Справа № 826/19007/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
22 грудня 2014 року 11:12
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Саніна Б.В.,
при секретарі судового засідання
Дмитрієвій В. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доРеєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києвітретя особаОСОБА_2провизнання
протиправним та скасування рішенняза
від ПозивачаОСОБА_3 (довіреність)від
ВідповідачаНіколайчук Н. М.
(довіреність)Від третьої особиОСОБА_5
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (надалі - Позивач/ОСОБА_1) до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві (надалі -
Відповідач/РС ГУЮ у м. Києві), в якому
просить суд:
1. Визнати протиправним та
скасувати рішення реєстратора РС ГУЮ у
м. Києві Середи Марії Сергіївни від
18.06.2014, 19:28:10, індексний № 13877091 (з
відкриттям розділу) про державну
реєстрацію права власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
договору купівлі-продажу квартири,
серія та номер 2715, виданий 07.12.2006,
видавник: Приватний нотаріус
київського міського нотаріального
2. Судові витрати покласти на
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 05.12.2014 р. було відкрито
провадження, залучено в якості третьої
особи без самосійних вимог на стороні
Відповідача ОСОБА_2 (надалі - Третя
особа/ОСОБА_2) та призначено справу до
судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав викладених в
адміністративному позову, зокрема
зазначає про порушення Відповідачем
положень Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (надалі - Закон
№1952), Цивільного кодексу України
(надалі - ЦК України), Порядку державної
реєстрації речових прав та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 р.
(надалі - Порядок №703) під час
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_2,,
а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
При цьому, представник Відповідача
вказав, що підставою для проведення
державної реєстрації не могло бути
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02.04.2013 р. по справі
№2-7863/11, оскільки в резолютивній
частині даного рішення відсутні
будь-які посилання про набуття права
власності ОСОБА_2 на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить адміністративний позов
залишити без задоволення із підстав
викладених в письмових запереченнях,
зокрема зазначає про дотримання
положень чинного законодавства під час
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_2,
а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
При цьому, представником Відповідача
зазначається, що підставою для
проведення реєстрації був договір
купівлі-продажу квартири, а не рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.04.2013 р. по справі №2-7863/11, на
яке посилається Позивач.

В судове засідання з'явився
представник Третьої особи, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить адміністративний позов
залишити без задоволення, та вказує, що
підставою для проведення реєстрації
права власності був договір
купівлі-продажу квартири від 07.12.2006 р.
(укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_8), а не
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02.04.2013 р. по справі
№2-7863/11.

Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, повний текст постанови було
виготовлено та підписано 25.12.2014 р.

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
Позивача, Відповідача та Третьої особи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про наступне.

18.06.2014 р. державним реєстратором
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві було
прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (з
відкриття розділу) №13877091 про державну
реєстрацію права власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Позивач вважаючи, що Відповідачем було
порушено його права та охоронювані
законом інтереси під час державної
реєстрації права власності, оскаржив
рішення Відповідача в судовому
порядку.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який
визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
передбачено Законом №1952.

Статтею 1 Закону №1952 передбачено, що
державна реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта.

Частиною 2 та ч.13 ст.15 Закону №1952
визначено, що перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№868 від 17.10.2013 р. затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (надалі - Порядок
№868), який визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна.

В ч.8 Порядку №868 визначено, що для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву,
форму та вимоги до заповнення якої
встановлює Мін'юст. При цьому, в ч.1 ст.16
Закону №1952 визначено, що заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

В ч.7 ст.16 Закону №1952 зазначається, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом. Аналогічна позиція
вказана в п.35 Порядку №878.

Відповідно до п.10 Порядку №868 заявник
під час подання заяви особисто
пред'являє органові державної
реєстрації прав, нотаріусові документ,
що посвідчує його особу. У разі подання
заяви уповноваженою особою органові
державної реєстрації прав,
нотаріусові, крім документа, що
зазначений в абзацах другому -
четвертому цього пункту,
пред'являється документ, що
підтверджує її повноваження.

Таким чином, державна реєстрація права
власності на нерухоме майно
проводиться на підставі поданої
особисто власником (правонабувачем;
стороною правочину, за якою виникло
право) або уповноваженою особою заяви,
за формою, яка затверджена чинним
законодавством.

