Справа № 2а-8304/11/0309
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року
Справа № 9104/142395/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління праці і соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації на
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 09 грудня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці і соціального захисту
населення Любешівської районної
державної адміністрації про
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату допомоги у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, -

В С Т А Н О В
И В:

15 листопада 2011 року позивач звернулася
до суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про зобов'язання
нарахувати та виплатити допомогу у
зв'язку з обмеженим споживанням
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства в межах строку
передбаченого ст.99 КАС України по день
припинення права на даний вид доплати
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 09 грудня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано дії відповідача щодо виплати
позивачу не в повному розмірі доплати,
передбаченої ч.1 ст. 37 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
протиправними. Зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
здійснити нарахування та виплату
позивачу грошової допомоги в зв'язку з
обмеженим споживанням продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства у
розмірі 40% від мінімальної заробітної
плати за період з 15 грудня 2010 року по 09
грудня 2011 року на підставі положень ст.
37 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з урахуванням проведених
виплат. В задоволенні решти позову
відмовлено.

Постанова мотивована тим, що згідно
ст.37 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, яка зокрема у
зоні гарантованого добровільного
відселення становить 40 процентів від
мінімальної заробітної плати.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.
Покликається на те, що при обчисленні
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства
позивачу по справі Управління
керувалось Постановою Кабінету
міністрів України від 26.07.1996р. №836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід задовольнити
частково з наступних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є особою яка постійно проживає
на території зони гарантованого
добровільного відселення, потерпілою
від наслідків Чорнобильської
катастрофи третьої категорії, що
підтверджується посвідченням копія
якого наявна у матеріалах справи, та
отримує допомогу у зв'язку із
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства,
передбачену ст.37 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", але у
розмірі, встановленому Постановою №836,
що є значно менше аніж передбачено
Законом.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30% від
мінімальної заробітної плати; у зоні
гарантованого добровільного
відселення - 40% від мінімальної
заробітної плати.

Всупереч ст.37 цього закону позивачу
вказана щомісячна грошова допомога
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою № 836, а
не у відсотковому відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає вказаний закон.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні розміру щомісячної
грошової допомоги позивачеві
застосуванню підлягають положення ст.37
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не вказана постанова
Кабінету Міністрів України, яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати щомісячної
грошової допомоги у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
розмірі 40 процентів від мінімальної
заробітної плати відповідно до ст.37
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період з 15 травня 2011 року
по 09 грудня 2011 року включно.

Неврахування наведеного є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції.

Постанова в частині відмови в позові не
оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
розглядається.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до ч. 10 цієї статті
ухвала апеляційного суду є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, 198, 202
п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці і
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації задовольнити частково, а
постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 09 грудня 2011
року у справі № 2а-8304/11 - скасувати та
прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 допомоги у зв'язку із обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства у розмірі 40%
від мінімальної заробітної плати за
період з 15 травня 2011 року по 09 грудня 2011
року відповідно до ст. 37 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий :
О.М. Довгополов

Судді :
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький