Справа № 813/1360/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року м.
Київ К/800/18237/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.,за участю
секретаря:Руденко А.М.,за участю
представників позивача:Коцелко Ю.В.,
Брунець В.Г., Негрі
Г.Ю.,відповідача:Руцької А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданнікасаційні скарги
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів та
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р.

у справі №813/1360/13-а

за позовом Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго»

до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області

та Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго»
(далі-позивач) звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області та
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
(далі-відповідачі) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.03.2014 р., адміністративний позов
задоволено повністю: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 17.08.2012 р. №
/14255, від 06.11.2012 р. № /21168, від
06.11.2012 р. № /21170 та від 17.08.2012 р.
№/8078. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
2294,00 грн. судового збору.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
матеріального права, відповідачі
звернулись до Вищого
адміністративного суду України із
касаційними скаргами, у яких просять
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач письмових заперечень на
касаційні скарги на адресу суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами встановлено, у період з 27.04.2012 р.
по 26.07.2012 р. працівниками податкової
інспекції було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 р. по 31.12.2011 р., за
результатами якої складено акт від
02.08.2012 р. № 637/33-00/05506464.

В акті перевірки зазначено про
порушення позивачем вимог:

п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 140.2 ст.
140, п. 146.4, п. 146.5, пп.146.17.2 п. 146.17 ст. 146, п. 147.1
ст.147, п. 150.1 ст. 150 Податкового кодексу
України, п.1.26 ст. 1, пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1,
пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп.
7.4.1 п.7.4 ст. 7, пп. 8.9.1 п. 8.9 ст. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
об'єкту оподаткування в сумі 16 174 838,84
грн., у тому числі 4 квартал 2010 року в
сумі 13 083 842,84 грн., за 1 квартал 2011 року в
сумі 2 550 372,98 грн., за 2 квартал 2011 року в
сумі 113 867,40 грн., за 3 квартал 2011 року в
сумі 253 904,46 грн., за 4 квартал 2011 року в
сумі 172 851,16 грн., що призвело до
заниження податку на прибутку в сумі 3
270 961,00 грн., у тому числі в 4 кварталі 2011
року в сумі 3 270 961,00 грн. та зменшення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування в сумі 3 090 995,10 грн., у тому
числі за 1 квартал 2011 року в сумі 2 550 372,98
грн., за 2 квартал 2011 року в сумі 113 867,40
грн., за 3 квартал 2011 року в сумі 253 904,46
грн., за 4 квартал 2011 року в сумі 172 851,16
грн.;

п. 1.7, п. 1.8 ст. 1, п. 4.2 ст. 4, пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п.
7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1
ст. 189, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пп.201.1-201.7 ст. 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість у сумі 3 703 609 грн., у тому
числі за жовтень 2010 року 1 236 726,17 грн.,
листопад 2010 року 688 468,67 грн., грудень 2010
року 1 270 460,16 грн., січень 2011 року 59 444,69
грн., лютий 2011 року 162 586,55 грн., березень
2011 року 186 582,60 грн., травень 2011 року 92 372,00
грн., серпень 2011 року 13 039,86 грн.,
вересень 2011 року 10 158,72 грн., жовтень 2011
року 3728,90 грн., листопад 2011 року 8325,00
грн., грудень 2011 року 1550,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
податковою інспекцією були прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення від 17.08.2012 р.:

№/14255, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на прибуток
підприємств і організацій місцевого
підпорядкування» на 4 088 701,25 грн., у тому
числі 3 270 961,00 грн. за основним платежем
та 817 740,25 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

