Справа № 743/1605/14-а
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2014-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1605/14-а
Провадження №: 2-а/743/73/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( в п о р я д к у с к о р о ч е н о г о п р
о в а д ж е н н я )

29 грудня 2014 року суддя
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області Сташків В.Б.,

розглянувши в смт. Ріпки в приміщенні
суду, в порядку скорченого провадження,
адм.справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ріпкинському районі

Чернігівської області (далі - УПФУ в
Ріпкинському районі)

про визнання незаконними дій і
бездіяльності, зобов'язання здійснити

перерахунок та виплату додаткової
пенсії та доплати до пенсії

В С Т А Н О В И В :

2 грудня 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з адміністративним позовом до УПФУ в
Ріпкинському районі, що
підтверджується поштовим штемпелем на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення, в
якому зазначає, що вона постійно з
27.03.1984 р. проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
та є потерпілою від чорнобильської
катастрофи (категорія 4). Вказує, що
розміри призначених і виплачуваних їй
додаткової пенсії та доплати до пенсії
не відповідають розмірам, передбаченим
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а тому просить

- визнати незаконними дії і
бездіяльність відповідача щодо не
нарахування і невиплати їй за період з
(прочерк) роки додаткової пенсії в
розмірі 15 процентів мінімальної пенсії
за віком та підвищення до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати, як особі, віднесеної до
категорії 4, нарахування і виплата яких
передбачена статтями 39 і 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
із змінами та доповненнями, внесеними
рішеннями Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року і
від 09.07.2007 року №6-рп/2007;

- зобов'язати відповідача здійснити їй
нарахування додаткової пенсії за
період з 23.07.2011 року в розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком
та доплати до пенсії у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, як особі,
віднесеної до категорії 4, встановлених
статтями 39 і 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із змінами
та доповненнями, внесеними рішеннями
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008 року і від 09.07.2007 року
№6-рп/2007, та забезпечити виплату
вказаних додаткової пенсії і
підвищення, врахувавши суми вже
виплачених додаткової пенсії і
підвищення до пенсії, встановлених ст.
ст. 39 і 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Дописано: ст. 39 цього
Закону з 29.12.2000 р..

Ухвалами судді Ріпкинського районного
суду Чернігівської області Сташківа
В.Б. від 4 грудня 2014 року та від 16 грудня
2014 року адміністративний позов ОСОБА_1
в частині вимог про зобов'язання
здійснити нарахування та забезпечення
виплати додаткової пенсії за період з
23.07.2011 року по 01.06.2014 року включно та
доплати до пенсії за період з 29.12.2000
року по 01.06.2014 року включно було
залишено без розгляду, а за період з 2
червня 2014 р. відкрито скорочене
провадження по справі.

24 грудня 2014 року від УПФУ в
Ріпкинському районі надійшло письмове
заперечення проти позову, в якому вони
просять відмовити в позові повністю.
Суть якого зводиться, до того, що:

- ОСОБА_1 перебуває у них на пенсійному
обліку та отримує пенсію по
інвалідності ІІІ група відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»;

- розміри додаткової пенсії по
інвалідності та доплати до пенсії
врегульовані Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та становлять 170 грн. 82 коп. та 5 грн. 20
коп. відповідно;.

- в рішенні Конституційного суду
України від 25.01.2012 року у справі №
3-рп/2012 визначено, що однією з ознак
України як соціальної держави є
забезпечення загальносуспільних
потреб у сфері соціального захисту за
рахунок коштів Державного бюджету
України виходячи з фінансових
можливостей держави, яка зобов'язана
справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості та, що повноваження
Кабінету Міністрів України щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов'язані з його функціями, в тому числі
щодо реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України;

- 03.08.2014 р. набрав чинності Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" № 1622-VII від 31.07.2014 р., яким
установлено, що норми і положення ст.ст.
39, 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік,
тобто розміри вказаних виплат
врегульовані Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оцінивши повідомлені позивачкою та
відповідачем обставини, приходжу до
висновку, що достатні підстави для
прийняття законної і обґрунтованої
постанови, в порядку скороченого
провадження, про часткове задоволення
позовних вимог, виходячи з таких
мотивів.

