Справа № К-39898/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К-39898/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Тракало В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Міністерства
фінансів України на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 листопада 2010 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, апеляційного суду
Луганської області про перерахунок та
стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивач звернулася в
суд з вказаним адміністративним
позовом й зазначала, що в порушення
вимог законодавства їй як судді
апеляційного суду Луганської області з
19 серпня 2009 року не в повному обсязі
виплачувалась заробітна плата та з 22
травня 2008 року надбавка за вислугу
років, у зв'язку з чим просила суд
поновити порушені права.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2010 року позов задоволено частково:

визнано незаконною бездіяльність
апеляційного суду Луганської області
щодо не проведення перерахунку
заробітної плати позивача з 19 серпня 2009
року з урахуванням вимог постанови
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865 в редакції станом
до 31 грудня 2005 року, та неподання до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу
грошового забезпечення позивача із
зазначенням розміру заробітної плати
та грошового утримання виходячи з 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, а з 18 липня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 15
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас;

визнано незаконною бездіяльність
Державної судової адміністрації
України щодо неприйняття заходів з
повного фінансування заробітної плати
позивача з 19 серпня 2009 року з
розрахунку посадового окладу в розмірі
9,5 мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат, а з 18 липня 2008 року
надбавки за вислугу років у розмірі 15
відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас;

визнано незаконною бездіяльність
Міністерства фінансів України, щодо
неприйняття заходів з повного
фінансування заробітної плати
позивача з 19 серпня 2009 року з
розрахунку посадового окладу в розмірі
9,5 мінімальних заробітних плат станом
на момент проведення виплат, а з 18 липня
2008 року надбавки за вислугу років у
розмірі 15 відсотків від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційний клас;

зобов'язано апеляційний суд Луганської
області провести перерахунок позивачу
з 18 липня 2008 року надбавки за вислугу
років у розмірі 15 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року перерахунок заробітної плати,
визначивши її розмір з урахуванням
посадового окладу у розмірі 9,5
мінімальних заробітних плат,
встановлених Законом на момент
проведення виплат. Після перерахунку
здійснити виплату недоплачених сум з
утриманням обов'язкових податків та
зборів з одночасним поданням до
Державної судової адміністрації
України змін до посадового окладу;

зобов'язано Міністерство фінансів
України профінансувати вказані
виплати;

зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виділити
апеляційному суду Луганської області з
єдиного рахунку Державного бюджету
України № 4024, відкритого у
Державному казначействі України МФО
820172, передбаченого на виконання рішень
судів на користь суддів, кошти для
проведення виплати недоплаченої з 18
липня 2008 року надбавки за вислугу років
у розмірі 15 відсотків від загальної
суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009
року заробітної плати, обчисленої з
урахуванням посадового окладу,
виходячи з 9,5 мінімальних заробітних
плат, встановлених законом на момент
проведених виплат з 19 серпня 2009 року з
урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року рішення суду першої інстанції
змінено: в абзаці п'ятому та сьомому
резолютивної частини постанови після
слів «починаючи з 19 серпня 2009 року»
доповнено словами «по 06 вересня 2010
року». В решті рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Міністерство
фінансів України, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування зазначало, що судами не
враховано те, що законами України про
державний бюджет на відповідні роки
видатки на фінансування заробітної
плати суддів були передбачені в
повному обсязі. Відповідальність за
своєчасність, достовірність та зміст
поданих Міністерству фінансів України
бюджетних запитів, і фінансове
забезпечення діяльності кожного суду
несе головний розпорядник бюджетних
коштів - Державна судова адміністрація
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 18 липня 2008 року
працювала на посаді судді апеляційного
суду Луганської області і її посадові
оклади з 18 липня 2008 року були
встановлені постановою Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 та
прив'язані до розміру мінімальної
заробітної плати й встановлені на
рівні 9,5 цих розмірів.

При цьому, нарахування посадового
окладу здійснювалось з урахуванням
постанови Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року №1243, якою
визначено, що розміри посадових
окладів встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не проводиться.

