Справа № 820/17489/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 р. Справа № 820/17489/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Водолажської Н.С.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

Позивач - ОСОБА_1

Представник відповідача - Падалка Л.О.

Представник третьої особи - ОСОБА_3

Третя особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2014р.
по справі № 820/17489/14

за позовом ОСОБА_1

до Харківської районної державної
адміністрації Харківської області

треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ,
Служба у справах дітей Харківської
районної державної адміністрації
Харківської області

про визнання протиправним та
скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Харківської районної державної
адміністрації Харківської області, 3-ті
особа: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Служба у справах
дітей Харківської районної державної
адміністрації Харківської області, в
якому просила суд визнати протиправним
та скасувати розпорядження №111 від 04
березня 2014 року Харківської районної
державної адміністрації, яким
призначено ОСОБА_4 піклувальником над
неповнолітнім ОСОБА_6, який
позбавлений батьківського піклування.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: приписів
Сімейного кодексу України та
Цивільного кодексу України, з обставин
і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача,
третьої особи та третя особа,
наполягаючи на законності та
обгрунтованості постанови суду першої
інстанції, просили залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Представник позивача, наполягаючи на
порушенні судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, просив скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позов задовольнити, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
прибули в судове засідання,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Харківською районною
державною адміністрацією відповідно
до ст.ст. 6, 11, 12, 15, 26, 34 Закону України
«Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей -сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», ст. 25 Закону України «Про
охорону дитинства», ч. 3 ст. 71 Житлового
Кодексу Української РСР, ст.ст. 243, 244, 246,
247, 249 Сімейного кодексу України, ст.ст.
59, 61, 62, 63, 67 Цивільного кодексу України,
п.п. 40, 42, 43, 46, 47, 48,52,53 60, 63 Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.09.2008 № 866, на підставі свідоцтва
про смерть піклувальника, виданого
виконавчим комітетом Безлюдівської
селищної ради Харківського району
Харківської області 06.12.2013 (серія
НОМЕР_1 заяви гр.. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
врахувавши рішення комісії з питань
захисту прав дитини від 11.02.2014 року № 2,
керуючись статтею 6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» було
прийнято розпорядження від 04.03.2014 року
№ 111 про встановлення піклування над
неповнолітнім ОСОБА_6.

Згідно вказаного розпорядження
призначено гр.. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
піклувальником над дитиною,
позбавленою батьківського піклування,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з встановленням
місце проживання неповнолітнього
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою
проживання неповнолітнього АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
позивач не має жодного відношення до
винесення спірного розпорядження та
встановлення піклування над
неповнолітньою дитиною.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Питання встановлення опіки та
піклування над дітьми урегульовані
Цивільним кодексом України, Сімейним
кодексом України, Порядком провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 24.09.2014 №
866 (далі - Порядок).

Згідно ст.55-56 Цивільного кодексу
України опіка та піклування
встановлюються з метою забезпечення
особистих немайнових і майнових прав
та інтересів малолітніх, неповнолітніх
осіб, а також повнолітніх осіб, які за
станом здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права і виконувати
обов'язки.

Органами опіки та піклування є районні,
районні в містах Києві та Севастополі
державні адміністрації, виконавчі
органи міських, районних у містах,
сільських, селищних рад.

Права та обов'язки органів, на які
покладено здійснення опіки та
піклування, щодо забезпечення прав та
інтересів фізичних осіб, які
потребують опіки та піклування,
встановлюється законом та іншими
нормативно-правовими актами.

З урахуванням компетенції, що надана
адміністративним судам та встановлена
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
зауважує, що при розгляді даної
адміністративної справи судом
досліджується виключно дотримання
відповідачем вимог вказаних у ч. 3 ст. 2
КАС України при прийнятті
оскаржуваних розпоряджень.

Відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу
України, опіка, піклування
встановлюється над дітьми-сиротами і
дітьми, позбавленими батьківського
піклування.

Зокрема, опіка встановлюється над
дитиною, яка не досягла чотирнадцяти
років. Опіка, піклування над дитиною
встановлюється органом опіки та
піклування, а також судом у випадках,
передбачених Цивільним кодексом
України .

