Справа № 233/992/14-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року м. Київ
К/800/43535/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області про визнання
дій протиправними, зобов'язання
призначити пенсію по втраті
годувальника, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 9 липня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду першої інстанції з позовом в якому
просила визнати протиправним та
скасувати рішення УПФ України в м.
Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області № 16971/05/08-17 від
18.12.2013 року про відмову в переведенні її
на пенсію по втраті годувальника, як
дружині померлого ліквідатора аварії
на ЧАЕС; зобов'язати відповідача
перевести її з пенсії за віком на
пенсію по втраті годувальника, як
дружину померлого ліквідатора аварії
на ЧАЕС, з 25.09.2013 року, та призначити їй
пенсію по втраті годувальника, як
дружині померлого ліквідатора аварії
на ЧАЕС, у розмірі 50% пенсії, яку
отримував ОСОБА_5 на момент смерті,
тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи з
25.09.2013 року.

Постановою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 20 березня 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що стаття 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» є загальною
нормою, в той же час пенсію за віком
ОСОБА_4 було призначено за п. «а» ч. 1 ст.
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (а.с.11), тобто за
спеціальною нормою, відтак позивач має
право на призначення пенсії у зв'язку з
втратою годувальника не досягши віку
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 липня 2014
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, а саме постанову
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 20 березня 2014 року
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції,
мотивував своє рішення тим, що відсутні
правові підстави для призначення
позивачу пенсії у зв'язку з втратою
годувальника.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що ухвалене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що стаття 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не може
застосовуватись до спірних
правовідносин в частині визначення
пенсійного віку з якого можна
призначати пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, оскільки їй вже
призначено пенсію зі зниженням
пенсійного віку відповідно до п. «а» ч. 1
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 (померлий годувальник) та ОСОБА_4
(позивач) з 25.07.1981 року перебували у
шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер
(а.с. 15, 19).

Згідно довідки УПФУ в м. Костянтинівці
та Костянтинівському районі Донецької
області від 03.02.2014 року за № 1558 ОСОБА_5
знаходився на обліку в УПФУ в м.
Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області та отримував
пенсію по інвалідності внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а. с. 18).

З 01.01.2013 року позивач отримує пенсію за
віком відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за Списком № 2 за заявою
від 17.01.2013 року (а. с. 53, 55).

09.12.2013 року позивач звернулася до
відповідача із заявою про перехід з
пенсії за віком згідно п. «а» ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на пенсію по втраті
годувальника відповідно до ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(а.с. 58).

18.12.2013 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області рішенням № 16971/05/08-17 відмовило
ОСОБА_4 в призначенні пенсії у зв'язку з
втратою годувальника згідно Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у зв'язку з відсутністю на момент
звернення необхідного віку,
встановленого Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (а.с. 13-14).

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від № 1058-IV (далі - Закон №
1058).

Частиною 4 статті 54 Закону № 796
передбачено, що пенсія в разі втрати
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів пенсії по
інвалідності померлого годувальника.

Згідно з ч. 5 вищевказаної статті
зазначеного закону до непрацездатних
членів сім'ї померлого годувальника
належать особи, зазначені у статті 36
Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1058
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по 3 групі
інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу.

Пунктом 1 частини 2 вказаної статті
передбачено, що непрацездатними
членами сім'ї вважаються чоловік
(дружина), батько, мати, якщо вони є
інвалідами або досягли пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 цього
Закону.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058
встановлено пенсійний вік 60 років.

Судом апеляційної інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_4 не досягла
пенсійного віку встановленого Законом
№ 1058 та не є інвалідом (на час звернення
до відповідача із заявою від 09.12.2013
року), а тому вона не може вважатися
непрацездатним членом сім'ї померлого
в розумінні Закону № 1058.

Суд касаційної інстанції відхиляє
доводи позивача про те, що до даних
правовідносин необхідно застосувати
Закон України «Про пенсійне
забезпечення», оскільки питання щодо
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до ст. 54 Закону
№ 796 регулюється спеціальним
законодавством, а саме вказаним
Законом та Законом № 1058. Крім того,
надання позивачу додаткових
соціальних гарантій передбачених
Законом України «Про пенсійне
забезпечення», а саме надання статусу
пенсіонера за віком та виплата пенсії
за віком, не надає йому права на
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до ст. 54 Закону
№ 796 в розумінні Закону № 1058.

Враховуючи вищевикладене суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок суду апеляційної
інстанції, що відсутні правові
підстави для переведення позивача із
пенсії за віком на пенсію у зв'язку з
втратою годувальника відповідно до ст.
54 Закону № 796.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваного судового рішення
вбачається, що при його ухвалені, суд
апеляційної інстанції не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 9 липня 2014 року у справі №
233/992/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска