного внеску в
розмірі 8582,30 грн., вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф від 22.09.2014 року про
зобов'язання сплатити суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі 35 602,55
грн., рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску № від 22.09.2014 року,
яким до позивача застосовано штрафні
санкції в розмірі 1058,74 грн., та рішення
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску №
від 22.09.2014 року, яким до позивача
застосовано штрафні санкції в розмірі
17 801,28 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем в порушення вимог ст. 102
Податкового кодексу України, було
проведено перевірку підприємницької
діяльності позивача за період, який
перевищує 1095 днів. Крім того, зазначає,
що згідно довідки управління ПФУ в
Тиcменицькому районі за приватним
підприємцем ОСОБА_2 заборгованості зі
сплати єдиного соціально внеску немає.
З цих підстав вважає оскаржувані
рішення протиправними та такими, що
підлягають до скасування.

Позивач в судове засідання не прибув
повторно, однак на адресу суду направив
заяву в якій повідомив про те, що не
може прибути в судове засідання у
зв'язку із сімейними обставинами. В той
же час, у вказаному клопотанні не
просить суд розгляд справи відкласти, а
розцінювати її як заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Враховуючи зміст вищенаведеного
клопотання, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності позивача, який направив
відповідну заяву.

Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення позову
заперечив з мотивів, викладених в
письмовому запереченні. Просив суд в
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази, судом
встановлено наступне.

З 02.09.2014 року по 08.09.2014 року працівниками
Тисменицької ОДПІ було проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку з питань дотримання вимог
законодавства про оподаткування
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2011
року по 31.12.2013 року.

Перевіркою встановлено наступні
порушення:

- порушено ст.164,ст.167,ст.168 Податкового
кодексу України, в результаті чого
донараховано податку на доходи
фізичних осіб в сумі 6635,78 грн.

- порушено ст.ст. 6, 7, 8, 9 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого донараховано єдиного внеску в
сумі 35602,55 гривень.

- порушено ч.2 п.1 ст.6, ч.1. п.3 ст.7, ст. 9
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» в
результаті чого донараховано єдиного
внеску за 2011 рік в сумі 4010,30грн., та за 2012
рік - 4572,00 грн.

Суд погоджується з доводами
відповідача та вважає заявлений
адміністративний позов таким, що не
підлягає до задоволення враховуючи
наступне.

Порядок ведення Книги обліку доходів і
витрат затверджено ст.296 Податкового
кодексу України.

Згідно ст. 292 ПК України, доходом
платника єдиного податку для фізичної
особи - підприємця є дохід, отриманий
протягом податкового (звітного)
періоду в грошовій формі (готівковій
та/або безготівковій); матеріальній або
нематеріальній формі, визначеній
пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до
доходу не включаються отримані такою
фізичною особою пасивні доходи у
вигляді процентів, дивідендів, роялті,
страхові виплати і відшкодування, а
також доходи, отримані від продажу
рухомого та нерухомого майна, яке
належить на праві власності фізичній
особі та використовується в її
господарській діяльності.

Згідно з касовим Положенням при
веденні касових операцій у
національній валюті в Україні № 637 від
15.12.2004 року, уся готівка, що надходить до
каси, має своєчасно (у день отримання
готівкових коштів) і в повній сумі
оприбутковуватися і відображатися у
Книзі форми № 10. Каса - це приміщення,
або місце здійснення готівкових
розрахунків, а також приймання, видачі,
зберігання готівкових коштів, інших
цінностей, касових документів, тобто у
підприємця касою може вважатися місце,
де він проводить готівкові розрахунки,
приймає гроші від покупців за
допомогою РРО або РК або без таких,
виплачує гроші - видає зарплату, кошти
на відрядження тощо, зберігає
готівкові кошти, КОРО, Книгу ф. № 10.

Як наслідок, суд зазначає, що кошти, які
надійшли підприємцю за надані послуги,
повинні відображатися у Книзі обліку й
включаються до складу валового доходу
(виручки) такого платника єдиного
податку.

Як встановлено перевіркою, позивачем,
книгу обліку доходів і витрат для
перевірки не представлено чим порушено
ст. 44, ст. 121, ст. 177.10 Податкового кодексу
України. Доказів та спростувань
протилежного, позивачем суду не надано.

Крім того, податкові розрахунки сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку (Ф 1ДФ)
позивачем в податкову інспекцію
подавались не в повній мірі та з
порушенням термінів передбачених
законодавством.

В порушення положень п.119.2 ст.119
Податкового кодексу України, позивачем
не подавалась податкова звітність про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку за 2, 3 та 4
квартали 2013 року.

Слід зазначити, що згідно пункту 4
частини 1 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування.

Так, згідно з п. 4 частини другої ст. 6
вказаного Закону, платник єдиного
внеску зобов'язаний подавати звітність
до контролюючого органу за основним
місцем обліку платника єдиного внеску
у строки, порядку та за формою,
встановленими центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Перевіркою, також, встановлено, що
звіти щодо сум нарахованого єдиного
соціального внеску, позивачем, за 2011-2012
роки не подано, чим порушено пункт 4
частини другої статті 6 Закону.

Пунктом 3 ч.1 ст.7 Закону
встановлено, що для фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, єдиний внесок
нараховується на суми, що визначаються
такими платниками для себе самостійно,
але не більше максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску,
встановленої Законом. При цьому сума
єдиного внеску не може бути меншою за
розмір мінімального страхового внеску
за кожну особу.

Мінімальний страховий внесок для
фізичної особи - підприємця - платника
єдиного податку визначається
розрахунково, як добуток мінімального
розміру заробітної плати на 34,7%.

Перевіркою відображення сум,
визначених позивачем, який обрав
спрощену систему оподаткування, на
який нараховується єдиний внесок, з
урахуванням вимог законодавства про
Державний бюджет на 2011 та 2012 роки,
встановлено, що позивач не подав до
контролюючого органу звіту за 2011 рік -
2012 рік щодо сум нарахованого єдиного
внеску та не задекларував суму, на яку
нараховується єдиний внесок, але не
менше за розмір мінімальної заробітної
плати, чим порушено п.1 ч.2 ст.6, п.1. ч.3 ст.7
вказаного Закону.

Окрім того, згідно наданих до перевірки
документів встановлено, що фактично у
періоді з 01.01.2011року по 31.12.2013 року,
самозайнята особа ОСОБА_2 проводив
господарську діяльність по коду 52.12.0 -
Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту.

Так, відповідно до п. 5 ст.8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» для виду
економічної діяльності по коду 52.12.0,
встановлено код професійного ризику 5,
відповідно розмір єдиного внеску
становить 36,8%.

Для найманих осіб, що працюють у
фізичних осіб підприємців на умовах
трудового договору або на інших умовах,
передбачених законодавством,
відповідно до вказаного Закону, розмір
єдиного внеску становить 3,6% бази
нарахування.

В той же час, фізична особа-підприємць
ОСОБА_2, виплачував найманим
працівникам відповідно до укладених
трудових договорів заробітну плату без
нарахування та утримання єдиного
внеску, чим порушив вимоги ст.6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Також, перевіркою повноти відображення
у звітності сум нарахованої заробітної
плати за видами виплат, які включають
основну та додаткову заробітну плату,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці»,
встановлено порушення ст.7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Так, перевіркою правильності
нарахування єдиного внеску з сум
заробітної плати, на які нараховується
єдиний внесок, а також утримання
єдиного внеску із сум заробітної плати,
нарахованої особам, які працюють на
умовах трудового договору (контракту),
встановлено порушення п.5, п.7 ст.8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

А перевіркою правильності нарахування
єдиного внеску із сум виплачених
доходів, на які нараховується єдиний
внесок, а також утримання єдиного
внеску із сум виплаченого доходу,
нарахованої особам, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
встановлено порушення ст.6, ст.7 та ст.8,
ст. 9 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» в
результаті чого донараховано єдиного
внеску в сумі 35602,55 гривень.

Оскаржуючи рішення відповідача
позивач вказує, що перевірка проведена
працівниками Тисменицької оДПІ, в
порушення вимог ст. 102 ПК України, тобто
період, який перевірявся перевищує 1095
днів.

З цього приводу суд зазначає, що казані
порушення могли б бути підставою для
визнання протиправними дій
відповідача щодо проведення такої
перевірки, однак, в жодному разі не
можуть слугувати підставою для
звільнення від відповідальності
позивача застосованої до нього у
вигляді штрафів за порушення вимог
чинного законодавства, які й були
виявлені під час проведення перевірки.
Однак, таких вимог у вказаному
адміністративному позові не заявлено.

Більше того, суд зазначає, що
оскаржуваними рішеннями до позивача
застосовано штрафні санкції та
донараховано зобов'язання за період,
який не перевищує 1095 днів, тобто з
серпня 2011 року по вересень 2014 року, що
також виключає підстави для визнання
їх протиправними та скасування.

Вищенаведені обставини відображені в
акті перевірки від 15.09.2014 року та
рішенні про результати розгляду скарги
позивача від 05.11.2014 року (а.с. 14-31).

Інших доводів протиправності
оскаржуваних рішень, позивачем не
наведено.

Згідно ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, суд
зазначає, що позивачем не доведено
обставин на які він посилається
оскаржуючи рішення відповідача. В той
же час, представником відповідача в
судовому засіданні доведено
правомірність оскаржуваних рішень.

Як наслідок, суд приходить до висновку,
про те, що заявлений адміністративний
позов є безпідставним та не підлягає до
задоволення.

Крім того, при зверненні позивача до
адміністративного суду із позовними
вимогами майнового характеру, судовий
збір сплачується у відповідності до
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір», тобто розмір судового
збору, повинен становити 1827 гривень.

Згідно вимог частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Оскільки розмір судового збору,
сплачений позивачем при зверненні до
суду із вказаним позовом становить 182,70
гривень, то у відповідності до
вищенаведеної норми, слід стягнути з
ОСОБА_2 в дохід бюджету решту суми
судового збору в розмірі 1644,30 грн.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід
державного бюджету решту суми судового
збору в розмірі 1644 (одна тисяча шістсот
сорок чотири) гривень 30 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/ Матуляк
Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 29.12.2014 року.