З матеріалів справи вбачається та
визнається сторонами, що ОСОБА_1:

- є інвалідом ІІІ групи, причина
інвалідності: захворювання пов'язане з
впливом наслідків аварії на ЧАЕС;

- є особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (Категорія
1);

- з 26.04.1986 року і по даний час постійно
проживає за адресою: АДРЕСА_1;

- населений пункт смт.Ріпки
Ріпкинського району Чернігівської
області входить до Переліку населених
пунктів, в яких оплата праці
громадянам, що працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
проводиться за підвищеними тарифними
ставками і посадовими окладами
(Додаток № 3 до Постанови Кабінету
Міністрів Української РСР «Про
організацію виконання постанов
Верховної Ради Української РСР про
порядок введення в дію законів
Української РСР «Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 23.07.1991р. №106);

- є непрацюючою пенсіонеркою, яка
перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в
Ріпкинському районі та отримує
додаткову пенсію та доплату до пенсії
відповідно до ст.ст. 39, 50 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи";

- в оспорюваний період отримувала
додаткову пенсію та доплату до пенсії,
передбачені ст.ст. 39, 50 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірах
визначених Порядком обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням Постанови Кабінету
Міністрів України від 25 березня 2014 р. №
112 «Про внесення змін до деяких
постанов Кабінету Міністрів України з
питань пенсійного забезпечення», а
саме: доплату до пенсії в фіксованій
сумі 5 грн. 20 коп. та додаткову пенсію в
фіксованій сумі 170 грн. 82 коп..

Чинною редакцією ч.ч. 2, 1 ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визначено, що непрацюючим пенсіонерам,
які проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю
підвищуються у розмірі 1 мінімальної
заробітної плати.

Чинною редакцією статті 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визначено, що особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 % мінімальної
пенсії за віком;

- інвалідам IІ групи - 75 % мінімальної
пенсії за віком;

- інвалідам IІI групи - 50 % мінімальної
пенсії за віком.

Враховуючи те, що позивачка просить
захистити її право на отримання
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, передбаченої ст..51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 15 % мінімальної пенсії за
віком, на яку мають право особи особам,
віднесеним до категорій 4, зважаючи на
приписи ст.. 11 КАС України, з метою
повного захисту інтересів позивачки,
як інваліда ІІІ групи, причина
інвалідності захворювання пов'язане з
впливом наслідків аварії на ЧАЕС та
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (Категорія
1), вважаю за можливе вийти за межі
позовних вимог та захистити її право на
отримання додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, передбаченої ст..50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком.

Слід зауважити, що зміни до ст.ст. 39, 50
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не вносились.

Рішенням Конституційного суду України
від 25.01.2012 року у справі № 3-рп/2012
визначено, що:

- в аспекті конституційного подання
положення статті 1, частин першої,
третьої статті 95 Конституції України у
системному зв'язку з положеннями
статті 3, частини першої статті 17,
частини третьої статті 22, статей 46, 48
Основного Закону України треба
розуміти так, що однією з ознак України
як соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

- в аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 96,
пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції
України треба розуміти так, що
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України;

- в аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Отже застосування судами постанов
Кабінету Міністрів України, які
регулюють порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України можливо при
умові, якщо законодавець в Законі
України про Державний бюджет на
відповідний рік передбачив, що норми і
положення певних Законів (в даному
випадку ст.ст. 39, 50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи")
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

З адміністративного позову ОСОБА_1
вбачається, що остання просить
захистити її права не вказуючи кінцеву
дату, а скорочене провадження по справі
відкрито з 02.06.2014 р..

Перевіряючи правомірність дій УПФУ в
Ріпкинському районі по виплаті
позивачу вказаних основної та
додаткової пенсії за період з 02.06.2014 р.,
враховую наступне.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VІI в
редакції, яка діяла в період з 1 січня 2014
р. по 2 серпня 2014 р. не було передбачено,
що норми і положення, ст.ст. 39, 50 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

В той же час, 31.07.2014 р. Верховною Радою
України прийнято Закон України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" №
1622-VII, яким Прикінцеві положення
доповнено п. 6 прим. 4, 6 прим. 5, 6 прим. 6, 6
прим. 7, 6 прим. 8.

