Справа № 821/4380/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/4380/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пекного А.С.,

суддів Дубровної В.А., Кузьменко Н.А.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Осадчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Центральної
експертно-кваліфікаційної комісії при
Міністерстві юстиції України,
Міністерства юстиції України про
визнання протиправним та скасування
рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до
суду із позовом до Центральної
експертно-кваліфікаційної комісії при
Міністерстві юстиції України (далі -
відповідач, ЦЕКК, Комісія), в якому
просить визнати незаконним та
скасувати рішення ЦЕКК від 21.10.2014р. про
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності та застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
призупинення дії свідоцтва за
спеціальністю 11.1 «дослідження
документів бухгалтерського,
податкового обліку і звітності» -
терміном на один рік, зобов'язання
пройти навчання в науково-дослідній
установі судових експертиз Мін'юсту за
відповідною експертною спеціальністю
та повторно пройти атестацію в ЦЕКК.

Як зазначає позивач, вона має
кваліфікацію судового експерту згідно
свідоцтва, виданого Центральною
експертно-кваліфікаційною комісією
при Міністерстві юстиції України
(ЦЕКК).

21.10.2014р. на засіданні ЦЕКК було
розглянуто питання щодо притягнення її
до дисциплінарної відповідальності у
зв'язку з порушенням при наданні
висновку судово-економічної
експертизи № 91 від 22.10.2013 р. вимог
законодавства, що регулює проведення
експертиз, за наслідками чого
відповідачем прийнято рішення про
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності та застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
призупинення дії свідоцтва за
спеціальністю 11.1 «дослідження
документів бухгалтерського,
податкового обліку і звітності» -
терміном на один рік.

Також цим рішенням її зобов'язано
пройти навчання в науково-дослідній
установі судових експертиз Мін'юсту за
відповідною експертною спеціальністю
та повторно пройти атестацію в ЦЕКК.

Позивач зазначає, що рішення ЦЕКК є
незаконним, оскільки на її думку,
висновки комісії не відповідають
вимогам законодавства та не
підтверджуються фактичними
обставинами справи.

Ухвалою суду від 03.12.2014р. до участі у
справі в якості другого відповідача
залучено Міністерство юстиції України
(далі - відповідач-2, Мін'юст).

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги та
наполягала на їх задоволенні.

Відповідачем-2 надано письмові
заперечення на позов, за змістом яких
він вважає, що оскаржуване рішення
Центральної експертно-кваліфікаційної
комісії при Міністерстві юстиції
України прийнято з дотриманням
критеріїв, визначених статтею 2 КАС
України, а тому позовні вимоги судового
експерта ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню.

При цьому відповідач-2 вказує, що у
зв'язку з надходженням скарги
громадянина ОСОБА_3 (вх. від 05.08.2014р. №
Д-15256) щодо незгоди з висновком
судово-економічної експертизи від
22.10.2013р. № 91, складеним судовим
експертом ОСОБА_1, Міністерством
юстиції України було організовано
проведення перевірки фактів,
викладених у скарзі.

Під час розгляду зазначеної скарги
також були враховані результати
планової перевірки діяльності
судового експерта ОСОБА_1 (акт від
15.04.2014р. № 06-20/1), проведеної Головним
управлінням юстиції у Херсонській
області, під час якої вищевказаний
висновок було прорецензовано Одеським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз (далі - НДІСЕ). За
результатами його рецензування
рецензентом виявлено окремі недоліки
щодо складеного висновку та надано
позитивну рецензію (копія рецензії
додається).

Разом з тим з метою детальної перевірки
фактів, викладених громадянином
ОСОБА_3, зокрема щодо правильності
застосування методів дослідження,
можливості проведення експертизи на
підставі представленої судом
обмеженої кількості первинних
документів, вищезазначений висновок
відповідно до пункту 4.9 Інструкції про
особливості здійснення
судово-експертної діяльності
атестованими судовими експертами, що
не працюють у державних
спеціалізованих експертних установах,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 12.12.2011р. № 3505/5, було
направлено на рецензування до
Львівського НДІСЕ.

За результатами рецензування
Львівським НДІСЕ (вих. від 20.08.2014р. № 4291)
виявлено недотримання вимог
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.1998 № 53/5 (далі - Інструкція), під
час складання висновку та вказано на
необґрунтованість формулювання
відповідей на поставлені питання у
категоричній формі без дослідження
первинних документів і реєстрів обліку
податкових накладних, що підтверджують
проведення господарських операцій та
нарахування податкового кредиту по
проведених господарських операціях.

Таким чином, маючи дві протилежні за
змістом рецензії на один висновок
експерта, з метою об'єктивного розгляду
питань, порушених у зверненні
громадянина ОСОБА_3, зазначений
висновок було додатково направлено на
рецензування до Харківського НДІСЕ.

Рецензентом Харківського НДІСЕ (вих.
від 04.09.2014р. № Д-210) також встановлено
суттєві недоліки щодо обґрунтованості
вказаного висновку, які були
попередньо виявлені Львівським НДІСЕ.

На підстави зазначених висновків
рецензентів Центральною
експертно-кваліфікаційною комісією
при Міністерстві юстиції України і
було прийнято оскаржуване рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно з виданим
Центральною експертно-кваліфікаційною
комісією при Міністерстві юстиції
України Свідоцтвом НОМЕР_1 ОСОБА_1 має
кваліфікацію судового експерта з
правом проведення експертиз за
спеціальностями:

11.1 «Дослідження документів
бухгалтерського, податкового обліку і
звітності»;

11.2 «Дослідження документів про
економічну діяльність підприємств і
організацій»;

11.3 «Дослідження документів
фінансово-кредитних операцій».

Свідоцтво дійсне до 16.11.2015р.

Як видно з матеріалів справи, 22.10.2013р.
судовим експертом ОСОБА_1 складений
висновок судово-економічної
експертизи №91 по матеріалам
кримінальної справи №668/4005/13-к (старий
№330205-12) за обвинуваченням ОСОБА_3 у
вчиненні злочинів, передбачених ч.3
ст.212, ч.2 ст.366 Кримінального кодексу
України.

Експертиза призначена постановою
Суворовського районного суду м.
Херсона від 30.05.2013р. у вказаній справі.

На розгляд експерту судом були
поставлені наступні питання:

«Чи правомірно в ТОВ «Агро АГ»
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість по взаємовідносинам
з ПП «Муссон-2009» упродовж лютого-червня
2009 року?

Завдана чи не завдана матеріальна
шкода державі по взаємовідносинам ТОВ
«Агро АГ» з ПП «Муссон-2009» з
оподаткування за період з 01.02.2009 р. по
31.06.2009р., якщо шкода завдана, то який її
загальний розмір?

Чи були порушені вимоги нормативних
актів, та яких, які регламентують
ведення бухгалтерського та
податкового обліку ТОВ «Агро АГ», за
період з 01.02.2009 р. по 31.06.2009 р.?»

Оскільки перше та друге питання не
відповідали вимогам
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
№ 53/5, судовим експертом з посиланням на
приписи абз.11 п.4.14 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 № 53/5,
викладено їх у новій редакції, а саме:

«Чи підтверджується документально
задекларований податковий кредит з
податку на додану вартість ТОВ «Агро
АГ» по взаємовідносинам з ПП
«Муссон-2009» в сумі 1995356,99 грн. за період
з 01.02.2009р. по 30.06.2009р.?

Чи підтверджується документально
завищення податкового кредиту з
податку на додану вартість,
сформованого ТОВ «Агро АГ» по
взаємовідносинам з ПП «Муссон-2009» за
період з 01.02.2009р. по 30.06.2009р. ? Якщо так, то
в якій сумі?»

При коригуванні питань експертом також
змінена верхня межа періоду
дослідження - з 31.06.2009 р. на 30.06.2009 р.

При проведенні експертизи позивачу, в
тому числі і на її клопотання, частково
надано необхідні первинні документи.

В той же час, не надані були у зв'язку з
їх відсутністю - головна книга ТОВ
«Агро АГ» за 2009р.; щомісячні
журнали-ордери ТОВ «Агро АГ» по
субрахунку 631 або за іншим субрахунком,
де були б відображені взаєморозрахунки
з ПП «Муссон-2009» за лютий-червень 2009р.;
щомісячні оборотно-сальдові відомості
ТОВ «Агро АГ» за лютий-червень 2009р.;
оригінали накладних з поставки
товарно-матеріальних цінностей від ПП
«Муссон-2009» до ТОВ «Агро АГ» за
лютий-червень 2009р.; оригінали
товарно-транспортних накладних з
поставки товарно-матеріальних
цінностей від ПП «Муссон-2009» до ТОВ
«Агро АГ» за лютий-червень 2009р. разом із
подорожними листами або оригінали
прибуткових ордерів; оригінали
податкових накладних, виписаних ПП
«Муссон-2009» для ТОВ «Агро АГ» за
лютий-червень 2009р.

За результатами дослідження наданих
судом первинних документів, в тому
числі і тих, які надавались за
клопотаннями експерта про надання
додаткових матеріалів, у співставленні
з іншими наданими документами, які
могли містити інформацію щодо об'єкту
дослідження, позивачем складено
висновок судово-економічної
експертизи від 22.10.2013р. № 91.

У цьому висновку позивачем надано
наступні відповіді на питання.

По першому питанню - в об'ємі
представлених документів податковий
кредит з податку на додану вартість ТОВ
«Агро АГ» (),
задекларований по взаємовідносинам з
ПП «Муссон-2009» () в сумі
1995356,99 грн. за період з 01.02.2009р. по
30.06.2009р., документально не
підтверджується. В об'ємі
представлених документів жодним
первинним документом (видатковими,
податковими накладними, актами
приймання-передачі, прибутковими
касовими ордерами, виписками банку,
платіжними дорученнями
товарно-транспортними накладними,
подорожніми листами, прибутковими
ордерами за формою №М-4 та іншими
документами), документами
бухгалтерського обліку ТОВ «Агро АГ»
та ПП «Муссон-2009» здійснення
господарських операцій між ТОВ «Агро
АГ» та ПП «Муссон-2009» в періоді з
01.02.2009р. по 30.06.2009р. документально не
підтверджується (докладно дивись
дослідницьку частину).

По другому питанню - завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість, сформованого ТОВ
«Агро АГ» по взаємовідносинам з ПП
«Муссон-2009» за період з 01.02.2009р. по
30.06.2009р. підтверджується в сумі 1995356,99
грн. (докладно дивись дослідницьку
частину).

По третьому питанню - встановити, чи
були порушені вимоги нормативних
актів, які регламентують ведення
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ «Агро АГ», за період з 01.02.2009р. по
30.06.2009 р., не надається у зв'язку з їх
відсутністю.

У зв'язку з надходженням скарги
громадянина ОСОБА_3 від 01.08.2014р. (вхідний
від 05.08.2014р. № Д-15256) щодо незгоди зі
складеним судовим експертом ОСОБА_1
висновком судово-економічної
експертизи від 22.10.2013р. № 91,
Міністерством юстиції України було
організовано проведення перевірки
фактів, викладених у скарзі.

В ході проведення перевірки
відповідачем-2 отримано від
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз та
Харківського науково-дослідного
інституту судових експертиз рецензії
від 20.08.2014р. №4291 та від 04.09.2014р. №Д-210 на
згаданій вище висновок, якими
зазначено про недотримання позивачем
вимог Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.1998р. № 53/5, під час складання
висновку та вказано на
необґрунтованість формулювання
відповідей на поставлені питання у
категоричній формі без дослідження
первинних документів і реєстрів обліку
податкових накладних, що підтверджують
проведення господарських операцій та
нарахування податкового кредиту по
проведених господарських операціях.

За результатами перевірки заступник
директора Департаменту - начальник
відділу організаційного і
нормативно-правового забезпечення
Департаменту судової роботи та
експертного забезпечення правосуддя
Міністерства юстиції України,
заступник голови ЦЕКК ОСОБА_4 звернувся
до Голови ЦЕКК ОСОБА_5 з поданням без
номеру та дати про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
судового експерта ОСОБА_1 у зв'язку з
недотриманням нею вимог Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, під час
складання висновку судово-економічної
експертизи від 22.10.2013р. № 91 та
необґрунтованість формулювання
відповідей на поставлені питання у
категоричній формі в обсязі наданих
для експертного дослідження
документів (без дослідження первинних
документів бухгалтерського і
податкового обліку).

Питання про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
винесено на розгляд ЦЕКК на 03.10.2014р.

У зв'язку з неявкою позивача на
засідання, розгляд вказаного питання
перенесено на 21.10.2014р.

Рішенням ЦЕКК, оформленим протоколом
від 21.10.2014р., притягнуто судового
експерта ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності та застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
призупинення дії свідоцтва за
спеціальністю 11.1 «дослідження
документів бухгалтерського,
податкового обліку і звітності» -
терміном на один рік.

Також цим рішенням її зобов'язано
пройти навчання в науково-дослідній
установі судових експертиз Мін'юсту за
відповідною експертною спеціальністю
та повторно пройти атестацію в ЦЕКК.

Зі змісту оскарженого рішення ЦЕКК
вбачається, що відповідач прийшов до
висновку про порушення позивачем вимог
законодавства України про судову
експертизу та/або методичних вимог під
час складення висновку
судово-економічної експертизи від
22.10.2013р. № 91.

Як вказано відповідачем в
мотивувальній частині цього рішення
(далі в лапках - мовою оригіналу):
«висновок по першому питанню є
необґрунтованим, так як експертом не
проводилось дослідження первинних
документів бухгалтерського і
податкового обліку ТОВ «Агро АГ».

Стосовно другого питання слід
зазначити, що поставлене питання
виходить за межі компетенції експерта
або наданих йому матеріалів
недостатньо для вирішення
поставленого питання, а витребувані
додаткові матеріали не були надані,
відповідно до пунктів 2.2, 4.15 Інструкції
про призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, експерт
повинен був указати про неможливість
вирішення зазначеного питання.

Висновок по третьому питанню є
неузгодженим по суті з висновками по
першому питанню та незрозумілими за
змістом.

Також на думку комісії експерт
фактично провела ревізійні дії, що
згідно пп.1.1 п.1 розділу ІІІ
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
№ 53/5, не належить до повноважень
експерта-економіста, а здійснюється
виключно органами, визначеними ст.41
Податкового кодексу.»

Оцінюючи правомірність цього рішення,
суд враховує наступне.

Згідно ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС
України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Європейський суд з прав людини
розкриває зміст принципу верховенства
права через формулювання вимог, які він
виводить з цього принципу.

Однією з вимог принципу верховенства
права є захист від свавілля, і це
означає, що втручання у права людини
повинно підлягати ефективному
контролю. Щонайменше це має бути
судовий контроль, який найкращим чином
забезпечує гарантії незалежності,
безсторонності та належної правової
процедури (п. 55 Рішення від 6 вересня 1978
року у справі «Класс та інші проти
Німеччини»).

Крім іншого, у справі «Олссон проти
Швеції» зазначається, що для
забезпечення відповідності принципу
верховенства права необхідне
існування у внутрішньому праві
відповідних заходів захисту проти
довільного втручання публічної влади у
здійснення права» ( пункт 61 Рішення від
24.03.1988 року у справі «Олссон проти
Швеції»).

Відповідно до висновку Європейського
суду з прав людини у справі «Проніна
проти України» (рішення від 18 липня 2006
року), - кожен доречний і важливий
аргумент особи має бути
проаналізований і суд має надати
відповідь на кожен з таких аргументів
заявника.

Згідно положень вищевказаної практики
Європейського Суду з прав людини, суд
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, звертає увагу
на наступне.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За приписами ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи правомірність оскарженого
рішення відповідача, суд керується
критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС
України та виходить з того, що
вказаними критеріями відповідно
повинен керуватись та дотримуватись і
суб'єкт владних повноважень при
реалізації своїх дискреційних
повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про судову експертизу»
визначає правові, організаційні і
фінансові основи судово-експертної
діяльності з метою забезпечення
правосуддя України незалежною,
кваліфікованою і об'єктивною
експертизою, орієнтованою на
максимальне використання досягнень
науки і техніки.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про судову експертизу», судовий
експерт на підставах і в порядку,
передбачених законодавством, може бути
притягнутий до дисциплінарної,
матеріальної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про судову
експертизу» передбачено, що для
присвоєння та позбавлення
кваліфікації судового експерта і
кваліфікаційних класі створюються
експертно-кваліфікаційні комісії при
міністерствах та інших центральних
органах виконавчої влади, до сфери
управління яких належать державні
спеціалізовані установи, що здійснюють
судово-експертну діяльність.