№ /8078, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на 4 504 224,50 грн., у тому числі 3 703 609,00 грн.
за основним платежем та 800 615,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Крім того, на підставі зазначеного акта
перевірки та рішення Державної
податкової служби у Львівській області
від 02.11.2012 р. № 23768/10/10-2005/1842 про
результати розгляду первинних скарг
позивача, 06.11.2012 р. були прийняті
податкові повідомлення-рішення №
/21168, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на прибуток підприємств і
організацій місцевого
підпорядкування» на 40 883 122,29 грн., у тому
числі 3 266 497,83 грн. за основним платежем
та 816 624,46 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, та № /21170, яким зменшено
позивачу суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 2 924 134,16 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційних скаргах,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, в процесі
проведення перевірки податковим
органом встановлено, серед іншого,
завищення позивачем валових витрат та
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування по безтоварним
операціям, проведеним із ТОВ
«Промислові мастила», МПП «КВАНТ», ПП
«МКМ-Сервіс», ТОВ «Викуп» на загальну
суму 201755,73 грн. за 4 квартал 2010 року, 2011
рік та безпідставне включення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість на підставі
податкових накладних, отриманих від
названих підприємств.

При цьому, відповідач, провівши аналіз
господарської та економічної
діяльності вказаних контрагентів
позивача, дійшов висновку про
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської діяльності.

Так, спірні правовідносини
врегульовані положеннями Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», Закону України «Про
податок на додану вартість» та
приписами Податкового кодексу України,
який набрав чинності 01.01.2011 р.

Згідно п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж
Закону, до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону
визначено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Тоді як, згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8№ цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Аналогічні приписи містить і
Податковий кодекс України, а саме - п.138.2
ст. 138, пп.139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 198.3, 198.6 ст.
198 цього Кодексу.

Таким чином, з правового аналізу
наведених нормативних положень
вбачається, що валові витрати та
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податком на додану
вартість мають бути підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

З оскаржуваних судових рішень
вбачається, що відповідачем не
доведено належними та допустимими
доказами наявності обставин, які були
покладені ним в основу висновків про
заниження позивачем податкового
зобов'язання як з податку на прибуток
так і податку на додану вартість.

Натомість, з матеріалів справи
вбачається, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача із ТОВ «Промислові
мастила», МПП «КВАНТ», ПП «МКМ-Сервіс»
та ТОВ «Викуп» є первинні документи, як
то - копії податкових накладних,
видаткових накладних, прибуткових
ордерів, рахунків на отриманий товар,
виписок з банківського рахунку про
здійснення платежів контрагентам за
отриманий товар, актів списання
майстром використаних товарів у
власній господарській діяльності,
поставлених контрагентами, вимог з
центрального складу позивача про
видачу товарів, поставлених
контрагентами, витягів з журналу
реєстрації довіреностей тощо, що у
повній мірі відображають реальність
господарських операцій, їх зв'язок з
господарською діяльністю товариства,
яка є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Крім того, судами було дослідженню
наявність господарської мети
використання придбаних послуг у
господарській діяльності позивача,
зокрема, було встановлено, що придбані
паливно-мастильні матеріали та
спеціальні засоби для автомобілів,
цементу глиноземистого ГЦ-40, цегли
вогнетривкої ШБ-5, глини вогнетривкої,
азбесту розпушеного АБК, протигазів
фільтруючих ГП-5, платформи Оптовик 1000Д
тощо використовувались у власній
господарській діяльності
підприємства.

При цьому, судами попередніх інстанцій
обґрунтовано відхилено посилання
відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних щодо
перевезення зазначених товарів, які
придбав позивач, оскільки наявність чи
відсутність товарно-транспортних
накладних не є єдиним та безумовним
свідченням, що підтверджує чи
спростовує факт придбання або продажу
товарно-матеріальних цінностей.

Судами також правильно не враховано
твердження податкового органу щодо
порушення позивачем вимог податкового
законодавства у зв'язку з тим, що у його
контрагентів відсутні трудові ресурси,
складські приміщення, виробничі
потужності для здійснення будь-якого
виду діяльності, внаслідок чого
укладені угоди з позивачем містять
ознаки нікчемності, з огляду на те, що
податкове законодавство не ставить в
залежність виникнення у платника
податку права на формування власного
податкового обліку від дотримання
вимог податкового законодавства
іншими суб'єктами господарювання.

За наведених обставин суди попередніх
інстанцій цілком обґрунтовано
визначились із висновком, що
господарські операції позивача із ТОВ
«Промислові мастила», МПП «КВАНТ», ПП
«МКМ-Сервіс» та ТОВ «Викуп» мали
реальний характер та підтверджені
відповідними первинними документами.

