Справа № 2а-7283/10/1370
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ
К/800/35787/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Гончар Н.О.,

розглянувши касаційні скарги
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі міста Львова
Львівської Державної податкової
служби та Головного управління
Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2013 року

по справі № 2а-7283/10/1370

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Львівський керамічний
завод»

до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі міста Львова
Львівської Державної податкової
служби

третя особа Головне управління
Міндоходів у Львівській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство
«Львівський керамічний завод»
звернулось до суду з позовною заявою
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі міста Львова
Львівської Державної податкової
служби, третя особа Головне управління
Міндоходів у Львівській області, про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0/18231 від 09
серпня 2004 року.

Справа переглядалась судами
неодноразово.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2011 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач та
третя особа подали касаційні скарги, в
яких просять його скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, оскільки вважають, що
постанову апеляційної інстанції було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що результатами планової
документальної перевірки дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства ЗАТ «Львівський
керамічний завод» за період з 01.01.2002
року по 01.01.2004 року, ДПІ у Залізничному
районі м. Львова прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0/18231 від
29.08.2004 року, яким на підставі пп. 17.1.8 п.17.1
ст. 17 Закону України від 21.12.2000 року
№2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (далі - Закон №2181-III) за
самостійне відчуження активів, які
перебувають у податковій заставі та
потребують обов'язкової попередньої
згоди податкового органу на таке
відчуження, зобов'язано позивача
сплатити штраф у розмірі суми
відчуження, визначеної за звичайними
цінами, у розмірі 33103370,29 грн.

Згідно висновків податкового органу,
протягом 2002-2003 років позивачем
укладались договори поруки, за якими
здійснювалось погашення кредитів та
відчужувались активи, а податкова
застава виникла у 1998 році.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

У відповідності до п. 8.1 ст. 8 Закону
№2181-III з метою захисту інтересів
бюджетних споживачів активи платника
податків, що має податковий борг,
передаються у податкову заставу. Право
податкової застави виникає згідно із
законом та не потребує письмового
оформлення. Отже, існування податкової
застави напряму залежить від того, чи
існував у суб'єкта господарювання
податковий борг. У відповідності до
вимог п. 1.3 ст. 1 згаданого Закону
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
про те, що податковим органом не надано
доказів несвоєчасної сплати, несплати
чи сплати достроково податкових
зобов'язань рішеннями №12 від 24.12.2001
року та №24-0/00293605/16990 від 13.05.2002 року про
розстрочення податкового боргу.

Також не заслуговують на увагу
твердження податкового органу, що
наявність податкового боргу
підтверджується картками обліку
платника податків, бо в дані картки
вносяться відомості як узгоджених
податкових зобов'язань так і не
узгоджених, проти чого не заперечили у
суді апеляційної інстанції
представники податкового органу. В
матеріалах справи наявні постанови
господарського суду, які набрали
законної сили про скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішень податкового органу прийнятих у
спірний період щодо ЗАТ "Львівський
керамічний завод" в тому числі і щодо
податкового повідомлення-рішення за
№7047 від 20.05.2002 року.

Згідно з преамбулою Закону №2181-III він є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими
органами, у тому числі за порушення у
сфері зовнішньоекономічної
діяльності, та визначає процедуру
оскарження дій органів стягнення.
Згідно з п. 1.9 та 1.10 ст. 1 цього Закону,
податкове повідомлення і податкові
вимоги є письмовими повідомленнями та
вимогами контролюючих та податкових
органів про обов'язок платника
податків сплатити суму податкового
зобов'язання або погасити суму
податкового боргу. Ці форми актів
ненормативного характеру можуть
застосовуватись лише щодо обов'язків
зі сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів). Вичерпний
перелік податків і зборів (обов'язкових
платежів) визначено у ст. 14 та 15 Закону
України «Про систему оподаткування». У
згаданих статтях пеня за порушення
резидентами термінів, передбачених
статтями 1 і 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» не передбачена як
один із видів податків або зборів. Тому,
обов'язок резидента зі сплати пені за
порушення ним термінів, передбачених
статтями 1 та 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», не належить до
категорії податкового зобов'язання або
податкового боргу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
згідно з наведеними вище нормами
Закону №2181-III належним і допустимим
доказом виникнення і існування
податкової застави може бути лише
відповідним чином оформлене податкове
повідомлення-рішення, за яким виникло
узгоджене податкове зобов'язання, а
відтак і належним доказом існування
податкової застави та підтвердження її
істотних ознак, таких як дата
виникнення і розмір.

При розгляді справи судом апеляційної
інстанції вірно враховано і лист
Державної податкової адміністрації
України від 28.10.2020 року № 7270/0/6/10-1116,
згідно якого податкова адміністрація
повідомила, що за наявності укладеного
договору про розстрочення суми
податкового боргу на всю суму боргу
право податкової застави припиняється.

Крім того, відповідачем застосовано
штрафну санкцію, передбачену пп. 17.1.8
п.17.1 ст.17 Закону №2181-III, а саме - штраф у
розмірі суми відчуження, визначеної за
звичайними цінами. Проте, до моменту
вступу в силу в такій редакції даної
норми цього Закону, а саме, до 1 квітня
2003 року в частині застосування
штрафної санкції за неузгоджене
відчуження платником податків активів,
які перебувають у податковій заставі,
передбачався штраф у розмірі ста
відсотків суми податкового боргу, щодо
якого виникло право податкової
застави. При цьому, пунктом 2 розділу 2
«Прикінцеві положення» Закону № 550-ІV
від 20.02.2003 року, яким внесено зміни до
Закону №2181-III та встановлено новий
порядок і розмір нарахування штрафних
санкцій, регламентовано час, з якого
застосовується новий спосіб
визначення штрафних санкцій. Зокрема,
даним пунктом передбачено, що порядок
нарахування штрафів, встановлений
Законом №2181-III із змінами, внесеними
цим Законом, застосовується з
календарного кварталу, наступного за
кварталом. в якому набирає чинності цей
Закон. Оскільки Закон № 550- ІV від 20.02.2003
року набрав чинності 26.03.2003 року (з часу
опублікування в офіційному виданні
«Урядовий кур'єр», № 56 від 26.03.2003 року),
то згідно з наведеним вище пунктом,
новий порядок нарахування штрафів
застосовується до правовідносин, які
виникли після 1 квітня 2003 року, тому до
правовідносин, які виникли до 1 квітня
2003 року повинен застосовуватися закон,
який діяв в редакції, чинній на момент
виникнення таких правовідносин, а саме
- порядок нарахування розміру штрафу - у
розмірі ста відсотків суми податкового
боргу, щодо якого виникло право
податкової застави. Однак, податковим
органом дана обставина не була
належним чином врахована.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційних скарг порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційні скарги слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі міста Львова Львівської
Державної податкової служби та
Головного управління Міндоходів у
Львівській області залишити без
задоволення.

Постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2013 року по справі № 2а-7283/10/1370
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 12.12.2014
р.