Справа № 127/10052/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/10052/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романчук
Р.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

24 грудня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Вінницького міського
суду Вінницької області від 30 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до департаменту
архітектури, містобудування та
кадастру Вінницької міської ради,
третя особа на стороні відповідача -
ОСОБА_3 про оскарження рішення
суб'єкта владних повноважень ,

В С Т А Н О В И В :

постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 вересня 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, у якій
просить скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Учасники у судове засідання не
з'явились.

Представник відповідача та третя особа
надали заяви про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, судом
встановлені наступні обставини.

Департаментом архітектури,
містобудування та кадастру Вінницької
міської ради прийнято рішення про
видачу ФОП ОСОБА_3 містобудівних умов
та обмежень забудови земельної ділянки
НОМЕР_1 від 14 лютого 2013 року.

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
протиправними та скасування
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки НОМЕР_1 від
14 лютого 2013 року. Позов мотивовано тим,
що до багатоквартирного будинку
АДРЕСА_1, в якому він є власником однієї
з квартир, прибудовується приміщення
на земельній ділянці, яка є
прибудинковою територією. Всі
дозвільні документи, отримані ФОП
ОСОБА_3, видані з врахуванням
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки. В той же
час, містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки НОМЕР_1 від
14 лютого 2013 року видані з порушенням
вимог Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" та Порядку
надання містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки, їх складу
та змісту, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України № 109 від 07 липня
2011 року.

З урахуванням уточнених позовних
вимог, які протокольною ухвалою суду
прийняті до розгляду, ОСОБА_2 просив суд
:

- визнати протиправним рішення
департаменту архітектури,
містобудування та кадастру Вінницької
міської ради, а саме : містобудівні
умови і обмеження забудови земельної
ділянки НОМЕР_1 від 14 лютого 2013 року, як
таке, що видане з порушенням Закону;

- скасувати та визнати нечинним рішення
департаменту архітектури,
містобудування та кадастру Вінницької
міської ради, а саме містобудівні умови
і обмеження забудови земельної ділянки
НОМЕР_1 від 14 лютого 2013 року, з моменту
видання, як такі, що видані з порушенням
Закону.

Відповідач та залучена третьою особою,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача,
ОСОБА_3 вважають позовні вимоги
безпідставними.

Суд І інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив з
того, що відсутність у містобудівних
умовах і обмеженнях забудови земельної
ділянки інформації, яка характеризує
земельну ділянку (площа, цільове
призначення, функціональне
призначення) не є підставою для їх
скасування, оскільки до них долучено
договір про встановлення земельного
сервітуту на частку площею 0,0092 га
прибудинкової території
багатоквартирного будинку; права
позивача, як власника квартири в
багатоквартирному будинку не порушені;
спірні містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки не є
чинними, оскільки будівництво
завершено.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" містобудівні умови та
обмеження забудови земельної ділянки
(далі - містобудівні умови та обмеження)
- документ, що містить комплекс
планувальних та архітектурних вимог до
проектування і будівництва щодо
поверховості та щільності забудови
земельної ділянки, відступів будинків
і споруд від червоних ліній, меж
земельної ділянки, її благоустрою та
озеленення, інші вимоги до об'єктів
будівництва, встановлені
законодавством та містобудівною
документацією.

Вказана норма закону визначає, що
містобудівні умови і обмеження
надаються не на будь-яку землю, а на
земельну ділянку з визначеними межами.

У частині 1 ст. 79 Земельного кодексу
України надано визначення земельної
ділянки. Так, земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 79-1 Кодексу
формування земельної ділянки полягає у
визначенні земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру.

Формування земельних ділянок
здійснюється:

- у порядку відведення земельних
ділянок із земель державної та
комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Докази, що містяться в матеріалах
справи вказують на те, що містобудівні
умови та обмеження видані відповідачем
не на земельну ділянку з присвоєним
кадастровим номером, а на площу землі,
без чітко визначених меж.

Зазначене підтверджується також і
договорами про встановлення
земельного сервітуту.

Так, у п. 6.1 договору від 09 листопада 2005
року, вказано що земельний сервітут
встановлюється без встановлення меж
користування в натурі (на місцевості), а
в п. 5.4 договору від 10 липня 2014 року
зазначено, що встановлення земельного
сервітуту здійснюється без
затвердження обґрунтування меж площі
прибудинкової території.

Таким чином, відповідач порушивши
вимоги законодавства, прийняв рішення
видати містобудівні умови та
обмеження на землю з невизначеним
розташуванням та з не встановленими
межами і формою.

Статтею 26 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
передбачено, що забудова територій
здійснюється шляхом розміщення
об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної,
міської ради вживає заходів щодо
організації комплексної забудови
територій відповідно до вимог цього
Закону.

Право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку:

1) отримання замовником або
проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації
та проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних
робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Відповідно до ч.ч. 1 - 8 вищевказаного
Закону, основними складовими вихідних
даних є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала
виконавчому органові сільської,
селищної, міської ради або у разі
розміщення земельної ділянки за межами
населених пунктів - районній державній
адміністрації заяву про намір щодо
забудови земельної ділянки, що
перебуває у власності або користуванні
такої особи, повинна одержати
містобудівні умови та обмеження для
проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження
надаються відповідними спеціально
уповноваженими органами
містобудування та архітектури на
безоплатній основі.

Перелік об'єктів будівництва, для
проектування яких містобудівні умови
та обмеження не надаються, визначає
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері будівництва,
містобудування та архітектури.

Спеціально уповноважений орган
містобудування та архітектури
визначає відповідність намірів щодо
забудови земельної ділянки вимогам
містобудівної документації на
місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних
умов та обмежень або прийняття рішення
про відмову у їх наданні здійснюються
спеціально уповноваженим органом
містобудування та архітектури
протягом семи робочих днів з дня
реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні
містобудівних умов та обмежень
приймається у разі невідповідності
намірів щодо забудови земельної
ділянки вимогам містобудівної
документації на місцевому рівні.

До містобудівних умов та обмежень
можуть включатися вимоги щодо
архітектурних та інженерних рішень.

Склад, зміст, порядок надання
містобудівних умов та обмежень
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері будівництва,
містобудування та архітектури.

Містобудівні умови та обмеження є
чинними до завершення будівництва
об'єкта незалежно від зміни замовника.

Зміни до містобудівних умов та
обмежень можуть вноситися тільки за
згодою замовника.

Порядок надання містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки,
визначений та затверджений наказом №109
від 07 липня 2011 року Міністерством
регіонального розвитку, будівництва та
житлового комунального господарства
України (далі Порядок).

Згідно п. 2.2. Порядку - для отримання
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки замовник до
заяви додає наступні документи:

засвідчена в установленому порядку
копія документа про право власності
(користування) земельною ділянкою;

ситуаційний план (схема) щодо
місцезнаходження земельної ділянки (у
довільній формі);

викопіювання з топографо-геодезичного
плану М 1:2000;

кадастрова довідка з містобудівного
кадастру (у разі наявності);

черговий кадастровий план (витяг із
земельного кадастру - за умови
відсутності містобудівного кадастру);

фотофіксація земельної ділянки (з
оточенням);

містобудівний розрахунок з
техніко-економічними показниками
запланованого об'єкта будівництва.

Надані сторонами докази свідчать про
те, що ОСОБА_3 для отримання
містобудівних умов та обмежень надано
не весь перелік документів. Зокрема не
надано :

кадастрова довідка з містобудівного
кадастру (у разі наявності);

черговий кадастровий план (витяг із
земельного кадастру - за умови
відсутності містобудівного кадастру);

фотофіксація земельної ділянки (з
оточенням).

Не зважаючи на вищевказані обставини,
відповідачем містобудівні умови та
обмеження видані.

Також суд звертає увагу на те, що
відповідачем, в порушення вимог п. 3.3
Порядку не зазначено в містобудівних
умовах та обмеженнях площу земельної
ділянки, її цільове та функціональне
призначення.

Судом І інстанції встановлено та
учасниками не заперечувалось, що
позивач є власником квартири в
баготоквартирному будинку, до якого
третя особа прибудувала приміщення .
Згідно ст. 382 Цивільного Кодексу
України власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Таким чином, багатоквартирний житловий
будинок як цілісний майновий комплекс
є співвласністю власників квартир та
нежитлових приміщень у ньому. Тому,
позивач, як співвласник має право
вільно розпоряджатись своїм правом
власності та користуватись
прибудинковою територією, а висновки
суду І інстанції щодо відсутності
порушених прав позивача є помилковими.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до ч. 5 ст. 29 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
відповідач прийняв рішення про видачу
оспорюємих містобудівних умов і
обмежень, які в подальшому вплинули на
набуття прав та обов'язків інших осіб.
Враховуючи вказане, спір є
публічно-правовим і підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Разом з цим, як вірно встановлено судом
першої інстанції з врахуванням вимог ч.
8 ст. 29 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності"
містобудівні умови та обмеження
втратили свою чинність. Враховуючи, що
судом підтверджено протиправність
видачі містобудівних умов і обмежень,
суд для забезпечення повного захисту
прав позивача, відповідно до ч. 2 ст. 11
КАС України, вважає за необхідне вийти
за межі позовних вимог та визнати
протиправним рішення позивача, а також
не нечинним містобудівні умови та
обмеження.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є обґрунтованими,
у зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги
позивача та скасування постанови
Вінницького міського суду Вінницької
області від 30 вересня 2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 30 вересня 2014
року скасувати .

Прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення департаменту архітектури,
містобудування та кадастру Вінницької
міської ради щодо видачі містобудівних
умов і обмежень забудови земельної
ділянки НОМЕР_1 від 14 лютого 2013 року.

Визнати нечинними, з моменту
затвердження, містобудівні умови і
обмеження земельної ділянки НОМЕР_1 від
14 лютого 2013 року, видані департаментом
архітектури, містобудування та
кадастру Вінницької міської ради.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.