Справа № 521/19038/14-а
Суддя: Мирончук Н. В.
Дата ухвалення: 2014-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа
Провадження №2а/521/501/14
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2014 року

Малиновський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.

при секретарі судового
засідання Коваленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Першого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
за участі третьої особи - ОСОБА_2, про
визнання дій незаконними та скасування
постанов,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов зазначений
адміністративний позов.

За вказаним позовом було
відкрито провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначив наступне.

Постановою Першого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції від 28.07.2014
року було відкрито виконавче
провадження

№ 44212130 та №44212195.

Позивач не погоджується з вказаними
постановами Першого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
оскільки в них зазначено підстави для
відкриття виконавчого провадження:
виконавчий лист, виданий 23.07.2014 року за
рішенням Малиновського районного суду
м.Одеси по справі №521/5597/14-ц, згідно
якого з нього стягнуто аліменти на
користь ОСОБА_2

На думку позивача, вказані постанови
Першого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції не відповідають
нормам діючого законодавства та
порушують його права, оскільки вони
були відкриті за рішенням суду, яке не
могло набрати законної сили так як
зазначена справа №521/5597/14-ц, призначена
до розгляду на 30.09.2014 року, а виконавчі
провадження були вже відкриті 28.07.2014
року.

Також позивач вказав, що при
ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження, ним було
виявлено, що в виконавчих провадженнях
відсутнє зазначене рішення суду, що, на
думку позивача, суперечить Закону
України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з зазначеним, просив суд про
визнання дій відповідача незаконними
та скасування постанов від 28.07.2014 року
про відкриття виконавчих проваджень №
44212130 та №44212195.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги, дав
суду пояснення, аналогічні викладеним
у позові та просив задовольнити позов.

Представник відповідача - Першого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції в судовому
засіданні просила відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсягу, у зв'язку з необґрунтованістю
та безпідставністю заявлених позовних
вимог та на підтвердження своїх
пояснень долучила до матеріалів справи
ряд документів.

Третя особа - в судове засідання не
прибула, надала заяву про розгляд
справи без її участі.

Частиною 5 статті 181 КАС України
передбачено скорочені терміни
розгляду адміністративних справ щодо
оскарження рішень державних
виконавців.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди,
відповідно до вимог ч.3ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано.

Частиною 1 статті 181 КАС України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби (частина 3 статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
"Про виконавче провадження", примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у Законі України "Про
виконавче провадження", спрямованих на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (стаття 1 Закону України "Про
виконавче провадження").

У судовому засіданні встановлено, що 07
липня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси ухвалив рішення про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки - ОСОБА_3 та 23.07.2014 року
Малиновським районним судом м.Одеси
було видано виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки - ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частину з
усіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму та про стягнення
з ОСОБА_1 на користь держави судовий
збір у сумі 243,60 грн.

Згідно вказаних рішення та виконавчого
листа, рішення суду набрало законнохї
сили - 18.07.2014року(а.с.48, 56-57).

З зазначеним виконавчим листом та
заявою, ОСОБА_2 звернулася до Першого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, про що свідчить
копія заяви, на якій є відбиток штампу з
зазначенням вхідного номеру та вказана
дата - 25.07.2014 року. (а.с.55).

На підставі заяви та виконавчого
листа, Постановами Першого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
від 28.07.2014 року було відкрито виконавче
провадження № 44212130 та №44212195 про
стягнення з позивача аліментів та
судового збору.(а.с.12-13).

Супровідними листами відповідач 28.07.2014
року направив позивачу, копії
зазначених постанов. (а.с.65-66).

Вказане також підтверджується
«Журналом вихідної кореспонденції»
відповідача.(а.с.71-73).

Позивач, скориставшись своїми правами,
встановленимии ст.12 Закону України "Про
виконавче провадження", звернувся до
відповідача з заявою про ознайомлення
з матеріалами виконавчих проваджень
та, згідно ст. 11 цього Закону, був
ознайомлений з ними 02.10.2014 року.(а.с.63-64).

Згідно частини 3 статті 85 Закону
України "Про виконавче провадження",
постанова про відкриття виконавчого
провадження може бути оскаржена в
десятиденний строк з дня її прийняття у
порядку, встановленому цим Законом.

З позовом позивач звернувся до
Київського районного суду м.Одеси -
06.10.2014р. та 10.10.2014р. судом за його позовом
було винесено ухвалу про відмову у
відкритті провадження (а.с.9-10, 37).

Після чого, отримавши ухвалу про
відмову, позивач поштою (а.с.36) направив
позов до Малиновського районного суду
м.Одеси, який надійшов до суду 29.10.2014
року. (а.с.2)

Отже, зазначений адміністративний
позов подано позивачем в межах строку
звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи адміністративну справу по
суті заявлених позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Стаття 19 Закону України "Про виконавче
провадження", вказує, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення.

Таку заяву було подано стягувачем
відповідачу. (а.с.55).

Згідно ст.17 Закону України "Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів.

Відповідно до ч.2 п.1 цієї статті цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи,
що видаються судами,

Виходячи з аналізу
вищенаведеного, виконавчий лист
відноситься до виконавчих документів.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено вимоги до
виконавчого документа.

При дослідженні в судовому засіданні
виконавчого листа та постанов Першого
Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції від 28.07.2014 року про
відкриття виконавчого провадження №
44212130 та №44212195, судом встановлено, що
вони винесені у відповідності
зазначеній статті.

Отже, постанови Першого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
від 28.07.2014 року про відкриття
виконавчого провадження № 44212130 та
№44212195 про стягнення з позивача
аліментів та судового збору, винесені у
відповідності з чинним законодавством.

Статтею 7 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлені гарантії прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні - державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Згідно вимог ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження, що і було, у даному випадку
зроблено відповідачем та у
встановлений законом 3-х денний строк
було ним винесено постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Крім того, згідно цієї статті закону, у
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення суду у строк до семи
днів з моменту винесення постанови, що
також було виконано державним
виконавцем та було позивачу у
постанові зазначено про необхідність
йому, як боржнику, самостійно виконати
рішення суду у строк до семи днів з
моменту винесення постанови.

Отже, і в даному випадку відповідач
діяв у відповідності з установленими
нормами Закону.

Виходячи з аналізу вищенаведених
положень, посилання відповідача на те,
що оскаржувані ним постанови, були
відкриті за рішенням суду, яке не могло
набрати законної сили, оскільки він не
був присутнім у судовому засіданні під
час прийняття рішення судом і такого
рішення не було та слухання справи
призначено лише на 30.09.2014 року, і що
судом був помилково виданий виконавчий
лист, є безпідставним та суперечить
нормам Закону України "Про виконавче
провадження".

Крім того, ухвалою суду про залишення
позовної заяви без руху, позивачу було
запропоновано надати до суду копію
спірного рішення суду або довідку з
суда, що таке рішення не приймалось

Проте, ухвалу суду в цій частині,
позивачем не було виконано, та суду не
надано було ні рішення суду, про яке
позивач заявив, що воно не приймалось,
ні довідки суду, що таке рішення не було
прийнято.

Натомість, всупереч вказаному в
ухвалі суду про залишення позовної
заяви без руху, позивачем було надано
до суду ксерокопію на одному аркуші -
піваркушу супровідного листа
Малиновського районного суду м.Одеси
від 30.09.2014 року на його адресу про те, що
судом направляється йому копія Ухвали
суду від 30.09.2014 року та нижня частина
піваркушу тексту, з якої вбачається
виправлення описки - дат - з 2025року. на
2026рік.(а.с.35).

Не надано було також позивачем
спірне рішення суду, про яке позивач
заявив, що воно не приймалось, ні
довідки суду, що таке рішення не було
прийнято і в судовому засіданні.

Всупереч вказаному в ухвалі
суду про залишення позовної заяви без
руху (а.с.29), представник позивача у
судовому засіданні заявив, що суд
вказані документи у позивача не
витребовував.

Виходячи з викладеного, судом було
прийнято всі міри для надання позивачу
та його представнику достатнього часу
представити в суд всі наявні у них
докази.

Проте, ні позивачем, ні його
представником, цього виконано не було.

Суд також зазначає, що твердження
позивача про те, що державний
виконавець, отримавши виконавчий лист
та заяву стягувача, повинен був до
винесення постанов про відкриття
виконавчих проваджень, витребувати ще
і зазначене рішення суду, є
безпідставним, оскільки заявлене
позивачем не базується на Законі та на
обгрунтування вказаного позивачем не
зазначено жодної норми закону.

Крім того, нормами ЗУ "Про виконавче
провадження", заявлене позивачем, не
передбачено.

Таким чином, позивач скористався своїм
правом на оскарження постанов
державного виконавця про відкриття
виконавчих проваджень і його право не
може бути обмежене, а заявлена
позивачем вимога розглянута судом по
суті.

Проте, позивачем не доведено обставин
щодо скасування зазначених ним
постанов відповідача та позивач не
надав суду належні докази в
обґрунтування позовних вимог про
скасування постанов, як це передбачено
частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в якій зазначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а також частиною 1
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в якій зазначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, що є підставою
для відмови в задоволенні позову.

Частиною 2 статті 71 КАС України,
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником відповідача в судовому
засіданні надані обґрунтовані
пояснення та відповідні докази в їх
підтвердження, щодо спростування вимог
позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги
не підлягають задоволенню. Виходячи з
вищезазначеного, у суду відсутні
підстави для задоволення позову
позивача.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи та
надані сторонами докази, враховуючи те,
що відповідач діяв при винесенні
постанов про відкриття виконавчого
провадження на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даному
випадку.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72,
158-163, 167,181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Першого Київського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
за участі третьої особи - ОСОБА_2, про
визнання дій державного виконавця
Першого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції по винесенню
постанов від 28.07.2014 року про відкриття
виконавчих проваджень № 44212130 та №44212195
незаконними та скасування зазначених
постанов, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до суду
апеляційної інстанції. Постанова суду
першої інстанції набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів, з дня
отримання копії постанови.

Постанову в повному обсязі складено та
підписано 19 грудня 2014 року.

Суддя
Н.В. Мирончук