Надбавка за вислугу років позивачу у 2008
- 2009 роках виплачувалась в розмірі 15
відсотків від посадового окладу з
урахуванням доплати за
кваліфікаційний клас.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що позивач мала право на
отримання заробітної плати у
відповідності зі статтею 44 Закону
України «Про статус суддів» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату
праці суддів» з часу набрання законної
сили постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року у справі №2/174, тобто з 19
серпня 2009 року, з урахуванням
підвищення мінімальної заробітної
плати. Також з урахуванням рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 позивач мала
право на отримання надбавки за вислугу
років в розмірі, передбаченому статтею
44 Закону України «Про статус суддів».

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції, виходив з того, що
постанова суду в частині зобов'язання з
19 серпня 2009 року здійснювати
нарахування та виплату позивачу
заробітної плати підлягає зміні шляхом
обмеження його дії кінцевим терміном, а
саме датою винесення рішення судом
першої інстанції, оскільки вирішувати
спори на майбутнє суди не вправі.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про статус суддів», в редакції, що
діяла станом на 01 січня 2006 року,
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя, та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України» від 30 червня
2005 року № 514 встановлено, що з 01 червня
2005 року посадовий оклад Голови
Верховного Суду України становить 15
розмірів мінімальної заробітної плати,
а тому посадовий оклад суддів не може
бути нижче 7,5 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала законної сили з
01 січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Відповідно до додатку 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року №865 посадовий оклад
судді апеляційного суду Луганської
області становить 9,5 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 пунктом 4-1,
відповідно до положень якого розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України «Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р.
№ 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року № 865.

Відповідно до частини четвертої статті
44 Закону України «Про статус суддів»,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, суддям виплачується
щомісячна надбавка за вислугу років у
розмірах: при стажі роботи понад 3 роки -
10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» змінено
порядок нарахування надбавки за
вислугу років та встановлено, що
вказана надбавка розраховується у тих
же відсотках, проте не від загальної
суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи, а від посадового окладу з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, задовольнив
позовні вимоги позивача в частині
перерахунку заробітної плати з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
Законом на момент проведення виплат, та
надбавки за вислугу років.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій можна погодитись
частково.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 3 вересня
2005 року №865, яка набрала чинності з 01
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243
встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865 та іншими нормативно-правовими
актами, розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865 доповнено пунктом
4-1, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року
визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 3 вересня
2005 року № 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№ 865 залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України «Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року № 1243 в
частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р.
№ 865» від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини п'ятої
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

За правилами частини першої статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі, а
також для всіх органів, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб, інших фізичних осіб і
підлягає виконанню на всій території
України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була обов'язковою з 03
грудня 2007 року (дати набрання законної
сили) до 1 січня 2012 року (дати втрати
чинності скасованої нею постанови
Кабінету Міністрів України), а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року - з
19 серпня 2009 року (дати набрання
законної сили) до 13 квітня 2011 року - дати
її скасування постановою Вищого
адміністративного суду України.

Проте постанова Печерського районного
суду міста Києва від 19 березня 2007 року
не може бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№ 865, відповідно до положень якого
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться. Положення зазначеної
постанови стали преамбулою постанови
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року
постанова Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року № 865, постанова
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 та пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865» від
31 грудня 2005 року № 1310 були визнані
незаконними постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року). Обов'язковому
виконанню підлягає рішення суду,
резолютивна частина якого ухвалена
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини одинадцятої статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України суд зобов'язаний у
резолютивній частині постанови
вирішити питання не тільки про
визнання нормативно-правового акта
незаконним або таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили,
але й обов'язково зазначити у
резолютивній частині постанови про
визнання нормативно-правового акта
нечинним. Тобто нормативно-правовий
акт у відповідності до положень статті
171 Кодексу адміністративного
судочинства України втрачає чинність
лише при умові наявності відповідного
запису про це у резолютивній частині
рішення суду.

У резолютивній частині постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України «Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 р. № 865» від 31 грудня 2005 року №
1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865. Рішення про
визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
першої статті 168 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову у випадку, якщо
суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Враховуючи викладене, правомірним є
висновок про те, що зазначені положення
постанов Кабінету Міністрів України,
будучи визнані судом незаконними,
нечинними не визнавались, а тому
підлягали виконанню.

Крім цього, статтею 44 Закону України
«Про статус суддів», в редакції, чинній
на час існування спірних
правовідносин, було встановлено, що
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України.

При цьому відповідно до положень
статті 13 Закону України «Про оплату
праці» оплата праці працівників
установ і організацій, що фінансуються
з бюджету, здійснюється на підставі
законодавчих та інших нормативних
актів України, генеральної, галузевих,
регіональних угод, колективних
договорів у межах бюджетних асигнувань
та інших позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу України
встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.

Розпорядники бюджетних коштів несуть
відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при визначенні розміру заробітної
плати працівників бюджетних установ, у
тому числі і суддів, повинен виходити з
обсягів витрат на оплату праці,
затверджених Державним бюджетом
України на відповідний рік.

Встановивши сталу величину посадових
окладів суддів, Кабінет Міністрів
України регулював розмір заробітної
плати суддів у спірний період за
рахунок розміру премій та інших доплат
у межах визначених Державним бюджетом
України обсягів.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про перерахунок заробітної плати на
підставі постанови Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року та по-станови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року задоволенню не
підлягають.

Суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про порушення
права позивача на належну заробітну
плату з 19 серпня 2009 року.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції, також прийшов до
помилкового висновку про обмеження
здійснення перерахунку заробітної
плати датою прийняття судового
рішення.

Відповідно до частини четвертої статті
44 Закону України «Про статус суддів»,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, суддям виплачується
щомісячна надбавка за вислугу років у
розмірах: при стажі роботи понад 3 роки -
10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» змінено
порядок нарахування надбавки за
вислугу років та встановлено, що
вказана надбавка розраховується у тих
же відсотках, проте не від загальної
суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи, а від посадового окладу з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Відповідно до пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2008 року № 19, якою затверджено зміни, що
вносяться до постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865, зазначену постанову було
доповнено пунктом 2-2 такого змісту:
«Суддям щомісяця виплачується
надбавка за вислугу років у відсотках
від посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас в
таких розмірах: при стажі роботи понад
три роки - 10 відсотків, понад п'ять років
- 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту «б» підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

За правилами частини четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи викладене, перевагу мають
положення частини четвертої статті 44
Закону України «Про статус суддів»,
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, над нормами постанов
Кабінету Міністрів України в частині
визначення бази обчислення надбавки за
вислугу років.

Відповідно до підпункту1 пункту 2
розділу XII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» в редакції Закону
України «Про внесення змін до
Бюджетного кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України»,
визнано таким, що втратив чинність
Закон України «Про статус суддів», крім
статті 43, частин п'ятої - тринадцятої
статті 44, які втрачають чинність з 01
січня 2011 року, та частин
першої-четвертої статті 44, які
втрачають чинність з 01 січня 2012 року.

Враховуючи викладене, перерахунок
надбавки за вислугу років позивачеві
має бути здійснений по 31 грудня 2011 року.

Аналогічна правова позиція з цього
питання викладена в постанові
Верховного Суду України від 17 червня 2014
року в адміністративній справі № 21-91а14.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

З огляду на наведене, керуючись
статтями 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 листопада 2010 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити частково: зобов'язати
апеляційний суд Луганської області
перерахувати ОСОБА_4 надбавку за
вислугу років у відповідності з
положеннями частини четвертої статті 44
Закону України «Про статус суддів» у
редакції, чинній на час існування
спірних правовідносин, з 18 липня 2008
року по 31 грудня 2011 року.

У задоволенні позовних вимог про
визнання бездіяльності неправомірною
та перерахунок заробітної плати з 19
серпня 2009 року відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Тракало
/підпис/