Порядок присвоєння кваліфікації
судового експерта фахівцям чи
позбавлення кваліфікації судового
експерта фахівців, які не є
працівниками державних
спеціалізованих установ, визначається
Міністерством юстиції України. З цією
метою при Міністерстві юстиції України
створюється Центральна
експертно-кваліфікаційна комісія, яка
діє відповідно до положення про неї, що
затверджується Міністерством юстиції
України.

Наказом Міністерства юстиції України
від 09.08.2005 № 86/5, яке зареєстроване в
Міністерстві юстиції України 11.08.2005 за
№ 882/11162, затверджено Положення про
експертно-кваліфікаційні комісії та
атестацію судових експертів.

Пунктом 2.1. Положення до функцій ЦЕКК
віднесено розгляд питань
дисциплінарної відповідальності
судових експертів, що не є працівниками
державних спеціалізованих установ,
тобто Комісія вправі розглядати такі
питання щодо осіб, до яких відноситься
позивач.

Розділом V цього Положення
регламентований порядок розгляду
питань щодо дисциплінарної
відповідальності судових експертів.

За змістом п.п. 5.1, 5.2, 5.4 - 5.10 Положення,
відповідно до статті 14 Закону України
«Про судову експертизу» атестовані
судові експерти за порушення вимог
законодавства України про судову
експертизу та/або методичних вимог під
час проведення досліджень можуть бути
притягнуті до дисциплінарної
відповідальності.

Підставою для розгляду питань щодо
дисциплінарної відповідальності
судових експертів ЦЕКК є:

подання керівника відповідного
структурного підрозділу Мін'юсту щодо
результатів перевірки інформації про
порушення судовим експертом вимог
законодавства України про судову
експертизу та/або методичних вимог під
час проведення досліджень;

подання керівника територіального
органу юстиції за результатами
перевірки діяльності судового
експерта;

подання голови ЕКК.

До подання додаються: документи, що
містять інформацію про порушення
судовим експертом вимог законодавства
України про судову експертизу та/або
методичних вимог під час проведення
досліджень; документи, що свідчать про
виявлені в діяльності судового
експерта порушення; письмове пояснення
судового експерта, відносно якого
пропонується розглянути питання щодо
дисциплінарної відповідальності.

Рішення щодо винесення на розгляд
відповідної комісії питання щодо
дисциплінарної відповідальності
судового експерта приймається головою
комісії.

Розгляд питань щодо притягнення до
дисциплінарної відповідальності
судових експертів відбувається за
участю судового експерта. У разі неявки
судового експерта розгляд питання
переноситься на чергове засідання
комісії. У випадку повторної неявки
судового експерта комісія може
розглянути питання за його відсутності
або визнати присутність судового
експерта обов'язковою.

До початку розгляду питання щодо
дисциплінарної відповідальності
судовий експерт має право заявити
відвід члену комісії, якщо він вважає,
що член комісії заінтересований в
результатах розгляду, чи має сумнів у
його об'єктивності з інших причин.
Питання про заявлений відвід
вирішується іншими членами комісії без
участі члена, якому заявлено відвід,
відкритим голосуванням. У разі
рівності голосів член комісії
вважається відведеним.

Під час розгляду питання щодо
дисциплінарної відповідальності
судовий експерт може ознайомлюватися з
матеріалами та давати додаткові
пояснення.

Рішення щодо дисциплінарної
відповідальності приймається простою
більшістю голосів членів комісії і
оформлюється протоколом (додаток 1).

Рішення комісії виноситься за
відсутності судового експерта та
оголошується йому одразу після
прийняття та повідомляється письмово
протягом 10 робочих днів.

У відповідності із п.п. 5.11 - 5.13, 5.16, 5.17
Положення, до судових експертів можуть
бути застосовані такі дисциплінарні
стягнення:

попередження;

призупинення дії Свідоцтва (на певний
термін);

позбавлення кваліфікації судового
експерта;

пониження кваліфікаційного класу
судового експерта (щодо судових
експертів науково-дослідних установ
судових експертиз Мін'юсту).

