Справа № 2а-1866/11/1810
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2014 р. м. Київ
К/9991/76817/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянський М.Г.,

Тракало В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою виконавчого
комітету Лебединської міської ради
Сумської області на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Лебединської
міської ради Сумської області, третя
особа управління державної служби
Головного управління державної служби
України в Сумській області про
стягнення середньої заробітної плати
за час працевлаштування,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд
із адміністративним позовом в якому
зазначав, що по 10 листопада 2010 року
працював на виборній посаді секретаря
Лебединської міської ради Сумської
області.

Після звільнення з виборної посади
звернувся до відповідача з заявами про
надання рівноцінної роботи (посади) та
середньої заробітної плати за час
працевлаштування, на що отримав
відмови у зв'язку з відсутністю
підстав.

Вважаючи такі відмови неправомірними
просив суд стягнути середньомісячну
заробітну плату, яку він одержував на
виборній посаді секретаря
Лебединської міської ради Сумської
області, та зберігається на період
працевлаштування протягом шести
місяців і виплачується з міського
бюджету у сумі 24 000 грн.

Постановою Лебединського районного
суду Сумської області від 18 липня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове яким позов
задоволено та зобов'язано сплатити
середню заробітну плату за шість
місяців після звільнення, яку він
отримував, працюючи на виборній посаді
секретаря Лебединської міської ради
Сумської області.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, відповідач
ставить питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 перебував на
посаді секретаря Лебединської міської
ради Сумської області з 28 квітня 2006
року.

10 листопада 2010 року рішенням І сесії 6
скликання звільнений у зв'язку із
закінченням строку повноважень ради
(пункт 1 статті 50 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»).

26 листопада 2010 року звернувся до голови
Лебединської міської ради з заявою про
надання рівноцінної роботи (посади)
оскільки таке право надано статтею 33
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад».

09 грудня 2010 року на виконання листа від
02 грудня 2010 року позивач надав копію
довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про те, що 09 жовтня 2006
року відбулася державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за
його рішенням.

Листом від 22 грудня 2010 року позивачу
відмовлено у наданні рівноцінної
роботи (посади) у зв'язку з тим, що до
обрання на виборну посаду він був
зареєстрований як приватний
підприємець та здійснював відповідно
до статті 1 Закону України «Про
підприємництво» самостійну, на власний
ризик діяльність з метою отримання
прибутку. Оскільки він не перебував у
трудових відносинах з підприємством,
установою чи організацією, а
самостійно забезпечував себе роботою,
положення статті 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад» на
нього не поширюються.

Заява про виплату середньої заробітної
плати на час працевлаштування також
була розглянута відповідачем та
повідомлено, що після отримання
роз'яснень Головного управління
державної служби України та
Міністерства юстиції України буде
прийнято відповідне рішення.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
правомірно відмовив позивачу в
задоволенні його заяви оскільки до
обрання на виборну посаду він не
перебував у трудових відносинах з
жодним підприємством, установою чи
організацією, а був зареєстрований як
фізична особа-підприємець.

Скасовуючи рішення районного суду та
ухвалюючи нове апеляційний суд виходив
з того, що відповідачем не було надано
доказів на підтвердження законності та
обґрунтованості невиконання приписів
частини другої статті 33 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад»
щодо виплати позивачу заробітної
плати.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад» у
разі обрання депутата місцевої ради на
виборну посаду у раді, на якій він
працює на постійній основі, трудовий
договір з ним за попереднім місцем
роботи припиняється відповідно до
законодавства. Депутату місцевої ради,
який працював у раді на постійній
основі, після закінчення таких
повноважень надається попередня
робота (посада), а за її відсутності -
інша рівноцінна робота (посада) на тому
самому або, за згодою депутата, на
іншому підприємстві, в установі,
організації. У разі неможливості
надання відповідної роботи (посади) на
період працевлаштування за колишнім
депутатом місцевої ради зберігається,
але не більше шести місяців, середня
заробітна плата, яку він одержував на
виборній посаді у раді, що виплачується
з відповідного місцевого бюджету.

Тобто, у разі коли колишній депутат
місцевої ради до обрання на виборну
посаду у раді перебував у трудових
відносинах з підприємством (установою,
організацією) незалежно від форми
власності та виду діяльності, однак
надання попередньої або рівноцінної
роботи йому на цьому підприємстві
(установі, організації) або, за його
згодою, на іншому не можливо, закон
гарантує збереження за цим депутатом
середньої заробітної плати на період
його працевлаштування, але не більше
шести місяців. У разі ж коли колишній
депутат місцевої ради до обрання на
виборну посаду не перебував у трудових
відносинах з підприємством (установою,
організацією) незалежно від форми
власності та виду діяльності бо
забезпечував себе роботою самостійно,
зазначені вище гарантії на нього не
поширюються.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що оскільки позивач до обрання
на посаду секретаря міської ради в
трудових відносинах із будь-яким
підприємством, установою чи
організацією не перебував, то
передбачені Законом України «Про
статус депутатів місцевих рад»
гарантії на нього не поширювалися.

Таким чином рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону скасоване помилково, що
відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу виконавчого комітету
Лебединської міської ради Сумської
області задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 жовтня 2011
року скасувати, залишивши в силі
постанову Лебединського районного
суду Сумської області від 18 липня 2011
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Тракало
/підпис/