Водночас, ч.3 ст.16 Закону №1952
передбачено, що разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у паперовій формі подаються
оригінали документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, їх копії, засвідчені в
установленому порядку. У разі подання
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі
подаються оригінали електронних
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, або
електронні копії оригіналів
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
виготовлені шляхом сканування таких
документів у паперовій формі.

Аналогічна позиція визначена і в
положеннях Порядку №868, де в п.13
зазначається, що заявник подає разом із
заявою органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для
державної реєстрації прав документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

В п.36 Порядку №868 передбачено, що для
проведення державної реєстрації
речових прав необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
таких прав на нерухоме майно, та інші
документи, визначені цим Порядком.

Частиною 1 ст.19 Закону №1952 та п.37
Порядку №868 визначені документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, зокрема: укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно чи його дублікат;
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Положеннями п.38 Порядку №868
зазначається, що для проведення
державної реєстрації речових прав
заявник, крім документа, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на нерухоме майно, подає
копію документа, що посвідчує його
особу (крім документа, що посвідчує
посадову особу органу державної влади
або органу місцевого самоврядування). У
разі подання заяви уповноваженою
особою, яка діє від імені фізичної
особи, крім документа, що зазначений в
абзаці першому цього пункту, подаються
копія документа, що посвідчує
заінтересовану особу, та копія
реєстраційного номера облікової
картки платника податку такої особи,
крім випадків, коли фізична особа через
свої релігійні або інші переконання
відмовилася від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податку, офіційно
повідомила про це відповідним органам
державної влади та має відмітку в
паспорті громадянина України.

Таким чином, державна реєстрація права
власності на нерухоме майно
проводиться за умови подання одночасно
із заявою про державну реєстрацію
додаткових документів, які визначені в
Порядку №868.

Як вбачається із матеріалів справи,
Третьою особою було подано до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві такі
документи:

ьЗаява про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень від 17.06.2014 р., за підписом
представника ОСОБА_9 щодо державної
реєстрації права власності за ОСОБА_2
квартири за адресою АДРЕСА_1;

ь квитанція №20363922 від 10.06.2014 р. про
сплату реєстраційного збору;

ькопія паспорту громадянина України та
ідентифікаційний код ОСОБА_9;

ь копія паспорту громадянина
України та ідентифікаційний код
ОСОБА_2;

ь технічний паспорт на квартиру
АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа №12800),
виданого Комунальним підприємством
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»;

ь копія нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу квартири від
07.12.2006 р., укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_10 (реєстраційний номер 2715);

ь нотаріальна довіреність №1228 від
04.10.2013 р. від ОСОБА_2 на ОСОБА_9;

ь копія рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 02.04.2013 р. по
справі №2-7683/11;

ь копія ухвали Апеляційного суду
м. Києва від 27.02.2014 р. по справі
№22-ц/796/3213/2014;

ь копія ухвали Апеляційного суду
м. Києва від 16.04.2014 р. по справі
№22-ц/796/3213/2014.

На підставі вказаних документів
державним реєстратором було прийнято
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень №13877091 від 18.06.2014 р.

Одночасно, відповідно до положень ч.2
ст.11 КАС України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

З огляду на межі позовних вимог, суд
критично ставиться про протиправність
винесення Відповідачем оскаржуваного
рішення щодо проведення державної
реєстрації права власності за ОСОБА_2
квартири (за адресою АДРЕСА_1), оскільки
як вбачається із матеріалів справи,
підставою для проведення реєстрації
права власності був саме договір
купівлі-продажу квартири від 07.12.2006 р.
(укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_8), а не
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02.04.2013 р. по справі
№2-7863/11.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.15 Закону №1952
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст.18 цього Закону; надання
витягів з Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження. Державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Аналогічні за змістом норми
зазначаються в п.15 Порядку №868, в якому
вказано, що під час розгляду заяви і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності обтяжень
прав на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

В п.20 та п.22 Порядку №868 зазначається, що
за результатами розгляду заяви та
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав або рішення
про відмову в такій реєстрації.
Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав вносить записи до
Державного реєстру прав.

Враховуючи межі позовних, які заявлені
Позивачем, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч.1 ст.9 КАС України встановлено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71,
ст.86, ст.158-ст.163, ст.167, ст.254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В.
Санін