Крім того, згідно висновку відповідача,
викладеному в акті перевірки,
позивачем в порушення п. 7 Положення
(Стандарту) бухгалтерського обліку 16
«Витрати», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
13.12.1999 року № 318 та п. 8 Положення
(Стандарту) бухгалтерського обліку 15
«Дохід», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
29.11.1999 року № 290, у 2010 році занижено суму
витрат за надані послуги ЛМКП
«Львівводоканал» на суму 872,3 тис. грн.,
внаслідок чого недоотримано доходів на
суму 1046,8 тис. грн. (у тому числі податок
на додану вартість).

Так, ревізією правильності проведення
розрахунків по наданих послугах з
підкачки води за договором від 05.10.2009 р.
№06/06.09.01/12-407, укладеним між позивачем та
ЛМКП «Львівводоканал» встановлено, що
у ревізійному періоді з 01.01.2010 р. по
31.12.2011 р. позивач надавав послуги по
підкачуванню холодної води. У ході
ревізії проведено донарахування
послуг по підкачці холодної води та
виставлено акт від 05.06.2012 р. №001 за
період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. у сумі 1 046
763,60 грн., у тому числі податок на додану
вартість 174 460,60 грн.

Згідно з первинними документами,
позивач в бухгалтерському обліку
провів виправлення, тоді як в
податковому обліку виправлення не
відображались. Також відповідач
зазначає, що відповідно до порушення,
яке зазначено в акті Державної
фінансової інспекції у Львівській
області позивачем при розрахунку
кошторису по наданні послуг по
підкачці холодної води ЛМКП
«Львівводоканал» враховано суму
амортизаційних відрахувань по
експлуатації насосних агрегатів 75 604,92
грн., у тому числі в 4 квартал 2010 року - 18
901,23 грн. Проте, фактичні витрати по
амортизації насосних агрегатів по
підкачуванні холодної води за 2010 рік
склали 947 907,92 грн., у тому числі за 4
квартал 2010 року у сумі 309 668,91 грн.

Надаючи оцінку наведеним висновкам
податкового органу, суди попередніх
інстанцій цілком обґрунтовано
зазначили, що порушення, на які вказує
відповідач, знайшли своє підтвердження
лише в акті Державної фінансової
інспекції у Львівській області, який за
своєю суттю є службовим документом, що
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності, і
є суб'єктивною думкою перевіряючих, та
не підлягає переоцінці на стадії
касаційного розгляду справи.

Водночас, жодних інших належних та
допустимих доказів на підтвердження
вказаних висновків та порушення
позивачем вимог пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в матеріалах справи
немає.

Проведеною перевіркою також виявлено
порушення позивачем вимог п. 5.1, пп.5.2.1
п.5.2, пп.5.3.1 п. 5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що полягали у завищенні підприємством
скоригованих валових витрат на суму 15
231 522,96 грн., у тому числі в 4 кварталі 2010
року на 12 742 947,14 грн., в 1 кварталі 2011 року
на 2 488 575,82 грн. по технологічних
витратах теплової енергії, що, на думку
відповідача, перевищують встановлені
нормативи, оскільки до складу валових
витрат платника податку включаються
лише фактичні суми технологічних
витрат теплоенергії в межах
встановлених нормативів, а
понаднормативні витрати не мають
економічного обґрунтування та не
використовуються платником податку у
власній господарській діяльності.

Так, відповідно до п. 3.1.8. п. 3.1. Р.3 КТМ 204
України, при неможливості визначення
втрати теплоти в теплових мережах на
підставі випробувань, тимчасово до їх
проведення, допускається приймати
величину згаданих втрат в частках від
відпущеної теплоти, а саме, при
протяжності теплотраси понад 1000 м. - 0,6%
на кожні 100 м. теплотраси після 1000 м., але
не більше 13% на всю довжину. Відповідно,
13% втрат, які визначаються згідно КТМ 204
України, є втратами теплової енергії з
поверхні теплових мереж.

Отже, вказаними нормами встановлено
допустимі витрати у розмірі 13% від
відпущеної теплоенергії. Як
встановлено судами, позивач не
допустив перевищення встановлених
норм втрат теплової енергії.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з позицією судів
попередніх інстанцій, що позивач
відповідно до вимог пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» обґрунтовано
включив до складу валових витрат
втрати теплової енергії у межах
встановлених норм.

Слід також зазначити, що судами під час
розгляду даної справи було
встановлено, що розрахунки податкового
органу в частині перевищень
встановлених нормативів здійснені без
врахування передбачених КТМ 204 України
формул, при цьому відповідачем не
враховано усіх складових котрі повинні
братися до уваги при здійсненні
розрахунків, не враховано технічних
характеристик теплових мереж і періоду
експлуатації, а також проведені за
вибірковий період, зокрема квартал, а
не за повний рік.

Варто також зазначити, що у
розглядуваному випадку суди
встановили, що понаднормативні, на
думку відповідача, втрати теплової
енергії виникли у позивача саме при
здійсненні його безпосередньої
діяльності, що є визначальною ознакою
для віднесення таких втрат до складу
валових витрат.

Тоді як доказів виникнення у позивача
таких втрат внаслідок її використання
з іншою метою, ніж у межах
господарської діяльності, податковою
інспекцією не наведено. При цьому,
оцінка ефективності використання
теплової енергії не належить до
компетенції податкового органу та не
впливає на податковий облік платника
(позивача у справі).

А відтак, слід погодитися з висновком
судів про відсутність підстав для
виключення з податкового обліку
позивача вартості понадлімітних втрат
теплової енергії.

Що стосується висновку перевіряючих
про безпідставне включення позивачем
до складу податкового кредиту в реєстр
отриманих податкових накладних за
квітень-травень 2011 року факсових копій
податкових накладних, отриманих від
Корпорація «Енергоресурс-Інвест» від
29.04.2011 р. №70 на суму податку на додану
вартість 20 719,59 грн. та ПП «ВКФ Фаворит»
від 09.05.2011 р. №2 на суму податку на
додану вартість 64 152,40 грн., судами
попередніх інстанцій було встановлено,
що при проведенні перевірки позивач
надав працівникам податкового органу
оригінали податкових накладних від
29.04.2011 р. №70 та від 09.05.2011 р. №2 виданих
позивачу Корпорацією
«Енергоресурс-Інвест» та ПП «ВКФ
Фаворит», а також оригінали цих
податкових накладних були надані судам
для огляду.

Враховуючи те, що податковою
інспекцією не заперечується факт
здійснення позивачем господарських
операцій з тими особами, які видали
згадані податкові накладні, слід
погодитись із висновками судів про
безпідставність доводів відповідача в
частині заниження позивачем податку на
додану вартість у травні 2011 року на
суму 84 871,99 грн.

Крім того, суди попередніх інстанцій
дійшли цілком правильного висновку
про безпідставність висновків
перевіряючих в частині порушення
позивачем вимог п. 146.4, п.146.5, пп. 146.17.2 п.
146.17 ст. 146 Податкового кодексу України
щодо завищення позивачем операційної
діяльності на суму амортизаційних
відрахувань, які нараховувались на
суму податку на додану вартість в
розмірі 133 427,70 грн., оскільки позивач на
час передачі ухвалою Львівської
міської ради від 03.06.2010 року основних
засобів (системи теплозабезпечення в
районі вулиць Варшавська, Випасова,
Липинського, Інструментальна з
підключенням до ТЕЦ-2 у м. Львові) не був
власником вказаних основних засобів, а
тому у нього відсутній обов'язок на
підтвердження первісної вартості
таких основних засобів.

За наведених обставин, у відповідача
були відсутні правові підстави для
визначення позивачу податкових
зобов'язань спірними рішеннями, з
огляду на що висновок про задоволення
позовних вимог відповідає правильному
застосуванню норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
заявлених касаційних скарг порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
правильно, а тому касаційні скарги слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів та Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.03.2014 р. у
справі №813/1360/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.