В ч. 2 вказаного Закону вказано, що він
набирає чинності з дня, наступного за
днем його опублікування. В газеті
«Голос України» вказаний закон був
опублікований 2 серпня 2014 року, тобто з
03.08.2014 р. вказаний Закон набрав
чинності.

Зокрема п. 6 прим. 7 Прикінцевих положень
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» з 03.08.2014 р.
установлено, що норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
статей 5 та 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", Закону
України "Про індексацію грошових
доходів населення", статей 14, 22, 37 та 43
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", пункту "ж" частини першої статті 77
Основ законодавства України про
охорону здоров'я, статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", статті 43 Гірничого закону
України, статей 6-1, 6-2, 6-3 та 6-4 Закону
України "Про жертви нацистських
переслідувань" застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявних фінансових ресурсів бюджетів
усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з
03.08.2014 року було надано повноваження
Кабінету Міністрів України визначати
розмір доплати до пенсії та додаткової
пенсії особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, починаючи лише з 03.08.2014 року
розміри доплати до пенсії та
додаткової пенсії, передбачених ст.ст.
39, 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи " обмежується вимогами
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік " від 16.01.2014 р. в
редакції Закону України від 03.08.2014 р..

За таких обставин, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, в період з 2 червня
2014 р. по 2 серпня 2014 р., УПФУ в
Ріпкинському районі при визначенні:

- розміру доплати до пенсії,
передбаченої ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
підлягала сплаті ОСОБА_1 повинен був
братись до уваги не розмір,
встановлений актами Кабінету
Міністрів України, а розмір,
передбачений чинною редакцією даної
статті, а саме: 1 мінімальна заробітна
плата;

- розміру додаткової пенсії,
передбаченої ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
підлягала сплаті ОСОБА_1 повинен був
братись до уваги не розмір,
встановлений актами Кабінету
Міністрів України, а розмір,
передбачений чинною редакцією даної
статті, а саме: 50 % мінімальної пенсії за
віком, яка визначається ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність на відповідний рік.

Враховуючи наведене, з метою повного
захисту інтересів позивачки, знаходжу,
що слід вийти за межі позовних вимог та
захистити права позивачки шляхом
визнання протиправними дій УПФУ в
Ріпкинському районі щодо обрахування
розмірів та виплати у занижених
розмірах ОСОБА_1 доплати до пенсії, яка
передбачена ст.. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 2 червня 2014 р. по 2 серпня 2014 р. та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка передбачені ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 2 червня 2014 р. по 2 серпня 2014
р. та шляхом зобов'язання УПФУ в
Ріпкинському районі перерахувати та
виплатити позивачу:

- доплату до пенсії відповідно до ст. 39
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з встановленого
ст. 39 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", розміру - 1 мінімальної
заробітної плати, виходячи з розмірів
визначених в ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», за
період з 2 червня 2014 р. по 2 серпня 2014 р., з
урахуванням проведених за цей період
виплат;

- додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як інваліду ІІІ групи, причина
інвалідності захворювання пов'язане з
впливом наслідків аварії на ЧАЕС та
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (Категорія
1), в розмірі встановленому ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
50 % від розміру мінімальної пенсії за
віком, яка визначається ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначених в ст. 7
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», за період з 2 червня
2014 р. по 2 серпня 2014 р., з урахуванням
проведених за цей період виплат.

В той же час, права ОСОБА_1 на отримання
доплати до пенсії у розмірі 1
мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком відповідно ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 3 серпня 2014 р. поновленню
не підлягають, виходячи з того, що:

- виплата вказаних доплати до пенсії та
додаткової пенсії з 3 серпня 2014 р. по
даний час здійснюється УПФУ в
Ріпкинському районі, у відповідності з
п. 6 прим. 7 Прикінцевих положень до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» в розмірах
передбачених Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
тобто правомірно;

- відсутні будь-які докази про
порушення відповідачем права
позивачки в період після подання
адміністративного позову;

- судове рішення за Кодексом
адміністративного судочинства України
має бути наслідком чинного правового
регулювання.

Крім того, мною враховується, що
Європейський суд з прав людини у
справах:

- «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others
v. Italy) та «Сухобоков проти Росії»
зазначав, що законодавчі норми щодо
пенсійного забезпечення можуть
змінюватися, а відповідне судове
рішення не може бути гарантією проти
таких змін у майбутньому;

- «Амола проти Фінляндії» (Aunola v. Finland)
зазначав, що стаття 1 Першого протоколу
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод не гарантує як
таке право на будь-які соціальні
виплати у певному розмірі;

- «Stran Greek Refineries» та Стратіс Андреадіс
проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis
v. Greece) зазначав, що «Вимога» може
становити «майно» у розумінні статті 1
Першого протоколу вказаної Конвенції
лише якщо достатньою мірою
встановлено, що вона підлягає
виконанню.

Більш того, питання припинення виплати
державними органами України пенсії
учасниці ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС, на підставі п. 7 ч. 1
Закону України від 14 червня 2011 року №
3491-VI «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» та Порядку обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було предметом розгляду Європейським
судом з прав людини питання про
прийнятність заяви № 43331/12 Валентина
Ніканорівна Великода проти України.

Так, в ухвалі Європейського суду з прав
людини від 3 червня 2014 року про визнання
вказаної заяви неприйнятною міститься
висновок, що відповідні зміни до Закону
України про державний бюджет України
(на 2011 р.) відповідали вимозі щодо
законності за статтею 1 Першого
протоколу, оскільки у цій справі немає
доказів того, що відповідні зміни до
Закону України про державний бюджет
України (на 2011 р.) не були внесені
відповідно до законної процедури.

Також вирішуючи питання про
прийнятність вказаної заяви,
Європейський суд з прав людини не зміг
дійти висновку, що передавши Кабінету
Міністрів України право на
встановлення розміру соціальних пільг,
Парламент України діяв у порушення
якихось положень Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав
людини в цій ухвалі зазначив, що:

- зменшення пенсії заявниці очевидно
було обумовлено міркуваннями
економічної політики та фінансових
труднощів, з якими зіткнулася держава;

- за відсутності будь-яких доказів щодо
протилежного та визнаючи, що
держава-відповідач має широке поле
свободи розсуду щодо досягнення
балансу між правами, що є предметом
спору, та економічною політикою,
Європейський суд з прав людини не
вважає, що таке зменшення було
непропорційним переслідуваній
легітимній меті або що воно поклало
надмірний тягар на заявницю (п. 28).

Керуючись ст.ст. 39, 50, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.. 7 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16.01.2014 № 719-VІI, п. 6 прим. 7 Прикінцевих
положень до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», п. 9
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" № 1622-VII від 31.07.2014 р.,
ч.ч. 2 ст. 19, ст. 22, ч.1 ст.46, ст. 50, ст.. 56
Конституції України, ст.ст. 6, 8 - 11, 70, 71, 86,
158-163, 183-2, 256 КАС України, ст. 6 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Ріпкинському районі
Чернігівської області щодо
обрахування розмірів та виплати у
занижених розмірах ОСОБА_1 доплати до
пенсії, яка передбачена ст.. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 2 червня 2014 р. по 2 серпня 2014
р. та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка передбачені ст.
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за період з 2 червня 2014 р.
по 2 серпня 2014 р. - протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Ріпкинському районі
Чернігівської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1:

- доплату до пенсії відповідно до ст. 39
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з встановленого
ст. 39 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", розміру - 1 мінімальної
заробітної плати, виходячи з розмірів
визначених в ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік», за
період з 2 червня 2014 р. по 2 серпня 2014 р., з
урахуванням проведених за цей період
виплат;

- додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як інваліду ІІІ групи, причина
інвалідності захворювання пов'язане з
впливом наслідків аварії на ЧАЕС та
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (Категорія
1), в розмірі встановленому ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
50 % від розміру мінімальної пенсії за
віком, яка визначається ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначених в ст. 7
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», за період з 2 червня
2014 р. по 2 серпня 2014 р., з урахуванням
проведених за цей період виплат.

В задоволені решти вимог - відмовити.

Відповідно до ст.. 256 КАС України,
покласти на Управління Пенсійного
фонду України в Ріпкинському районі
Чернігівської області обов'язок
виконати вказану постанову в мехах
суми стягнень за 1 місяць негайно.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови апеляційної скарги до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Ріпкинський районний суд
Чернігівської області з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Б.Сташків