Справа № 554/10163/14-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 р. Справа № 554/10163/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Октябрського районного суду м. Полтава
від 03.09.2014р. по справі №
554/10163/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради

про скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач)
звернувся до суду з позовом до
Управліня праці та соціального захисту
населення виконавчого комітету
Октябрської районної у м. Полтаві ради
(надалі по тексту відповідач), в якому
просив суд:

-скасувати рішення комісії Управління
праці та соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
про відмову у призначенні тимчасової
державної допомоги дітям;

-зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави прийняти рішення по заяві від
05.04.2011 року про нарахування і виплату
державної допомоги на дітей в розмірі
різниці між визначеним судом розміром
аліментів і 30 відсотками прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 05.04.2011 року;

-стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави на користь позивача 1000 грн.
заподіяної моральної шкоди;

-стягнути з відповідача судові витрати.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 03.09.2014 року закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради прийняти рішення за
заявою ОСОБА_1 від 05.04.2011 року про
нарахування і виплату державної
допомоги на дітей в розмірі різниці між
визначеним судом розміром аліментів і
30 відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
05.04.2011 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Октябрського районного суду
м. Полтави від 03.09.2014 року та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 має доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 04.03.2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 07.06.2011 року,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів на
утримання дітей у твердій грошовій
сумі. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
розмірі 20 гривень щомісячно на кожну
дитину, починаючи з 11.01.2011 року і до
досягнення ними повноліття.

05.04.2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління праці та соціального
захисту населення Октябрської
районної у м. Полтаві ради із заявою про
призначення тимчасової державної
допомоги його дітям.

Управлінням праці та соціального
захисту населення Октябрської
районної у м. Полтаві ради позивачу
було відмовлено у призначенні
тимчасової державної допомоги дітям у
зв'язку з неподанням позивачем до
Управління усіх необхідних документів,
а саме довідки державної виконавчої
служби, що підтверджує факт несплати
аліментів одним з батьків.

Закриваючи провадження у справі в
частині позовних вимог щодо
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради прийняти
рішення за заявою ОСОБА_1 від 05.04.2011 року
про нарахування і виплату державної
допомоги на дітей в розмірі різниці між
визначеним судом розміром аліментів і
30 відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
05.04.2011 року, суд першої інстанції
виходив з того, що згідно вказаної
частини позовних вимог є рішення суду з
того самого спору і між тими самими
сторонами , що набрало законної сили.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України
суд закриває провадження у справі якщо
є такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у цій справі є, зокрема,
скасування рішення комісії Управління
праці та соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
про відмову у призначенні тимчасової
державної допомоги дітям та
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави прийняти рішення по заяві від
05.04.2011 року про нарахування і виплату
державної допомоги на дітей в розмірі
різниці між визначеним судом розміром
аліментів і 30 відсотками прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 05.04.2011 року.

Проте, як вбачається з постанови
Вищого адміністративного суду України
від 29.05.2014 року, на яку посилається суд
першої інстанції як на рішення з того
самого спору і між тими самими
сторонами, яке набрало законної сили,
Вищим адміністративним судом України
визнано протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради щодо не
розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.04.2011 року
про призначення і виплату державної
допомоги на дітей та неприйняття
рішення по ній та зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради розглянути та прийняти
рішення по заяві ОСОБА_1 від 05.04.2011 року
про призначення і виплату державної
допомоги на дітей.

Тобто, предметом позовних вимог за
результатами розгляду яких Вищим
адміністративним судом України було
прийнято постанову від 29.05.2014 року була
бездіяльність відповідача щодо
розгляду заяви позивача від 05.04.2011 року
про призначення і виплату державної
допомоги на дітей, між тим, спір у цій
справі стосується вже прийнятого
комісією Управління праці та
соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
рішення про відмову у призначенні
тимчасової державної допомоги дітям,
яке позивач просить скасувати та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави прийняти рішення по заяві від
05.04.2011 року про нарахування і виплату
державної допомоги на дітей.

Отже, постановою Вищого
адміністративного суду України від
29.05.2014 року вирішено інші ніж заявлені
у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1, а
тому висновки суду першої інстанції
щодо існування рішення з того самого
спору і між тими самими сторонами, що
набрало законної сили є помилковими, а
тому через порушення норм
процесуального права постанова суду
першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про задоволення цієї
частини позовних вимог, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
комісією Управління праці та
соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
прийнято рішення без номеру та дати про
відмову у призначенні позивачу
тимчасової державної допомоги дітям.

Підставою прийняття такого рішення
були висновки відповідача щодо
ненадання позивачем відповідно до абз.
10 п. 6 та абз. 2 п. 8 Порядку призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 22.02.2006 р.
№ 189 довідки державної виконавчої
служби про сплату дружиною ОСОБА_4
аліментів.

Колегія суддів вважає таку відмову
необгрунтованою, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 181 Сімейного
кодексу України якщо місце проживання
батьків невідоме, або вони ухиляються
від сплати аліментів, або не мають
можливості утримувати дитину, дитині
призначається тимчасова державна
допомога, яка не може бути меншою ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку. Виплата
тимчасової державної допомоги
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

За приписами ст. 184 СК України якщо
розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Отже, з аналізу вказаних норм випливає,
що Законом визначено дві підстави
призначення державної допомоги
пов'язаної зі сплатою аліментів, а саме
у зв'язку з ухиленням батьків від
сплати аліментів, або не можливістю
утримувати дитину та якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу.