При обранні виду дисциплінарного
стягнення комісія повинна врахувати
ступінь тяжкості вчиненого проступку,
обставини, за яких вчинено проступок, і
результати роботи судового експерта за
попередні роки.

У разі застосування до судового
експерта дисциплінарного стягнення у
вигляді призупинення дії Свідоцтва (на
певний термін) комісія зобов'язує
судового експерта усунути встановлені
порушення або пройти навчання
(стажування) у науково-дослідних
установах судових експертиз Мін'юсту
за відповідною експертною
спеціальністю та повторно пройти
атестацію.

Свідоцтво вилучається до виконання
вказаних зобов'язань. У разі виконання
зобов'язань Свідоцтво повертається
експертові без продовження терміну
дії, на час якого його дію було
призупинено.

Дисциплінарне стягнення щодо судових
експертів не може бути накладене
пізніше одного року з дня вчинення
проступку.

Рішення комісії про притягнення до
дисциплінарної відповідальності може
бути оскаржене в установленому
законодавством порядку.

Аналізуючи вказані правові норми у
співставленні із положеннями ст. 19
Конституції України, ст.ст. 2, 9 КАС
України, суд приходить до висновку, що
рішення ЦЕКК про притягнення судового
експерта до дисциплінарної
відповідальності повинно відповідати
критеріям законності, обґрунтованості
та пропорційності; при вирішенні
питання про притягнення експерта до
дисциплінарної відповідальності ЦЕКК
зобов'язана максимально повно
встановити обставини, які
підтверджують вчинення експертом
дисциплінарного проступку, тобто
встановити і надати оцінку ступеню
тяжкості проступку, обставинам його
вчинення, результатам роботи експерта
за попередні роки, за наслідками чого
обґрунтувати необхідність притягнення
експерта до такої відповідальності та
вид дисциплінарного стягнення, яке до
нього застосовується.

З урахуванням наведеного та приписів
п.п. 5.1, 5.2, 5.4 - 5.10, 5.11 Положення, суд
вважає, що Комісія у своєму рішенні на
підставі дослідження і оцінки доказів
повинна чітко вказати, яку конкретну
вимогу законодавства України про
судову експертизу та/або методичних
вимог під час проведення досліджень
порушив чи недотримався експерт та у
який спосіб це відбулось, чим це
підтверджується, а також з урахуванням
всіх встановлених нею обставин
дисциплінарної справи обґрунтувати
необхідність притягнення експерта до
відповідальності та вид обраного
дисциплінарного стягнення.

Оскільки вирішення питань про
притягнення експерта до
дисциплінарної відповідальності
відноситься до виключної компетенції
ЦЕКК, суд при перевірці законності
відповідного рішення не може виходити
за межі установлених відповідачем
обставин і викладених ним обґрунтувань
щодо необхідності притягнення особи до
дисциплінарної відповідальності та
вибору виду дисциплінарного стягнення.

В протилежному випадку встановлення
судом факту та обставин вчинення
дисциплінарного проступку,
обґрунтування застосування
конкретного виду дисциплінарного
стягнення фактично означало би, що суд
повторно розглядає питання про
притягнення експерта до
дисциплінарної відповідальності в
якості органу, що розглядає
дисциплінарну справу.

Отже, правомірним буде лише таке
рішення ЦЕКК, яке відповідає критеріям,
наведеним у ст.2 КАС України.

Як видно з оскарженого рішення, надаючи
оцінку діям позивача при формулюванні
у висновку від 22.10.2013р. № 91 відповіді на
перше питання, ЦЕКК не вказала взагалі,
які норми та вимоги законодавства
України про судову експертизу та/або
методичних вимог при цьому були
порушені позивачем.

ЦЕКК лише зазначено, що «висновок по
першому питанню є необґрунтованим, так
як експертом не проводилось
дослідження первинних документів
бухгалтерського і податкового обліку
ТОВ «Агро АГ».

Будь-якого мотивування, у чому полягає
необґрунтованість висновку по першому
питанню та які конкретно норми
законодавства та/або методичні вимоги
цим порушені, відповідачем у рішенні не
наведено.