Опікуном, піклувальником дитини може
бути за її згодою повнолітня дієздатна
особа. При призначенні дитині опікуна
або піклувальника органом опіки та
піклування враховуються особисті
якості особи, її здатність до виховання
дитини, ставлення до неї, а також
бажання самої дитини згідно ст. 244
Сімейного кодексу України.

Стаття 246 Сімейного кодексу України,
передбачає, що орган опіки та
піклування контролює умови утримання,
виховання, навчання дитини, над якою
встановлено опіку або піклування.

Відповідно до положень ст. 249 Сімейного
кодексу України, опікун, піклувальник
зобов'язаний виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
психічний, духовний розвиток,
забезпечити одержання дитиною повної
загальної середньої освіти.

Опікун, піклувальник має право
самостійно визначати способи
виховання дитини з урахуванням думки
дитини та рекомендацій органу опіки та
піклування. Опікун, піклувальник має
право вимагати повернення дитини від
будь-якої особи, яка тримає її у себе не
на підставі закону або рішення суду.
Опікун, піклувальник не має права
перешкоджати спілкуванню дитини з її
батьками та іншими родичами, за
винятком випадків, коли таке
спілкування суперечить інтересам
дитини.

Згідно приписів ст. 250, 251 Сімейного
кодексу України, припинення опіки,
піклування над дитиною та звільнення
опікуна та піклувальника дитини від їх
обов'язків відбувається у випадках,
передбачених Цивільним кодексом
України, а також тоді, коли між
опікуном, піклувальником та дитиною
склалися стосунки, які перешкоджають
здійсненню ними опіки, піклування.

Стаття 61 Цивільного кодексу України
передбачає, що орган опіки та
піклування встановлює опіку над
малолітньою особою та піклування над
неповнолітньою особою, крім випадків,
встановлених частинами першою та
другою статті 60 цього Кодексу.

Опіка або піклування встановлюються за
місцем проживання фізичної особи, яка
потребує опіки чи піклування, або за
місцем проживання опікуна чи
піклувальника. Опікуном або
піклувальником може бути лише фізична
особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа може бути призначена
опікуном або піклувальником лише за її
письмовою заявою. Опікун або
піклувальник призначаються переважно
з осіб, які перебувають у сімейних,
родинних відносинах з підопічним, з
урахуванням особистих стосунків між
ними, можливості особи виконувати
обов'язки опікуна чи піклувальника.

Статтею 64 Цивільного кодексу України
передбачено перелік осіб, які не може
бути опікуном або піклувальником, а
саме фізична особа:

1) яка позбавлена батьківських прав,
якщо ці права не були поновлені;

2) поведінка та інтереси якої
суперечать інтересам фізичної особи,
яка потребує опіки або піклування.

Відповідно до Закону України "Про
місцеві державні адміністрації",
місцеві державні адміністрації
здійснюють ряд повноважень в галузі
соціального забезпечення та
соціального захисту населення. Зокрема
ст. 23 цього Закону передбачає
реалізацію державної політики в галузі
соціального забезпечення та
соціального захисту соціально
незахищених громадян - пенсіонерів,
інвалідів, одиноких непрацездатних,
дітей-сиріт, дітей, позбавлених
батьківського піклування, осіб із їх
числа, одиноких матерів, багатодітних
сімей, інших громадян, які внаслідок
недостатньої матеріальної
забезпеченості потребують допомоги та
соціальної підтримки з боку держави.
Також, згідно ч. 9 ст. 23 Закону, МДА має
повноваження на вирішення питань щодо
встановлення опіки і піклування,
створення передбачених законодавством
умов для виховання та/або влаштування
дітей, які внаслідок смерті батьків,
позбавлення батьків батьківських прав,
хвороби батьків чи з інших причин
залишилися без батьківського
піклування, щодо захисту особистих і
майнових прав та інтересів дітей, а
також вживає інших заходів щодо
соціального захисту дітей, віднесених
до її компетенції законом.

Відповідно до порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. N 866, органами опіки та
піклування є районні, районні у м. Києві
та Севастополі держадміністрації,
виконавчі органи міських, районних у
містах, сільських, селищних рад (далі -
органи опіки та піклування), які
відповідно до законодавства провадять
діяльність з надання статусу
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування, влаштування
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування,
встановлення опіки та піклування над
дітьми-сиротами та дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, із захисту особистих,
майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та
координація діяльності стосовно
захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, покладаються на служби у
справах дітей.

Згідно п. 42 Порядку, опіка, піклування
над дитиною встановлюється рішенням
районної, районної у мм. Києві та
Севастополі держадміністрації,
виконавчого органу міської, районної у
місті ради за наявності документів,
зазначених у пункті 40 цього Порядку,
або судом.

Здійснення соціального захисту дітей і
профілактики серед них правопорушень
покладається в межах визначеної
компетенції зокрема на спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у справах сім'ї, дітей
та молоді, уповноважений орган влади
Автономної Республіки Крим у справах
сім'ї, дітей та молоді, служби у справах
дітей обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
органів міських і районних у містах
рад, та регулюється Законом України
"Про органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей".

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Письмові докази свідчать, що в
порушення вищезазначених норм чинного
законодавства, відповідачем над
неповнолітнім ОСОБА_6 встановлено
піклування з боку особи, у якої
відсутній документ, що підтверджує
право власності або користування
житловим приміщенням (у даної особи
також відсутнє право на спадок у
вигляді нерухомого майна); у якої
відсутнє окреме спальне місце для
дитини та місце для її занять; яка є
інвалідом ІІІ групи, а отже за станом
здоров'я потребує постійного
стороннього догляду; яка не має
постійного заробітку, а отже не має
довідки про заробітну плату за останні
шість місяців; яка не перебуває у
сімейних, родинних відносинах з
підопічним.

Також, відповідачем та третьої особою
Службою у справах дітей Харківської
районної державної адміністрації
Харківської області при винесенні
оскаржуваного розпорядження не
враховано, що ОСОБА_7 є родичкою
неповнолітнього ОСОБА_6,
заінтересованою особою в його долі, а
отже згідно ст. 79 Цивільного кодексу
України має право звертатися до суду з
вимогою скасування незаконних актів
відносно даної дитини.

Більш того, даним оскаржуваним
розпорядженням суб'єкту владних
повноважень порушено першочергове
право позивачки бути призначеною
опікуном неповнолітнього як особи
пов'язаної з ним родинними, сімейними
відносинами. У той же час опікуном
призначено сторонню для
неповнолітнього особу.

Всупереч приписам Сімейного кодексу
України, при призначенні ОСОБА_6
піклувальника, органом опіки та
піклування не враховувались особисті
якості особи, її здатність до виховання
дитини, ставлення до неї.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 як
піклувальник та особа, яка зобов'язана
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров'я, фізичний, психічний, духовний
розвиток, забезпечити одержання
дитиною повної загальної середньої
освіти, своїх обов'язків не виконує, що
призвело до бродяжництва
неповнолітнього та скоєння ним
злочину, а також госпіталізації до
медичного закладу з різким
прогрішенням стану здоров'я.

На підставі ч. 2 ст. 3 КАС України,
враховуючи встановлені обставини
справи та наведені положення чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що
розпорядження №111 від 04 березня 2014 року
Харківської районної державної
адміністрації прийнято не на підставі
та не у межах повноважень, що
передбаченні Конституцією України та
законами України, без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому останнє є
неправомірним і підлягає до
скасування.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що судом першої інстанції при
ухваленні постанови були порушені
норми чинного матеріального права, і як
наслідок апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду першої
інстанції скасуванню з прийняттям
нової про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.11.2014р. по
справі № 820/17489/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження №111 від 04 березня 2014 року
Харківської районної державної
адміністрації, яким призначено ОСОБА_4
піклувальником над неповнолітнім
ОСОБА_6, який позбавлений
батьківського піклування.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Водолажська Н.С. Повний текст
постанови виготовлений 25.12.2014 р.