Порядок призначення та виплати
тимчасової державної допомоги
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 лютого 2006 р. N 189 на виконання
статті 181 Сімейного кодексу України
затверджено Порядок призначення та
виплати тимчасової державної допомоги
дітям, батьки яких ухиляються від
сплати аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
їх невідоме.

Цей Порядок визначає механізм надання
тимчасової державної допомоги дітям,
батьки яких ухиляються від сплати
аліментів, не мають можливості
утримувати дитину або місце проживання
(перебування) їх невідоме (далі -
тимчасова допомога).

Згідно з абз. 2 п. 8 Порядку якщо розмір
аліментів, визначений судом у твердій
грошовій сумі, менший від мінімального
розміру аліментів на одну дитину, що
передбачений частиною другою статті 182
Сімейного кодексу України, тимчасова
допомога призначається в розмірі
різниці між визначеним розміром
аліментів і сумою, що становить 30
відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого законом для дитини
відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

За приписами ст. 184 СК України якщо
розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 04.03.2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 07.06.2011 року,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів на
утримання дітей у твердій грошовій
сумі. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
розмірі 20 гривень щомісячно на кожну
дитину, починаючи з 11.01.2011 року і до
досягнення ними повноліття.

Згідно матеріалів справи, позивач має
на утриманні двох дітей: доньку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
у 2011 році прожитковий мінімум для
дітей віком до 6 років з 01.04.2011 року
установлено у розмірі 832 грн, для дітей
віком від 6 до 18 років з 01.04.2011 року
установлено у розмірі 997 грн.

Враховуючи, що розмір аліментів
визначений судом у твердій грошовій
сумі менше мінімального розміру,
передбаченого частиною другою статті
182 цього Кодексу, то позивач має право
на призначення державної допомоги в
розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і сумою, що
становить 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дитини відповідного віку.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача щодо скасування рішення
відповідача про відмову у призначенні
допомоги, суд першої інстанції виходив
з правомірності такого рішення у
зв'язку з ненаданням позивачем довідки
державної виконавчої служби.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 10 п. 6 вказаного
Порядку для призначення тимчасової
допомоги одержувач подає органу праці
та соціального захисту населення за
місцем проживання (перебування) у
випадках, передбачених абзацом другим
пункту 8 цього Порядку, довідку про
розмір аліментів.

Між тим, абзацом другим пункту 8 Порядку
не конкретизовано яким органом повинна
бути видана вказана у цьому абзаці
довідка.

Колегія суддів зазначає, що надання
довідки саме державної виконавчої
служби передбачено абз. 7 п. 6 Порядку,
проте така довідка повинна
підтверджувати саме факт несплати
аліментів одним з батьків протягом 6
місяців, що передують місяцю звернення.

Право на отримання допомоги у позивача
виникло на підставі приписів ст. 184 СК
України у зв'язку з тим, що розмір
аліментів визначений судом у твердій
грошовій сумі менше мінімального
розміру, передбаченого частиною другою
статті 182 цього Кодексу, а не у зв'язку з
несплатою аліментів. Позивач
підтвердив, що ОСОБА_4 добровільно
виконує рішення суду та сплачує
позивачу аліменти.

Розмір аліментів у твердій грошовій
сумі встановлений та підтверджений
рішенням суду, а тому колегія суддів
приходить до висновку про
незаконність відмови відповідача в
призначенні допомоги за відсутності
довідки про розмір аліментів.

Враховуючи, наведене колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на отримання державної
допомоги в розмірі різниці між
визначеним розміром аліментів і сумою,
що становить 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
дитини відповідного віку відповідно
до абз. 2 п. 8 Порядку.

Таким чином, позовні вимоги в частині
скасування рішення комісії Управління
праці та соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
про відмову у призначенні тимчасової
державної допомоги дітям та
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави прийняти рішення по заяві від
05.04.2011 року про нарахування і виплату
державної допомоги на дітей в розмірі
різниці між визначеним судом розміром
аліментів і 30 відсотками прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 05.04.2011 року підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави на користь позивача 1000 грн.
заподіяної моральної шкоди, колегія
суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 не надав до суду доказів на
підтвердження факту завдання йому
відповідачем моральної шкоди, не довів
наявність причинного зв'язку між
вказаними діями відповідача та
виникненням моральних страждань, а
тому позовні вимоги в частині
стягнення на користь позивача
моральної шкоди задоволенню не
підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача судових витрат, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 87 КАС України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору визначено Законом
України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону
від сплати судового збору
звільняються, зокрема, інваліди I та II
груп.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є інвалідом 2 гр., що
підтверджується посвідченням серії АБ
№ 288730, дата видачі 05.03.2003 р.

Отже, позивач звільнений від сплати
судового збору.

Відповідно до ч.3 ст. 87 КАС України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням
огляду доказів на місці та вчиненням
інших дій, необхідних для розгляду
справи.

У позові позивачем не зазначено чи були
ним понесені витрати, пов'язані з
розглядом справи та які саме витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи відсутність
документального підтвердження
понесення позивачем витрат, вимога
позивача щодо стягнення судових витрат
задоволенню не підлягає.

Таким чином, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 03.09.2014р. по справі №
554/10163/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради про
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати рішення комісії Управління
праці та соціального захисту населення
Октябрської районної у м. Полтаві ради
про відмову ОСОБА_1 у призначенні
тимчасової державної допомоги дітям.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної ради м.
Полтави призначити ОСОБА_1 державну
допомогу на дітей в розмірі різниці між
визначеним судом розміром аліментів і
30 відсотками прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
05.04.2011 року та провести відповідні
виплати.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.Судді
Шевцова Н.В. Мінаєва О.М. Повний текст
постанови виготовлений 08.12.2014 р.