Оцінюючи відповідь експерта по другому
питанню, ЦЕКК вказала, що поставлене
питання виходить за межі компетенції
експерта або наданих йому матеріалів
недостатньо для вирішення
поставленого питання, а витребувані
додаткові матеріали не були надані,
відповідно до пунктів 2.2, 4.15 Інструкції
про призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, експерт
повинен був указати про неможливість
вирішення зазначеного питання.

При цьому відповідач не вказав, яку
конкретну норму з тих, що містяться в
пунктах 2.2, 4.15 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 08.10.1998 № 53/5,
порушила позивач.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на те,
що вказані пункти Інструкції
складаються з загальних: переліку
обов'язків судового експерта та вимог
щодо форми і змісту дослідницької
частини висновку судової експертизи.
При цьому п.2.2 Інструкції містить 9
підпунктів, а п. 4.15 - 6 підпунктів,
предмет регулювання кожного з них
окремо не є взаємопов'язаним з іншими.

Тому відповідачу слід було вказати,
який конкретно обов'язок не виконала
позивач та який саме недолік
дослідницької частини висновку
судової-економічної експертизи нею
було допущено.

Оцінюючи викладену у висновку
судово-економічної експертизи від
22.10.2013р. №91 відповідь на третє питання,
ЦЕКК вказала, що висновок по цьому
питанню є неузгодженим по суті з
висновками по першому питанню та
незрозумілими за змістом, проте
аналогічно не обґрунтувала взагалі,
які норми та вимоги законодавства
України про судову експертизу та/або
методичних вимог при цьому були
порушені позивачем.

Також Комісією викладено у
оскаржуваному рішенні висновок про те,
що експерт фактично провела ревізійні
дії, що згідно пп.1.1 п.1 розділу ІІІ
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
№ 53/5, не належить до повноважень
експерта-економіста, а здійснюється
виключно органами, визначеними ст.41
Податкового кодексу.

При цьому Комісією у рішенні не
вказано, які дії експерта та чому і на
якій підставі розцінені як ревізійні, з
огляду також на те, що за змістом пп.1.1
п.1 розділу ІІІ Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затверджених
наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.1998 № 53/5, одним з основних
завдань експертизи документів
бухгалтерського, податкового обліку і
звітності якраз і є визначення
відповідності чинному законодавству
відображення в податковому обліку
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість, а
вирішувані позивачем питання в цілому
відповідають наведеному цим же пунктом
Інструкції переліку орієнтовних
питань, що можуть бути поставлені на
вирішення експертизи.

Суд наголошує на тому, що відсутність у
оскаржуваному рішенні чітких і
конкретних висновків щодо допущених
позивачем порушень, які були б
підкріплені належним обґрунтуванням,
унеможливлює оцінку судом цього
рішення як правомірного, оскільки не
дає змоги перевірити відповідність
конкретних дій позивача вимогам
законодавства з метою підтвердження
підставності висновку Комісії про
притягнення експерта до
дисциплінарної відповідальності.

З цього приводу слід звернути увагу й
на те, що матеріали дисциплінарної
справи містили: 1 позитивну та 2
негативні рецензії на висновок
судово-економічної експертизи від
22.10.2013р. №91; складений Головним
управлінням юстиції в Херсонській
області акт №06-20/1 від 15.04.2014р. перевірки
дотримання судовим експертом ОСОБА_1
нормативно-правових актів з питань
судово-експертної діяльності з
висновком про відповідність
організаційної та методичної роботи
експерта в цілому вимогам
законодавства; безпосередньо висновок
експертизи від 22.10.2013р. №91; деякі
матеріали з кримінальних справ, тобто у
розпорядженні ЦЕКК перебували
протилежні за змістом документи щодо
дотримання позивачем вимог
законодавства України про судову
експертизу та/або методичних вимог при
проведенні досліджень.

Однак відповідачем не наведено жодних
мотивів щодо того, які докази і чому він
приймає на підтвердження свого
висновку про вчинення позивачем
дисциплінарного проступку, а які
докази, що можливо свідчать про
протилежне, він не бере до уваги і з
яких підстав.

В порушення приписів п.5.11 Положення,
Комісією у оскаржуваному рішенні не
викладено, чи визначено нею ступінь
тяжкості вчиненого проступку,
обставини, за яких вчинено проступок, і
результати роботи судового експерта за
попередні роки, у зв'язку з чим
залишився не обґрунтованим вибір
застосованого нею до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
призупинення дії Свідоцтва на певний
термін з огляду на встановлений
вказаною правовою нормою перелік видів
стягнень, диференційованих за ступенем
їх суворості та критерії їх вибору.

Також слід зазначити, що згідно з
поясненнями представника
відповідача-2, при вирішенні питання
про наявність у діях позивача
дисциплінарного проступку та
притягнення її до дисциплінарної
відповідальності, ЦЕКК керувалась
переважно негативними рецензіями
Львівського науково-дослідного
інституту судових експертиз від
20.08.2014р. №4291 та Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз рецензії від 04.09.2014р. №Д-210,
однак в контексті даної спірної
ситуації з урахуванням дуже обмеженого
кола дослідження рецензентами
матеріалів, сама по собі наявність
таких негативних рецензій ще не може
безумовно свідчити про порушення
позивачем вимог нормативно-правових
актів з питань судово-експертної
діяльності при складанні висновку
експертизи від 22.10.2013р. №91.

Завданням ЦЕКК було повно і всебічно
встановити всі необхідні для
правильного вирішення дисциплінарної
справи обставини та на підставі їх
належної оцінки прийняти обґрунтоване
рішення, однак цього свого обов'язку,
визначеного п.5.11 Положення, ЦЕКК
належним чином не виконала.

Як зазначено в абзаці 10 пункту 9
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від
30.01.2003р. №3-рп/2003, правосуддя за своєю
суттю визнається таким лише за умови,
що воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах. Загальною
декларацією прав людини 1948 року
передбачено, що кожна людина має право
на ефективне поновлення в правах
компетентними національними судами у
випадках порушення її основних прав,
наданих їй конституцією або законом
(стаття 8). Право на ефективний засіб
захисту закріплено також у
Міжнародному пакті про громадянські та
політичні права (стаття 2) і в Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод (стаття 13).

Європейським судом з прав людини у
рішенні від 15 листопада 2007 року у
справі «Бендерський проти України»
вказує, що відповідно до практики, яка
відображає принцип належного
здійснення правосуддя, судові рішення
мають в достатній мірі висвітлювати
мотиви, на яких вони базуються. Межі
такого обов'язку можуть різнитися
залежно від природи рішення та мають
оцінюватись в світлі обставин кожної
справи (рішення «Руїз Торійа проти
Іспанії» від 9 грудня 1994).

Тому суд не надає оцінки доводам
позивача про дотримання нею тих чи
інших норм нормативно-правових актів з
питань судово-експертної діяльності,
як і доводам відповідача про
протилежне в підтвердження
правомірності притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності,
оскільки оскаржуване рішення не
містить установлених обставин щодо
порушення позивачем конкретних
приписів таких нормативно-правових
актів, а також належного обґрунтування
щодо наявності в діях позивача
дисциплінарного проступку та обраного
виду дисциплінарного стягнення.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що
з рішення ЦЕКК вбачається, що у ньому не
зазначено, який конкретний проступок
вчинила позивач, у чому він полягав, які
норми законодавства з питань
судово-експертної діяльності позивач
порушила, рішення не містить посилань
на обставини, за яких вчинено проступок
та й чи вчинений він взагалі.

Вказані у оскаржуваному рішенні
обставини носять загальний характер,
не містять конкретизації та
індивідуалізації.

Отже, рішення про накладення
дисциплінарного стягнення неможливо
визнати таким, що у повній мірі
відповідає вимогам чинного
законодавства, тобто воно є
протиправним.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та наявність підстав для їх
задоволення, оскільки відповідачами не
доведено правомірності оскарженого
рішення.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Центральної
експертно-кваліфікаційної комісії при
Міністерстві юстиції України,
оформлене протоколом №1 від 21 жовтня 2014
року, про застосування до судового
експерта ОСОБА_1 дисциплінарного
стягнення і зобов'язання пройти
навчання (стажування) у
науково-дослідних установах судових
експертиз Мін'юсту за відповідною
експертною спеціальністю та повторно
пройти атестацію.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 29 грудня 2014 р.

Головуючий
Пекний А.С.

Судді
Дубровна В.А.

Кузьменко Н.А.

кат. 5.1.2